Справа № 802/1494/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 липня 2014 р.
Справа № 802/1494/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: Лівобережного міжрайонного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття

до: ОСОБА_1

про: стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
Лівобережний міжрайонний центр
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Лівобережний
РЦЗ) до ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в сумі 4803 грн. 87
коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що ОСОБА_1, перебуваючи на
обліку в Лівобережному міжрайонному
центрі зайнятості як безробітний та
отримуючи допомогу по безробіттю в
серпні 2013 року отримав дохід від
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".

Представник позивача в судове
засідання не з'явився проте надав заяву
про розгляд справи без його участі
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, проте надавав заяви про
відкладення судового засідання в
зв'язку з тим, що 20 травня 2014 року він
перебував на стаціонарному лікуванні
(а.с. 28), тому суд задовольнив заяву
відповідача та відклав судове
засідання на 29 травня 2014 року. 29 травня
2014 року відповідач знову подав заяву
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з тим, що він знаходився на
амбулаторному прийомі (а.с. 33). З
урахуванням зазначеного судом
задоволено заяву відповідача та
відкладено розгляд справи. 16 червня 2014
року від відповідача надійшла заява
про відкладення розгляду справи, яке
призначене на 17 червня 2014 року у зв'язку
з тим, що він знаходився на прийомі у
лікаря згідно наданої справки йому
рекомендовано амбулаторне лікування
(а.с. 41). Враховуючи зазначене суд
задовольнив заяву відповідача та
відклав розгляд справи. 15 липня 2014 року
від відповідача знову надійшла заява
про відкладення розгляду
адміністративної справи, яке
призначене на 16 липня 2014 року у зв'язку
з тим, що відповідно до довідки від 15
липня 2014 року він знаходиться на
амбулаторному лікуванні (а.с. 54). Однак,
суд до уваги не бере вказані заяви
відповідача так як 20 травня, 29 травня та
16 червня останній мав знаходитись на
стаціонарному лікування та на
амбулаторному прийомі проте особисто
подавав зазначені заяви до суду. Також,
як випливає із матеріалів справи
відповідач перебуваючи на
амбулаторному лікуванні подавав
зазначені довідки в день судового
розгляду адміністративної справи,
проте в судові засідання не з'являвся.
Тому, суд дійшов висновку, що
відповідач умисно зловживає наданими
йому процесуальними правами.
Враховуючи зазначене, а також те, що
відповідачем не вчинено процесуальних
дій спрямованих на забезпечення
розгляду справи у суді та констатуючи
факт порушення відповідачем вимог
частини 2 статті 49 КАС України щодо
зобов'язання осіб добросовісно
користуватися належними їм правами і
неухильно виконувати процесуальні
обов'язки суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні заяви про
відкладення розгляду справи та
розглянути адміністративну справу за
відсутності відповідача.

Окрім того, відповідачем не подано
заперечень на адміністративний позов.

Згідно із частиною 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

07 травня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрований
в Лівобережному міжрайонному центрі
зайнятості як такий, що шукає роботу.

07 травня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості про надання статусу
безробітного в якій зазначив, що в
даний час не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
в точності за договорами
цивільно-правовового характеру, права
на пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно
(а.с. 4).

14 травня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про
призначення допомоги по безробіттю в
якій зазначає, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, немає
тимчасового або постійного заробітку,
в точності за договорами
цивільно-правовового характеру, права
на пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства
та належить до громадян, які
забезпечують себе роботою самостійно
(а.с. 5).

На підставі заяви відповідача,
відповідно до частин 2, 4 статті 22 та
частини 2 статті 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та "Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності" призначено допомогу по
безробіттю на період з 14 травня 2013 року
по 08 травня 2014 року.

Відповідно до пункту 18 частини 2 статті
22 Закону України "Про зайнятість
населення" пункту 4 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним повторно
зроблено запит до Пенсійного фонду
України.

17 грудня 2013 року Лівобережний
міжрайонний центр зайнятості отримав
відповідь на запит. З даної відповіді
став відомий факт отримання доходу
ОСОБА_1 в серпні 2013 року від товариства
з обмеженою відповідальністю
"Гербалайф Україна". Керівництвом
центру зайнятості було прийнято
рішення про проведення перевірки факту
роботи ОСОБА_1. 18 грудня 2013 року
Лівобережний центр зайнятості
звернувся з письмовим запитом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна"
про підтвердження або спростування
факту роботи ОСОБА_1 28 січня 2014 року
Лівобережний центр зайнятості
повторно звернувся з письмовим запитом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".

Однак, не тримавши відповіді на
вказаний запит центр зайнятості 25
лютого 2014 року звернувся до Київського
міського центру зайнятості з листом
про проведення перевірки факту роботи
ОСОБА_1 на товаристві з обмеженою
відповідальністю "Гербалайф Україна".

07 квітня 2014 року Лівобережний центр
зайнятості отримав акт № 347 від 25
березня 2014 року з додатками (а.с. 10-15).
Так, даним актом було підтверджено факт
укладення цивільно-правового договору
ОСОБА_1 з ТОВ "Гербалайф Україна" з 15
серпня 2012 року. В підтвердження
зазначеного надано копії актів
виконаних робіт за період 01 лютого 2013
року по 31 липня 2013 року (а.с. 12), за період
01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року
(а.с. 13), за період 01 грудня 2013 року по 31
грудня 2013 року (а.с. 14), за період з 01
січня 2014 року по 31 січня 2014 року (а.с. 15).

Так, наказом директора центру
зайнятості прийнято наказ № 445/14 від 07
квітня 2014 року про повернення коштів
ОСОБА_1 (а.с. 16).

08 квітня 2014 року ОСОБА_1 направлено
наказ № 445/14 про повернення коштів
супровідним листом.

15 квітня 2014 року ОСОБА_1 було надано для
ознайомлення акт № 0347 від 25 березня 2014
року та повідомлено про необхідність
повернення коштів. Однак, ОСОБА_1
відмовився від підписання акту, про що
складено акт про відмову від підпису
(а.с. 18).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", право на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги мають
застраховані особи.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 31
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
працевлаштування безробітного.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" виконавча дирекція Фонду є
виконавчим органом правління Фонду,
який забезпечує виконання рішень
правління. Функції виконавчої дирекції
Фонду покладаються на органи державної
служби зайнятості. Функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" застраховані
особи, зареєстровані у встановленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону
передбачено, що виплата допомоги по
безробіттю припиняється, зокрема, у
разі працевлаштування безробітного,
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

На підставі пункту 5.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №307 від 20.11.2000 року,
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою діяльністю або іншою
діяльністю, пов'язаною з одержанням
доходу безпосередньо від цієї
діяльності, виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
за цивільно-правовими угодами).

Частиною 3 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" визначено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, на момент подання до
центру зайнятості заяви від 07 травня 2013
року про надання йому статусу
безробітного відповідач відносився до
категорії зайнятого населення, при
цьому не повідомивши таких обставин
центр зайнятості. Відтак, в зв'язку з
неповідомленням відповідачем тих
обставин, що він отримував дохід, йому
безпідставно надано статус
безробітного, та, як наслідок, ним
безпідставно отримано матеріальне
забезпечення на випадок безробіття, що
передбачене Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Відповідно до статті 39 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" спори, які виникають із
правовідносин за цим Законом
вирішуються в судовому порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) відповідно до
положень ст. 94 КАС України стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Лівобережного міжрайонного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (вул. Привокзальна,
28, м. Вінниця, р/р 0005 УДК у
Вінницькій області, МФО 802015, код
одержувача 20097728) незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 4803
(чотири тисячі вісімсот три) гривні 87
копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна