Справа № 813/8692/13а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 р.

Справа № 876/2473/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
лютого 2014 року у адміністративній
справі №813/8692/13а за позовом ОСОБА_1 до
Львівського обласного центру
медико-соціальної експертизи про
визнання нечинним рішення та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Львівського обласного центру
медико-соціальної експертизи про
визнання нечинним рішення та
зобов'язання вчинити дії: визнати
нечинним установлення ІІІ групи
інвалідності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
рішенні обласної медико-соціальної
експертної комісії №3 Львівського
ОЦМСЕ, викладені в акті №369 від 22.03.2010
року та у довідці до акту огляду МСЕК
серії ЛВА - 1 №468850 від 22.03.2010 року;
зобов'язати Львівський ОЦМСЕ видати
позивачеві довідку до акту огляду МСЕК
із внесеними даними, а саме: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, група інвалідності ІІ
(друга) на строк з 01.03.2010 року до 01.04.2011
року з можливістю роботи за набутим
фахом із скороченим робочим тижнем або
скороченим робочим днем; визнати
нечинним установлення ІІІ групи
інвалідності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., у
рішенні обласної медико-соціальної
експертної комісії №3 Львівського
ОЦМСЕ, викладені в акті №61 від 28.03.2011
року та у довідці до акту огляду МСЕК
серії 10 ААА №484577 від 28.03.2011 року;
зобов'язати Львівський ОЦМСЕ видати
позивачеві довідку до акту огляду МСЕК
із внесеними даними, а саме: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.,; група інвалідності ІІ
(друга) на строк з 01.03.2010 року до 01.04.2012
року з можливістю роботи за набутим
фахом із скороченим робочим тижнем або
скороченим робочим днем; визнати
нечинним установлення ІІІ групи
інвалідності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., у
рішенні обласної медико-соціальної
експертної комісії №3 Львівського
ОЦМСЕ, викладені в акті №514 від 02.04.2012
року та у довідці до акту огляду МСЕК
серії 10 ААА №831928 від 02.04.2012 року;
зобов'язати Львівський ОЦМСЕ видати
позивачеві довідку до акту огляду МСЕК
із внесеними даними, а саме: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.; група інвалідності ІІ
(друга) на строк з 01.03.2012 року до 01.04.2012
року з можливістю роботи за набутим
фахом із скороченим робочим тижнем або
скороченим робочим днем; визнати
нечинним установлення ІІІ групи
інвалідності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., у
рішенні обласної медико-соціальної
експертної комісії №3 Львівського
ОЦМСЕ, викладені в акті №317 від 05.03.2013
року та у довідці до акту огляду МСЕК
серії 10 ААБ №151527 від 05.03.2013 року;
зобов'язати Львівський ОЦМСЕ видати
позивачеві довідку до акту огляду МСЕК
із внесеними даними, а саме: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.; група інвалідності ІІ
(друга) на строк з 01.03.2013 року до 01.04.2013
року з можливістю роботи за набутим
фахом із скороченим робочим тижнем або
скороченим робочим днем.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема посилається на порушення судом
п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини та просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. 27.05.2008
року МСЕК Шевченківського району м.
Львова позивачу було встановлено ІІ
групу інвалідності по загальному
захворюванню строком на 1 рік, яка
підтверджена цією ж МСЕК 13.05.2009 року
також строком на 1 рік.

22.03.2010 року обласною МСЕК №3
Львівського ОЦМСЕ позивачеві було
встановлено ІІІ групу інвалідності
(причина - травма, пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби) строком на 1 рік, що викладено в
акті огляду МСЕК №369 та у довідці до
акту огляду серії ЛВА - 1 №468850 від 22.03.2010
року. 28.03.2011 року обласною МСЕК №3
Львівського ОЦМСЕ позивачеві було
встановлено ІІІ групу інвалідності
(причина - травма, пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби) строком на 1 рік, що викладено в
акті огляду МСЕК №61 та у довідці до
акту огляду серії 10 ААА №484577 від 28.03.2011
року. 02.04.2012 року обласною МСЕК №3
Львівського ОЦМСЕ позивачеві було
встановлено ІІІ групу інвалідності
(причина - травма, пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби) строком на 2 роки, що викладено в
акті огляду МСЕК №514 та у довідці до
акту огляду серії 10 ААА №831928 від 02.04.2012
року. Витягом з протоколу засідання
Військово-лікарської комісії
Західного регіону по встановленню
причинного зв'язку захворювань,
поранень, контузій, травм, каліцтв №82
від 20.02.2013 року постанову ВЛК Західного
регіону №361 (протокол №39 від 03.10.2008
року) про причинний зв'язок травми,
пов'язаної з виконанням обов'язків
військової служби позивача було
відмінено. 05.03.2013 року обласною МСЕК №3
Львівського ОЦМСЕ позивачеві було
встановлено ІІІ групу інвалідності
(причина - загальне захворювання)
строком на 1 рік, що викладено в акті
огляду МСЕК №317 та у довідці до акту
огляду серії 10 ААБ №151527 від 05.03.2013 року.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
позовні вимоги є безпідставними та
будь - яких порушень законодавства в
діях і в рішеннях відповідача немає.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Статтею 3 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що інвалідність
як міра втрати здоров'я визначається
шляхом експертного обстеження в
органах медико-соціальної експертизи
Міністерства охорони здоров'я України
(у редакції від 16.10.2012 року -
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я).

У відповідності до ст.1 Закону України
«Про реабілітацію інвалідів в
Україні», інвалідність - це міра втрати
здоров'я у зв'язку із захворюванням,
травмою (її наслідками) або вродженими
вадами, що при взаємодії із зовнішнім
середовищем може призводити до
обмеження життєдіяльності особи,
внаслідок чого держава зобов'язана
створити умови для реалізації нею прав
нарівні з іншими громадянами та
забезпечити її соціальний захист. За
цією ж статтею медико-соціальна
експертиза - це визначення на основі
комплексного обстеження усіх систем
організму конкретної особи міри втрати
здоров'я, ступеня обмеження її
життєдіяльності, викликаного стійким
розладом функцій організму, групи
інвалідності, причини і часу її
настання, а також рекомендацій щодо
можливих для особи за станом здоров'я
видів трудової діяльності та умов
праці, потреби у сторонньому догляді,
відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»
встановлено, що медико-соціальна
експертиза повнолітніх осіб
проводиться медико-соціальними
експертними комісіями.

Згідно з ч.8 ст.7 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»,
саме медико-соціальні експертні
комісії визначають групу інвалідності,
її причину і час настання; види
трудової діяльності, рекомендовані
інваліду за станом здоров'я тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1317 від 03.12.2009 року затверджено
Положення про медико-соціальну
експертизу та Положення про порядок,
умови та критерії встановлення
інвалідності.

Відповідно до п.3 Положення про
медико-соціальну експертизу,
медико-соціальна експертиза
проводиться особам, що звертаються для
встановлення інвалідності, за
направленням
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів за наявності
відомостей, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Згідно з п.4 Положення про
медико-соціальну експертизу,
медико-соціальну експертизу проводять
медико-соціальні експертні комісії.

Пунктом 10 Положення про
медико-соціальну експертизу визначено,
що до складу МСЕК входять представники
МОЗ, Мінсоцполітики, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, а також
військово-медичної служби СБУ та
військово-медичного підрозділу Служби
зовнішньої розвідки у разі розгляду
медичних справ стосовно потерпілих на
виробництві чи пенсіонерів з числа
військовослужбовців СБУ або Служби
зовнішньої розвідки, у проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, органів державної
служби зайнятості і у разі потреби -
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери (в редакції до 02.09.2009
року: МОЗ, Мінпраці, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань і військово-медичної
служби СБУ у разі розгляду медичних
справ відповідно потерпілих на
виробництві чи пенсіонерів з числа
військовослужбовців СБУ. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, органів державної
служби зайнятості і у разі потреби -
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери; в редакції до 29.07.2011
року: МОЗ, Мінпраці, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, а також
військово-медичної служби СБУ та
військово-медичного підрозділу Служби
зовнішньої розвідки у разі розгляду
медичних справ стосовно потерпілих на
виробництві чи пенсіонерів з числа
військовослужбовців СБУ або Служби
зовнішньої розвідки. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, органів державної
служби зайнятості і у разі потреби -
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери; в редакції до 11.06.2012
року: МОЗ, Мінпраці, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, а також
військово-медичної служби СБУ та
військово-медичного підрозділу Служби
зовнішньої розвідки у разі розгляду
медичних справ стосовно потерпілих на
виробництві чи пенсіонерів з числа
військовослужбовців СБУ або Служби
зовнішньої розвідки. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, органів державної
служби зайнятості і у разі потреби -
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери).

У відповідності до п.17 Положення про
медико-соціальну експертизу,
медико-соціальна експертиза
проводиться після повного медичного
обстеження, проведення необхідних
досліджень, оцінювання соціальних
потреб інваліда, визначення
клініко-функціонального діагнозу,
професійного, трудового прогнозу,
одержання результатів відповідного
лікування, реабілітації за наявності
даних, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Згідно з п.19 Положення про
медико-соціальну експертизу,
медико-соціальна експертна комісія
приймає свої рішення колегіально.

Пунктом 3 Положення про порядок, умови
та критерії встановлення інвалідності
визначено, що умовами встановлення
інвалідності є направлення
відповідного
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів та наявність
документів, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлене захворюваннями, наслідками
травм або вродженими вадами, які
спричиняють обмеження нормальної
життєдіяльності особи.

Пунктом 1.2. Інструкції про встановлення
груп інвалідності, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України №183 від 07.04.2004 року (була чинна
до 02.12.2011 року) встановлено, що з метою
об'єктивної оцінки стану здоров'я і
ступеня обмеження життєдіяльності при
огляді у МСЕК в кожному випадку
проводиться комплексне обстеження
хворого: опитування, вивчення
необхідних документів, комісійний
огляд усіма членами МСЕК та оцінка
стану всіх систем організму, вивчення
всіх необхідних даних лабораторних та
функціональних методів дослідження.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про
встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України №561 від 05.09.2011
року, при огляді у МСЕК проводяться:
вивчення документів, що підтверджують
стійке порушення функцій організму,
обумовлене захворюваннями, наслідками
травм або вродженими вадами, які
спричиняють обмеження нормальної
життєдіяльності особи; опитування
хворого; об'єктивне обстеження та
оцінка стану всіх систем організму,
необхідних лабораторних,
функціональних та інших методів
дослідження усіма членами комісії.

З наведеного вбачається, що рішення
МСЕК приймається колегіально її
членами, після повного медичного
обстеження особи і проведення
необхідних досліджень
лікувально-профілактичним закладом
охорони здоров'я, на підставі медичної
документації та за результатами
об'єктивного обстеження особи членами
комісії, до складу якої в силу пункту 10
Положення про медико-соціальну
експертизу входять окрім
представників МОЗ (лікарів) також й
інші фахівці (що наведено вище).

Таким чином, встановлення груп
інвалідності медико-соціальними
експертними комісіями є правомірним та
відповідає компетенції таких органів.

Позивач оскаржує встановлення йому ІІІ
групи інвалідності, замість, як він
вважає, належної ІІ групи, що було
здійснено органами МСЕ, та вважає, що
законодавством встановлено
спеціальний порядок оскарження рішень
медико-соціальної експертної комісії,
який визначений п.п.23, 24 Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що вирішення питань стану
здоров'я інваліда, визначення ступеня
обмеження його життєдіяльності та
встановлення групи інвалідності (що
фактично є наміром позивача в даній
справі) не входить до компетенції
адміністративного суду, що, зокрема,
кореспондує й висновкам Верховного
Суду України, викладеним у п.2 Постанови
Пленуму №5 від 31.03.1995 року, а вимоги
позивача виходять за межі завдань
адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Представлені відповідачем на
заперечення позовних вимог докази у
своїй сукупності не дають підстав
вважати що рішення відповідача є
протиправним, а натомість вказують на
те, що прийняте відповідачем рішення є
обґрунтованим та прийнятим з
дотриманням вимог законів України, в
межах повноважень та спосіб,
передбачений чинним законодавством
України та підстав для його скасування
не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
лютого 2014 року у адміністративній
справі №813/8692/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс