Справа № К/9991/13568/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
К/9991/13568/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Кабінету Міністрів України, третя
особа - Державне казначейство України
про визнання незаконними окремих
положень постанови та стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 липня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись з позовом до Кабінету
Міністрів України (далі КМУ), третя
особа - Державне казначейство України
про визнання незаконним підпункту 2
пункту 1 постанови відповідача від 7
квітня 2010 року № 299 Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2010
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в частині
встановлення у 2010 році розмірів
щорічної разової грошової допомоги
інвалідам ІІ та ІІІ груп (далі
постанова КМУ № 299).

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що
оскаржувана постанова КМУ прийнята без
урахування вимог чинного
законодавства та порушує права
позивачів, в зв'язку з чим просили про
задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 липня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що приймаючи оскаржувану постанову
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивачі,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 є інвалідами війни ІІ та
ІІІ груп, а ОСОБА_5, учасником бойових
дій, що підтверджується відповідними
посвідченнями, і мають право на виплату
разової грошової допомоги,
передбаченої частиною 5 статті 12 і
частиною 5 статті 13 Закону України від
22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (далі Закон №
3551-ХІІ).

Підпунктом 2 пункту 1 постанови КМУ № 299
установлено що у 2010 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України №3551-ХІІ
та Законом України «Про жертви
нацистських переслідувань» ветеранам
війни, в тому числі учасникам бойових
дій, із числа осіб, які брали участь у
воєнних конфліктах на території інших
держав у період після Великої
Вітчизняної війни, а також іншими
особами, здійснюється в таких розмірах:
учасникам бойових дій - у розмірі 380 грн.
00 коп.; інваліду війни III групи - у
розмірі 420 грн. 00 коп.; інваліду війни II
групи - у розмірі 480 грн. 00 коп.

Так, відповідно до частин 1 і 3 статті 113
Конституції України, Кабінет Міністрів
України є вищим органом у системі
органів виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується цією
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

Згідно з частиною першою статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Частиною другою статті 52 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» (далі Закон № 2154-VІ) встановлено, що
розміри державних соціальних гарантій
на 2010 рік, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом та нормативно-правовими актами
Кабінету Міністрів України.

Частиною другою статті 17 Закону
України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ
«Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» до числа
основних державних соціальних
гарантій включаються розміри
державної соціальної допомоги та інших
соціальних виплат.

Відповідно до частини 5 статті 12 та
частини 5 статті 13 Закону № 3551-ХІІ
щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком та інвалідам війни у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Як встановлено судом першої інстанції,
статтею 2 Закону України від 05 липня 1999
року № 966-ХІV «Про прожитковий мінімум»
прожитковий мінімум застосовується,
зокрема для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги та інше.

Згідно із статтею 1 Закону України від 09
липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон України
№ 1058-ІV) мінімальна пенсія - це державна
соціальна гарантія, розмір якої
визначається цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону № 1058-1V мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у чоловіка
25 років, а у жінки - 20 років страхового
стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Частиною третьою статті 28 Закону №
1058-ІV визначено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, однак, положення цієї статті,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій,
доплат чи державної грошової допомоги
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Отже, при виплаті разової грошової
допомоги, передбаченої статтями 12, 13
Закону № 3551-ХІІ підлягає застосуванню
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений у статті 28 Закону № 1058-ІV,
який, в свою чергу, встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

З огляду на викладене, розмір разової
грошової допомоги до 5 травня, як однієї
з державних соціальних гарантій,
визначається залежно від прожиткового
мінімуму, а тому відповідач, приймаючи
на виконання вимог статті 52 Закону
№ 2154-VI оскаржувану постанову № 299 діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, згідно з частиною другою
статті 95 Конституції України будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків визначаються виключно
Законом про Держаний бюджет України.

Статтею 4 Бюджетного кодексу України
від 21 червня 2001 року № 2542- III (далі -
Бюджетний кодекс України) визначено, що
нормативно-правовими актами, що
регулюють бюджетні відносини в Україні
є: Конституція України; Бюджетний
кодекс України; закон про Державний
бюджет України; інші закони, що
регулюють бюджетні правовідносини,
передбачені статтею 1 Бюджетного
кодексу України; нормативно-правові
акти Кабінету Міністрів України,
прийняті на підставі і на виконання
Бюджетного кодексу України та інших
законів України.

Відповідно до частини першої статті 7
Бюджетного Кодексу України до основних
принципів, на яких ґрунтується
Бюджетна система України належать:
принцип збалансованості - повноваження
на здійснення витрат бюджету повинні
відповідати обсягу надходжень до
бюджету на відповідний бюджетний
період; принцип обґрунтованості -
бюджет формується на реалістичних
макропоказниках економічного і
соціального розвитку держави та
розрахунках, надходжень до бюджету і
витрат бюджету, що здійснюються
відповідно до затверджених методик та
правил.

Частиною 1 і 2 статті 23 Бюджетного
Кодексу України передбачено, що
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Бюджетні
призначення встановлюються законами
про Державний бюджет України чи
рішенням про місцевий бюджет у порядку,
визначеному цим Кодексом.

Також, частиною другою статті 60 Закону
України № 2154-VI визначено, що
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та здійснюють
відповідні видатки за загальним фондом
бюджету тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами,
враховуючи необхідність виконання
бюджетних зобов'язань минулих років,
узятих на облік в органах Державного
казначейства України, та у разі їх
відповідності бюджетним паспортам.

Таким чином, суди вірно встановили
обставини справи, судові рішення
ухвалені відповідно до норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 липня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало