Справа № 2а-11876/10/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.
Справа № 849/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Мостиському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 року
у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області до Відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 22069859 від 21.10.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
13.12. 2010 року звернулося до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 22069859 від 21.10.2010 року.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що постанова про
відкриття виконавчого провадження є
незаконною, оскільки виконавчий лист
№; 2-а-249/2009, виданий Мостиським районним
судом Львівської області не відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме у нього
відсутній ідентифікаційний номер
боржника.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
20.12.2010 року в позовній заяві Управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області до Відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 22069859 від 21.10.2010 року - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що постанова про
відкриття виконавчого провадження є
незаконною, оскільки виконавчий лист
№; 2-а-249/2009, виданий Мостиським районним
судом Львівської області не відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме у нього
відсутній ідентифікаційний помер
боржника.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові Управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області суд першої
інстанції виходив з того, що виконавчий
лист № 2а-249/2009, виданий 09.09.2010 року
Мостиським районним судом Львівської
області відповідає вимогам ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки згідно вказаної норми
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника зазначається у виконавчому
документі за його наявності. Крім
цього, судові рішення в
адміністративних справах, що набрали
законної сили в порядку передбаченому
ст.ст. 254, 255 КАС України, є обов'язковими
для позивача і підлягають виконанню на
всій території України.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що позивачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, постанова ВП № 22069859 від
21.10.2010 року державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Карпяка А.В. про відкриття
виконавчого провадження, відповідає
вимогам ст. ст. 3, 18, 24 Закону України
«Про виконавче провадження», а відтак є
законною і не підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
09.09.2010 року Мостиським районним судом
Львівської області видано виконавчий
лист № 2а-249/2009, згідно якого зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
підвищення до пенсії до пенсії
отриманої в період з 01.01.2009 року по
30.06.2009 року у розмірі 30% мінімального
розміру пенсії за віком, право на яке
надане ст. 6 Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції що діяла на момент такої
виплати, з урахуванням проведених
нарахувань та компенсацію втрати
частини доходів, у зв'язку з порушенням
строків виплати підвищення до пенсії,
як «Дитині війни».

21.10.2010 року постановою ВП № 22069859
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції у Львівській області Карпяка
А.В. відкрито виконавче провадження
згідно виконавчого листа № 2а-249/2009
виданого 09.09.2010 року Мостиським
районним судом Львівської області про
зобовязання Управління Пенсійного
фонду України в Мостиському нарахувати
та виплатити ОСОБА_2 підвищення до
пенсії отриманої у період з 01.01.2009 року
по 30.06.2009 року та в період у розмірі 30%
мінімального розміру пенсії за віком,
право на яке надане ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
надано строк для добровільного
виконання судового рішення до 28.10.2010
року. Вказану постанову позивач
отримав 25.10.2010 року за вхідним № 258/2.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження»за № 606-ХІV
від 21.04.1999 року зі змінами і
доповненнями, Інструкцією «Про
проведення виконавчих дій»,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України за № 74/5 від 15.12.1999 року
зі змінами і доповненнями, КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ст. 14 КАС України, постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
же Законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 цього ж Закону,
державною виконавчою службою
підлягають виконанню виконавчі
документи - виконавчі листи, що
видаються судами.

Згідно ч. 1 ст. 5 цього ж Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право накладати
стягнення у вигляді штрафу на громадян
і посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Згідно ч. 7 ст. 111 цього ж Закону України,
особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення повного і
своєчасного вчинення виконавчих дій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 цього ж Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно ст. 19 цього ж Закону, у
виконавчому документі повинні бути
зазначені: 1) назва документа, дата
видачі та найменування органу,
посадової особи, що видали документ; 2)
дата і номер рішення, за яким видано
виконавчий документ; 3) найменування
(для юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
ім'я та по батькові за його наявності
для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за його наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за його наявності (для
фізичних осіб - платників податків), а
також інші відомості, якщо вони відомі
суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню, такі як
дата і місце народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 24 цього ж Закону,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього ж Закону,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії по виконанню
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а по
виконанню рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 85 цього ж Закону, у
виконавчому провадженні на дії
(бездіяльність) державного виконавця
та інших посадових осіб державної
виконавчої служби по виконанню рішення
або відмову у здійсненні передбачених
цим Законом дій стягувачем чи
боржником може бути подана скарга до
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до
відповідного суду.

Згідно п. 3.1. Інструкції «Про проведення
виконавчих дій», державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа, за
заявою стятувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Згідно п.п. 3.6.1. цієї ж Інструкції,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження»та пред'явлений
до виконання до органу державної
виконавчої служби за належним місцем
виконання рішення.

Згідно п.п. 3.6.2. цієї ж Інструкції,
державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець
установлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати 7 днів, а рішень про
примусове виселення - 15 днів, та
попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій. При цьому вказується дата
виконання.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Судом не враховується твердження
позивача про те, що виконавчий лист №
2а-249/2009, виданий 09.09.2010 року Мостиським
районним судом Львівської області не
відповідає вимогам ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
згідно вказаної норми індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника
зазначається у виконавчому документі
за його наявності. Крім цього, судові
рішення в адміністративних справах, що
набрали законної сили в порядку
передбаченому ст.ст. 254, 255 КАС України, є
обов'язковими для позивача і
підлягають виконанню на всій території
України.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що позивачем не зроблено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, постанова ВП № 22069859 від
21.10.2010 року державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Карпяка А.В. про відкриття
виконавчого провадження, відповідає
вимогам ст. ст. 3, 18, 24 Закону України
«Про виконавче провадження», а відтак є
законною і не підлягає скасуванню.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 року
у справі № 2-а-11876/10/1370 - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар