Справа № 815/1815/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

09 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1815/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 22 квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» до Державної
фінансової інспекції в Одеській
області, за участю третьої особи -
Іллічівський міський відділ Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області, про
часткове визнання протиправною та
скасування вимоги про усунення
виявлених ревізією порушень,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із
даним адміністративним позовом, в
якому просив визнати протиправною та
скасувати п. 5 вимоги Іллічівської ОДФІ
№ 820/27/197 від 22.02.2013 року про усунення
виявлених ревізією порушень, яким
Державне підприємство «Іллічівський
морський торговельний порт»
зобов'язано відобразити в обліку
дебіторську заборгованість
Іллічівського МВ ГУМВС України в
Одеській області на суму 694,28 тис.
гривень та стягнути з останнього зайво
сплачені 694,28 тис. гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки ДФІ, викладені в акті ревізії
від 11.01.2013 року № 820-16/3, щодо наявності
перевитрат та збитків по договору від
30.04.2004 року № 345-о, укладеному між
Державним підприємством «Іллічівський
морський торговельний порт» (далі -
Порт) та Іллічівським МВ ГУМВС України
в Одеській області, є необґрунтованими
та не відповідають дійсності.

Так, на думку ревізорів, відділом не
виконувались зобов'язання з договором
у повному обсязі, оскільки перепустки
на територію Порту отримали 22
співробітника Відділу у 2011 році та 10
співробітників у 2012 році. При цьому,
ревізорами не взято до уваги надане
законодавством співробітниками
міліції право безперешкодно у
будь-який час доби входити на територію
підприємств, установ і організацій з
метою припинення злочинів,
переслідування осіб, підозрюваних у
вчиненні злочину тощо. Крім того, на
території порту є нережимні території
(автобаза, ремонтно-будівельне
управління, санаторій, база відпочинку
тощо), допуск в які здійснюється без
перепусток; а періодичне патрулювання
також здійснювалось щодо зовнішнього
периметру основної території Порту.
Зважаючи на те, що у періоді, який
перевірявся, відділом міліції була
попереджена злочинна діяльність груп,
якими були здійснені крадіжки товарів
народного споживання з контейнерів,
розкрадання чавуну, металобрухту,
сірки, бочок, палива і запасних частин
до перевантажувальної техніки,
встановлені особи, які здійснювали
крадіжки особистого майна працівників
порту, - тобто фактично виконані
зобов'язання за договором по
забезпеченню безпеки Порту, позивач
просить визнати п.5 вимоги про усунення
виявлених порушень протиправним, так
як покладені в його основу висновки за
актом перевірки є необґрунтованими.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, у задоволенні позову
просив відмовити, зазначивши, що
оскаржувана вимога ґрунтується на
висновках акту ревізії, відповідно до
яких Портом зайво сплачено за фактично
не надані послуги 694,28 тис. гривень, що
призвело до зайвої оплати, завищення
загальновиробничих витрат та збитків у
зазначеній сумі. Такий висновок
здійснений на підставі аналізу
виконання умов договору від 30.04.2004 року
№ 345-о, укладеному між Портом та
Відділом. Так, надавати послуги із
охорони громадського порядку можуть
тільки спеціальні підрозділи міліції.
На території Порту створений лінійний
відділ, який є спеціальним підрозділом
міліції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 7
Закону України «Про міліцію». Ревізією
встановлено, що фактично охорону
громадського порядку на території
Порту виконувало тільки 12 працівників
лінійного відділу у 2011 році та 9
працівників у 2012 році, проти 36,
визначених умовами Договору. Таким
чином, витрати Порту при фактично
задіяних працівниках лінійного
відділу повинні були становити 15 690
гривень в місяць у 2011 році та 11 767,50
гривень на місяць у 2012 році, замість
понесеним Портом витрат в обсязі 47 070
гривень на місяць. Зважаючи на
правомірність оскаржуваного пункту
вимоги, представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову.

Представник Іллічівського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області не заперечував
проти задоволення позову, зазначивши,
що умови договору від 30.04.2004 року № 345-о,
укладеному між Портом та відділом
міліції, виконувались сторонами
належним чином та у повному обсязі. Так,
посилання відповідача на наявність
перепусток лише для співробітників
лінійного відділу є необґрунтованим,
оскільки такі перепустки видавалися
лише водіям транспортних засобів.
Охорона здійснювалась силами
Іллічівського міського відділу, а не
лінійним відділом, в кількості 36 осіб
не тільки на режимній території порту,
а й на інших об'єктах.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 22.04.2013 року
адміністративний позов ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» задоволено. Визнано протиправним
та скасовано пункт 5 вимоги
Іллічівської об'єднаної Державної
фінансової інспекції № 820-27/197 від 22.02.2013
року про усунення виявлених ревізією
порушень.

У травні 2014 року Державна фінансова
інспекція в Одеській області
звернулась з апеляційною скаргою на
вказану постанову. Апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову від
22.04.2013 року та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог ДП «Іллічівський морський
торговельний порт».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до п. 3.1.3.1 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції в Одеській області на
IV квартал 2012 року та на підставі
направлень від 15.10.2012 року №№ 83, 84, 85, 86,
87, 88, 89, 90, 91 від 03.12.2012 року № 128, виданих
начальником Іллічівської ОДФІ в
Одеській області, від 12.11.2012 року № 1276,
виданого начальником Держфінінспекції
в Одеській області, співробітниками
фінансової інспекції проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт за період з 01.04.2010 року по 30.09.2012
року, за результатами якої складений
акт планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
від 11.01.2013 року № 820-16/3.

Ревізорами встановлено порушення п. 1
ст. 173 та п. 1 ст. 193 ГК України, ч.1 ст.24
Закону України «Про міліцію», так як
Відділом не виконано зобов'язання за
договором щодо забезпечення
чисельності співробітників, які
повинні проводити охорону
громадського порядку працівниками
лінійного відділу відповідно до ч.2 ст.7
Закону України «Про міліцію»,
внаслідок чого Портом перераховано
кошти на утримання Відділу за фактично
не надані послуги із охорони
громадського порядку в сумі 694 282,5 грн.,
у тому числі за період з 01.01.2011 року по
01.01.2012 року - 376 560,00 грн., за період з
01.01.2012 року по 30.09.2012 року - 317 722,5 грн., чим
нанесено Порту матеріальної шкоди
(збитків) на вказану суму.

На підставі вищезазначеного акту
ревізії Іллічівською ОДФІ виставлено
Порту вимогу щодо усунення виявлених
ревізією порушень від 22.02.2013 року №
820-27/197.

Згідно з п. 5 оскаржуваної вимоги, у
зв'язку із зайво сплаченою сумою в
розмірі 694,28 тис. грн. за фактично
ненадані послуги, Порту належить
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість в сумі 694,28 тис. грн. за
ненадані послуги (різницю у вартості
виконаних послуг) та стягнути з
надавача послуг зайво сплачені кошти в
загальній сумі 694,28 тис. грн. В іншому
випадку стягнути з осіб, винних у
проведенні зайвих виплат, шкоду в
загальній сумі 694,28 тис. грн. у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
КЗпП України.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку, що зазначений пункт вимоги є
необґрунтованим, а позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Як було встановлено, у періоді, який
перевірявся, діяв укладений між Портом
та Іллічівським МВ ГУМВС України в
Одеській області договір від 30.04.2004
року № 345-о, предметом якого є
забезпечення охорони громадського
порядку та посилення умов збереження
матеріальних цінностей, у тому числі
вантажів, на підвідомчій Порту
території силами особового складу
відділу за плату.

Згідно з умовами Договору Відділ
щомісячно до 10го числа поточного
місяця виставляє рахунки на
передоплату, а Порт оплачує рахунки на
протязі п'яти банківських днів з
моменту отримання. Розрахунок суми за
виконані Відділом роботи здійснюється
виходячи з вартості витрат на
утримання Відділу на рік, яка складає 564
840,00 грн., згідно погодженого кошторису
виходячи із розрахунку 36 штатних
одиниць Відділу (15 690,00 грн. на одного
співробітника).

Відповідно до п.2.1.1 Договору Відділ
забезпечує охорону громадського
порядку й посилення умов зберігання
матеріальних цінностей та
переробляємих вантажів шляхом
профілактично-попереджувальних робіт
з розкриттям зроблених правопорушень,
а саме: проводить роботу по виявленню
посадових осіб, які займаються
витратами та крадіжками держаного
майна шляхом використання службового
становища; спільно з представниками
«Ради порту по охороні переробляємих
вантажів» проводить роботу по
посиленню умов зберігання
переробляємих вантажів порту;
своєчасно реагувати та приймати
необхідні міри відповідно до чинного
законодавства України на всі
повідомлення й зави, подані Портом.

Відповідно до акту ревізії перевіркою
встановлено, що фактично охорону
громадського порядку на території
Порту виконували тільки 12 працівників
лінійного відділу в порту Іллічівськ у
2011 року та 9 працівників - у 2012 році, а
оплату за надані послуги проведено
Портом у обсязі 47 070,00 грн. на місяць
(щодо 36 працівників).

Інспекцією зроблений висновок про те,
що Відділом не виконано зобов'язання за
договором щодо забезпечення
чисельності працівників, які повинні
проводити охорону громадського
порядку працівниками лінійного
відділу відповідно до ч.2 ст.7 Закону
України «Про міліцію», внаслідок чого
Портом перераховано коштів на
утримання Відділу за фактично ненадані
послуги із охорони громадського
порядку на суму 694 282,50 гривень.

Даний висновок ґрунтується на тій
обставині, що протягом 2011 року та І-ІІІ
кварталів 2012 року перепустки на
територію Порту отримало лише 12
співробітників міліції, які є
працівниками лінійного відділу, та 9
таких працівників у 2012 році. При цьому,
перевіряючі виходили із ч.2 ст.7 Закону
України «Про міліцію», відповідно до
якої для забезпечення громадського
порядку на об'єктах і територіях, які
мають особливе народногосподарське
значення або постраждали від
стихійного лиха, екологічного
забруднення, катастрофи, Міністерством
внутрішніх справ України з дозволу
Кабінету Міністрів України можуть
створюватись тільки спеціальні
підрозділи міліції.

Таким чином, перевіряючі взяли до уваги
в якості належного виконання послуг з
охорони лише співробітниками
створеного на території Порту
лінійного відділу, які мали перепустки.

Судом першої інстанції вірно
визначено, що фактично ревізорами
припущено, а не встановлено,
невиконання умов Договору саме 36
співробітниками Іллічівського МВ. При
цьому, дане припущення ґрунтується
лише на наявності меншої кількості
перепусток, ніж 36, наданих
співробітникам лінійного відділу.
Обставини саме виконання чи
невиконання співробітниками міліції
умов договору перевіряючими не
досліджувались.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України
«Про міліцію» фінансування і
матеріально-технічне забезпечення
міліції здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, коштів, які
надходять на підставі договорів від
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, державних органів,
підприємств, установ, організацій і
громадян, а також інших джерел, не
заборонених законодавством.

Згідно заяв начальника Іллічівського
МВ УМВС на отримання перепусток на
будь-який вид транспорту без огляду,
перепустки видавались лише
працівникам-водіям, які прибувають в
порт на власному чи службовому
транспорті. Зазначена обставина не
виключала прибуття й інших
співробітників міліції в якості
пасажирів, щодо яких були відсутні
відповідні перепустки.

Відповідно до положень ч. 5 ст.11 Закону
України «Про міліцію» співробітники
міліції мають право безперешкодно
входити у будь-який час доби на
територію і в приміщення підприємств,
установ і організацій, у тому числі
митниці, та оглядати їх з метою
припинення злочинів, переслідування
осіб, підозрюваних у вчиненні злочину,
при стихійному лихові та інших
надзвичайних обставинах.

Згідно службового листа відділу
майнових відносин Порту від 11.03.2013 року
№ 199/17.2-2.1, на території Порту
знаходяться 32 об'єкти, у тому числі
комплекс очисних споруд,
адміністративні будівлі, магазини,
склади, автобази, кінотеатр,
інтернет-клуб, дитячі садочки,
гуртожитки, автостоянка, житлові
будівлі тощо. Дані об'єкти не є
режимними, тому відповідні перепустки
для їх відвідання не потрібні. При
цьому складовою частиною охорони є
патрулювання зовнішнього периметру
Порту, що взагалі не потребує
проникнення на його територію.

Відповідно договору від 30.04.2004 року №
345-о, останній укладений між Портом та
Іллічівським МВ УМВС, а не окремо з
лінійним відділом. Залучення
співробітників Іллічівського МВ ГУМВС
України в Одеській області, а не тільки
лінійного відділу, до виконання умов
Договору підтверджується довідками
про виконання обсягу роботи з
показниками службової діяльності
начальника міського відділу.

Крім того, фактичне виконання умов
договору підтверджено актами
виконаних робіт та довідками про
виконання обсягу роботи з показниками
службової діяльності; оплата послуг
проводилась у безготівковій формі
згідно платіжних доручень.

Враховуючи всі викладені обставини,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про належне
виконання Іллічівським МВ ГУМВС
України в Одеській області умов
договору від 30.04.2004 року № 345-о у повному
обсязі. При цьому, ревізорами фактично
припущено, а не встановлено
невиконання умов Договору саме 36
співробітниками Іллічівського МВ. Таке
припущення ґрунтується лише на
наявності меншої кількості перепусток,
ніж 36, наданих співробітниками
лінійного відділу. Обставини саме
виконання чи невиконання
співробітниками міліції умов договору
перевіряючими не досліджувались.

Судова колегія вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду не доказав та не
обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2013
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький