Справа № 2а-654/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м. Київ
К/9991/54439/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2011

у справі № 2а-654/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім
„Енергометер"

до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Харкова

про визнання податкового
повідомлення-рішення нечинним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Торговий дім
„Енергометер" звернулось до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харкова про
визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення № /0 від
06.07.2010 нечинним.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011
позовні вимоги задоволено, визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення № /0 від
06.07.2010.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.08.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
позапланову виїзну перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 09.10.2007 по
31.03.2010 валютного та іншого
законодавства за період з 09.10.2007 по
31.03.2010 та складено акт № 1968/23-304/35476882 від
22.06.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення № /0 від
06.07.2010, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість загальну суму 170792, 52
грн., основний платіж 113861, 68 грн.,
штрафні (фінансові)санкції 56930, 84 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України „Про податок на додану
вартість", п. 21 „ Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість"(затверджене наказом ДПА
України від 01.03.2000 року №79 та
Зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 03.04.2000 за N 208/4429), п.18 Наказу ДПА
України від 30.05.1997, № 165 „Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення".

На думку перевіряючих позивачем
за період з 09.10.2007 по 31.03.2010 занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету на 113861, 68
грн.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону України „Про податок на додану
вартість" № 168/97-ВР податковий кредит це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР встановлено, що податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується
на кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7
визначено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з пунктом 9.8 статті 9 Закону
№ 168/97-ВР реєстрація особи як платника
податку на додану вартість діє до дати
її анулювання.

Пунктом 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30 травня 1997
року № 165, визначено, що
податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення
іншою особою, ніж вказаною у пункті 2
даного Порядку.

Згідно з пунктом 2 Порядку
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

З аналізу положень чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства вбачається, що податкова
накладна вважається дійсною, якщо
виписана від імені юридичної особи -
платника податку на додану вартість.

Окремий недолік податкової
накладної сам по собі не може бути
безумовною підставою для позбавлення
податкової накладної сили звітного
податкового і одночасно
розрахункового документа, а відтак
позбавлення покупця права на
формування податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено та з матеріалів справи не
вбачається, що послуги не мали
реального характеру.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2011 у
справі № 2а-654/11/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2011 у
справі № 2а-654/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко