Справа № 382/303/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/800/62848/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Яготинському районі Київської області
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Яготинському районі Київської області
(далі - Управління) про призначення
пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
подальшому уточненим, в якому просив:
визнати протиправними дії Управління
щодо відмови у призначенні пенсії із
зменшенням пенсійного віку; скасувати
рішення відповідача про відмову у
призначення пенсії від 8 червня
2012 року №103; зобов'язати Управління
зарахувати період роботи з 28 серпня 1986
року по 29 серпня 1986 року як роботу в
зоні відчуження в с. Бобер Поліського
району Київської області; зобов'язати
відповідача призначити пенсію зі
зменшенням пенсійного віку на п'ять
років з дня настання права на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Постановою Яготинського районного
суду Київської області від 26 червня
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року скасовано постанову
Яготинського районного суду Київської
області від 26 червня 2013 року, прийнято
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог. Визнано протиправним
та скасовано рішення Управління від 8
червня 2012 року №103 про відмову у
призначення пенсії. Зобов'язано
Управління призначити ОСОБА_2 пенсію за
віком на пільгових умовах відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням періоду
роботи з 28 серпня 1986 року по 29 серпня
1986 року в с. Бобер Поліського
району Київської області, з 4 червня 2010
року. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції. Зазначає про пропуск
позивачем строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році 3
категорії.

22 березня 2012 року позивач звернувся до
Управління із заявою про призначення
пенсії на пільгових умовах відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII
(далі - Закон №796-XII) та надав постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 вересня 2011
року, якою скасовано рішення
відповідача про відмову у призначенні
пенсії від 1 вересня 2010 року №103.

Листами Управління від 11 квітня 2012 року
№1652/05-03, від 7 серпня 2012 року
№3174/01-03 позивачу повідомлено про
відмову у призначені пенсії, оскільки
останній не надав первинних документів
щодо періоду роботи по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. З цих підстав
відповідачем було винесено рішення про
відмову у призначенні пенсії від 8
червня 2012 року.

Відповідно до статті 55 Закону №796-XII
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Так, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які працювали з 1
липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів
пенсії надаються із зменшенням
пенсійного віку, встановленого для
одержання державних пенсій, на 5 років.

Відповідно до підпункту «г» пункту 7
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року №22-1
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 27 грудня 2005 року за №1566/11846) до
заяви про призначення пенсії за віком
додаються, зокрема, посвідчення
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та довідка про
період (періоди) участі в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
за формою, затвердженою постановою
Державного Комітету СРСР по праці та
соціальних питаннях від 09.03.88 №122 або
інші первинні документи, в яких
зазначено період роботи, населений
пункт чи об'єкт, де особою проводились
роботи по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи та довідка
про період (періоди) проживання (роботи)
на цих територіях, видана органами
місцевого самоврядування (при
призначенні пенсії із застосуванням
норм статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»);

Отже, правильними є висновки суду
апеляційної інстанції, що у разі
відсутності довідки про період
(періоди) участі в ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС за формою,
затвердженою постановою Державного
Комітету СРСР по праці та соціальних
питаннях від 9 березня 1988 року №122,
можна надавати інші первинні
документи, в яких зазначено період
роботи, населений пункт чи об'єкт, де
особою проводились роботи по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з трудовою книжкою, позивач у
період з 18 жовтня 1979 року по 1 січня 1987
року працював шофером у колгоспі
«Заповіт Леніна».

Відповідно до довідки
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черняхівське», КСП «Мрія» є
правонаступником колгоспу «Заповіт
Леніна», а СТОВ «Черняхівське» є
правонаступником КСП «Мрія».

Також, згідно з довідкою КСП «Мрія» від
4 грудня 1992 року №153 ОСОБА_2 у період з 28
серпня 1986 року по 29 серпня 1986 року
виконував роботи в с. Бобер,
Поліського району Київської області і
йому була виплачена підвищена
заробітна плата відповідно до
постанови Ради Міністрів УРСР та
Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207 із
застосуванням коефіцієнту 2.

Із списку осіб, які приймали участь у
ліквідації наслідків Чорнобильської
аварії по колгоспу «Заповіт Леніна»
вбачається, що позивач у період з 28
серпня 1986 року по 29 серпня 1986 року був
командирований у с. Бобер, Поліського
району Київської області
(командировочне посвідчення від 28
серпня 1986 року). Зазначене також
підтверджується списком учасників
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
від Яготинського АПО, з якого
вбачається, що позивач був
командирований до с. Бобер, Поліського
району Київської області
(командировочне посвідчення від 28
серпня 1986 року) від колгоспу
«Заповіт Леніна».

Крім того, суд апеляційної інстанції
правильно врахував постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління про визнання нечинним
рішення про відмову у призначенні
пенсії від 1 вересня 2010 року №103.

Так, рішенням від 1 вересня 2010 року №103
Управління відмовило позивачу у
призначенні пенсії на пільгових умовах
у зв'язку з відсутністю довідки форми
№122 та первинних документів, які
підтверджують періоди перебування у
зоні відчуження на роботах ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. Під час
апеляційного розгляду справи судом
апеляційної інстанції було досліджено
довідку сільськогосподарського
підприємства «Мрія» від 4 грудня 1992
року №153.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час повторного звернення за
призначенням пенсії, позивачем було
надано вказане рішення суду
апеляційної інстанції, в яких
встановлені факти перебування
позивача в зоні відчуження, проте
відповідачем не було прийнято це до
уваги.

Згідно Переліку населених пунктів,
віднесених до зон радіоактивного
забруднення внаслідок чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991
року №106, с. Бобер Поліського району
Київської області належать до зони
відчуження.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
апеляційної інстанції, що позивачем
документально підтверджено його
перебування у період з 28 серпня 1986 року
по 29 серпня 1986 року в зоні відчуження,
тому, відповідно до статті 55 Закону
№796-XII він має право на пенсію із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій, на 5 років.

Разом з тим, правильно вирішивши спір
по суті позовних вимог, суд апеляційної
інстанції не звернув увагу, що
оскаржуване рішення №103 було прийнято
Управлінням 8 червня 2012 року, а з даним
позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 14
лютого 2013 року, тобто з пропуском
строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

В порушення вказаної норми питання
дотримання позивачем строку звернення
до суду судом апеляційної інстанції не
було вирішено.

При визначенні початку перебігу строку
звернення до адміністративного суду та
вирішенні питання про дотримання чи
порушення позивачем цього строку, суду
насамперед слід з'ясувати, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а якщо строк пропущено, то
наскільки і з яких причин.

Судом апеляційної інстанції ці питання
не досліджено та не наведено
відповідних мотивів у судовому
рішенні.

Частиною першою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом.

У зв'язку з цим постанову суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Яготинському районі Київської області
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Заїка