Справа № 2а-1077/10
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/800/66055/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (далі - ГУ МВС
України в Закарпатській області),
Головного управління Пенсійного фонду
України в Закарпатській області (далі -
ГУ ПФУ в Закарпатській області), третя
особа - Головне управління
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи в
Закарпатській області, про визнання
дій неправомірними та стягнення
недонарахованої пенсії та компенсації
втрати частини доходів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому, з врахуванням зменшення
позовних вимог, просив стягнути з
відповідачів недонараховану частину
пенсії за період з 1 січня 2005 року по 31
грудня 2005 року та компенсацію втрати
частини доходів за період з 1 січня 2005
року по 30 листопада 2009 року.

Позов обґрунтовував тим, що після
виходу на пенсію 1 жовтня 1999 року йому
було призначено пенсію за вислугу
років та по інвалідності учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. З жовтня 1999 року по
грудень 2006 року перебував на обліку в
УМВС України в Закарпатській області,
який нараховував і виплачував йому
пенсію. З січня 2007 року нарахування і
виплату пенсії здійснює ГУ ПФУ в
Закарпатській області. В травні 2006 року
було встановлено, що в його грошовому
атестаті помилково не зазначено
доплату від суми нарахованої пенсії в
розмірі 50%. У зв'язку з цим позивач
звертався до відповідачів із заявами
щодо здійснення йому перерахунку
пенсії з врахуванням вказаної доплати,
однак йому було відмовлено.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 5 листопада 2010 року позов
задоволено частково. Зобов'язано ГУ ПФУ
в Закарпатській області перерахувати
та виплатити на користь ОСОБА_2
недонараховану частину пенсії за
період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005
року з врахуванням доплати від суми
нарахованої пенсії в розмірі 50% та
компенсацію втрати частини доходів (за
несвоєчасно нараховану пенсію) за
період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005
року. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року скасовано постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 5 листопада
2010 року, прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що 1 жовтня 1999 року
ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу
років та по інвалідності учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Наказом начальника УМВС України в
Закарпатській області №723 від 14 грудня
1996 року було затверджено штатний
розклад підрозділів Державної
пожежної охорони області, згідно якого
підполковнику ОСОБА_2 встановлено
доплату від суми пенсії, яка мала бути
нарахована в розмірі 50%. Однак, при
подачі до фінансово-економічного
відділу УМВС України в Закарпатській
області необхідних документів для
призначення пенсії до грошового
атестату позивача не було включено
доплати від суми нарахованої пенсії в
розмірі 50%.

З листа ГУ МНС України в Закарпатській
області №02/14/1292 від 12 травня 2006 року
вбачається, що проведеною перевіркою
особових карток нарахування грошового
забезпечення було встановлено, що
колишньому співробітнику МВС ОСОБА_2
дійсно помилково не вказано в
грошовому атестаті при звільненні
доплату від суми нарахованої пенсії в
розмірі 50%, наказ УМВС України в
Закарпатській області № 723 від 14 грудня
1996 року.

З позовними вимогами про стягнення з
відповідачів недонарахованої частини
пенсії за період з 1 січня 2005 року по 31
грудня 2005 року та компенсації втрати
частини доходів за період з 1 січня 2005
року по 30 листопада 2009 року ОСОБА_2
звернувся до суду 18 січня 2010 року.

Відповідно до частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, чинній на момент
подання позову) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою та другою статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін. Якщо суд визнає причину
пропущення строку звернення до суду
поважною, адміністративна справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що в
запереченнях на адміністративний
позов ГУ МВС України в Закарпатській
області наполягало на відмові у
задоволенні позову у зв`язку з
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду.

Розглядаючи справу по суті позовних
вимог, суд першої інстанції не звернув
увагу на пропущення позивачем строку
звернення до суду, передбаченого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на момент подання позову).

В порушення вказаної норми питання
дотримання позивачем строку звернення
до суду судом першої інстанції не було
вирішено.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, правильно
посилався на статті 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді

В.І. Ємельянова

М.М. Заїка