Справа № 2а-0870/5097/11
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/20642/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Запорізької митниці на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 02.08.2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2012 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Запорізький металургійний комбінат
"Запоріжсталь" до Запорізької митниці
про визнання протиправними та
скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ "Запорізький металургійний
комбінат "Запоріжсталь" звернулось до
суду з позовом до Запорізької митниці,
в якому просило визнати протиправними
та скасувати рішення Запорізької
митниці з митної оцінки товару
№112000006/2011/000296/1 від 17.02.2011 та визнати
протиправним та скасувати рішення
Запорізької митниці про неможливість
застосування митної вартості,
заявленої декларантом №07-01-09-24/3468 від
13.05.2011 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 02.08.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2012 року,
позовні вимоги задоволенні частково.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Запорізької митниці з митної
оцінки товару з митної оцінки товару
№112000006/2011/000296/1 від 17.02.2011 р. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Запорізька митниця подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Розгляд касаційної скарги здійснено у
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України у зв'язку з
неприбуттям сторін у судове засідання.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30.04.2010 року між ВАТ
«Запоріжсталь» та компанією «Vеrасо
Аllіапсе Ltd» (Великобританія) було
укладено контракт, відповідно до якого
компанія «Vеrасо Аllіапсе Ltd» взяла на
себе зобов'язання продати та поставити
на умовах DАF- кордон Польщі/України
прикордонні станції Ізов/Хрубешов
(згідно «Інкотермс - 2000»), а Покупець -
прийняти та оплатити кокс доменний,
кількість, скорочений технічний опис
та позначення якого перелічені в
специфікаціях до Контракту, які є його
невід'ємними частинами.

Відповідно до контракту від 01.01.2011 року
між компанією «Vеrасо Аllіаnсе Ltd» та
компанією «Vеrасо Intertrading Ltd» права та
зобов'язання по Контракту компанії
«Vеrасо Аllіаnсе Ltd» перейшли до компанії
«Vеrасо Intertrading Ltd».

На виконання умов Контракту, в лютому
2011 року компанія «Vеrасо Intertrading Ltd»
поставила кокс грубий кам'яновугільний
доменний кількістю 345,790 тн. у сухій вазі
за ціною 310 дол. США за тонну.

При митному оформленні товару, який був
поставлений Покупцю на умовах ВАР
кордон Польщі/України, прикордонні
станції Ізов/Хрубешов (згідно
Інкотермс - 2000) компанією «Vеrасо Intertrading
Ltd», комбінатом на Запорізьку митницю
була подана ВМД №112030000/2011/005330 від 22.02.2011
року для митного оформлення вантажу у
режимі «Імпорт».

Митна вартість Товару була визначена
декларантом відповідно до ст.ст. 266, 267
Митного кодексу України в розмірі
відповідно до ціни угоди (метод
визначення митної вартості № 1): кокс
фубий кам'яновугільний доменний
кількістю 345790 кг за ціною 310 дол. США за
тонну, та подана ВМД №112030000/2011/005330 від
22.02.2011 року.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару ВАТ «Запоріжсталь»
надало документи: контракт №
ВП.1323.37515.10.55И від 30.04.2010 року зі
специфікацією № 1; контракт
№ВП.1323.37515.11.14И від 01.01.2011 року; ВМД,
заявлена по контрактній вартості
№112030000/2011/004704 від 16.02.2011 року; рахунок -
фактура №Р-043/11/2011 від 10.02.2011 року з
вартістю коксу грубого
кам'яновугільного доменного 282,20 дол.
США за тону; рахунок - фактура №16 від
07.02.2011; меморіальний валютний ордер
№135.5.271 від 11.02.2011 року; висновок з
контролю якості №РGL/ТС/DЕW/43А/11 від
11/02/2011 року на кокс грубий
кам'яновугільний доменний для ВАТ
«Запоріжсталь»; ДМВ-1 (декларація
митної вартості) до ВМД №112030000/2011/004704
від 16.02.2011 року; комерційний акт №1105/2011
від 09.02.2011 року; лист технічного відділу
ВАТ «Запоріжсталь»№9-41/1094950 від 15.10.2010
року з роз'ясненнями, що кокс не є
ливарним, а також з описом технічного
принципу використання коксу; копія
вантажної митної декларації
країни-відправлення (із перекладом)
№11РL303030Е0002115 від 10.02.2011 року; висновок
ДП «Держзовнішінформ»№7/826 від 30.12.2010
року; лист СДПІ м. Запоріжжя б/н від
18.10.2010 року; технічна специфікація
виробника; лист «Vеrасо Intertrading Ltd»№28 від
07.02.2011 року.

На підставі п. 11 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766 (далі - Порядок)
Запорізька митниця запросила
додаткові документи для визначення
митної вартості, а саме: інформацію
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару; відповідну
бухгалтерську документацію, згідно
якої товар було знято з обліку зі
складу відправника товару; договір з
третіми особами, пов'язаний з договором
(контрактом) на поставку товарів, митна
вартість яких визначається; інші
документи для підтвердження заявленої
у декларації митної вартості товарів.

Додатково запитувані документи ВАТ
«Запоріжсталь» не подало.

Митним органом на підставі положень ст.
265 МКУ, вимог п. 14 Порядку був
застосований третій метод (за ціною
угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів), про що митним органом було
прийнято рішення про визначення митної
вартості товару від 17.02.2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, висновки якого
підтримав суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач
консультацій з підприємством не
проводив та не надав доказів
послідовності застосування методів
визначення митної вартості, та дану
обставину не відобразив у своєму
рішенні про неможливість застосування
другого методу визначення митної
вартості.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується у зв'язку з таким.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу
України (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(частина 1 статті 260 Митного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262
Митного кодексу України).

Пунктом 7 Порядку, визначено, що для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до ст. 265 Митного кодексу
України, митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості,
дотримуючись процедури, встановленої
законодавством.

Відповідно до п. 11 Порядку, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів, це можуть бути:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Висновки судів попередніх інстанцій
про непроведення митним органом
процедури консультацій з декларантом
спростовується тим фактом, що митниця
відповідно до вимог пункту 11 Порядку, з
метою перевірки дотримання вимог
статті 265 МК запропонувала надати
додаткові документи. Проте з копії
декларації митної вартості вбачається,
що зазначені документи декларант не
надав, що підтверджується його
особистим підписом.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
сумніви митного органу у
достовірності поданих декларантом
відомостей, оскільки, відповідно до
положень ст.264 Митного кодексу України,
заявлена декларантом митна вартість
товарів та подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, які піддаються
обчисленню, в той час, як ненадання
декларантом всіх перелічених
документів та суперечливість
інформації, зазначеної у поданих
документах, свідчать про те, що
заявлена декларантом митна вартість
товару не піддається обчисленню та
перевірці.

Відповідно до п.14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Проте позивач, не надав витребувані
документи, а саме інформацію
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару; відповідну
бухгалтерську документацію, згідно
якої товар було знято з обліку зі
складу відправника товару; договір з
третіми особами, пов'язаний з договором
(контрактом) на поставку товарів, митна
вартість яких визначається; інші
документи для підтвердження заявленої
у декларації митної вартості товарів,
що позбавило митний орган можливості
застосування методу 1. Про
неможливість, у зв'язку із вказаними
обставинами, застосувати перший метод
визначення митної вартості товару
митниця зазначила у своєму рішенні №
112000006/2011/000296/1 від 17.02.2011 р.

У зв'язку з відмінністю певних
фізичних характеристик товарів,
визначення митної вартості відповідно
до ст. 268 Митного кодексу України за 2
методом (метод оцінки за ціною угоди
щодо ідентичних товарів) не було
можливим, про що митниця також
зазначила у рішенні № 112000006/2011/000296/1 від
17.02.2011 р.

Отже, помилковими є висновки судів
попередніх інстанцій відносно того, що
відповідач консультацій з
підприємством не проводив та не надав
доказів послідовності застосування
методів визначення митної вартості, та
дану обставину не відобразив у своєму
рішенні про неможливість застосування
другого методу визначення митної
вартості.

Таким чином, колегія суддів вважає
правомірним визначення відповідачем
митної вартості товарів за третім
методом (метод оцінки за ціною угоди
щодо подібних (аналогічних) товарів)
згідно статті 269 Митного кодексу
України, що свідчить про правомірність
оскаржених рішень, у зв'язку з чим
позовні вимоги щодо скасування
вказаних рішень є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Доводи касаційної скарги дають
підстави для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального, що є
підставою для ухвалення нового рішення
у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 229, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 02.08.2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2012 року у цій справі скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити у позові Відкритого
акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь"
до Запорізької митниці про визнання
протиправними та скасування рішень.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: