Справа № 826/8020/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2014 року 14:13
№ 826/8020/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі судового
засідання Новик В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії Головне
управління по м. Києву та Київській
області Акціонерного товариства
«Ощадбанк» доГоловного управління
Міндоходів у м. Києвіпровизнання
недійсною та скасування
індивідуальної податкової
консультації від 08.05.2014 року
№4150/10/26-15-11-01-08, зобов'язання вчинити
певні дії, - за участю представників
від позивача - Алексенко В.Ю., Саковця
від відповідача - Демчука О.В.
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Головне управління по м. Києву та
Київській області Акціонерного
товариства «Ощадбанк» (надалі - позивач
або ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії ГУ по м. Києву та
Київській області АТ «Ощадбанк») з
позовом до Головного управління
Міндоходів у м. Києві (надалі -
відповідач або ГУ Міндоходів у м.
Києві), в якому просить:
- визнати недійсною та скасувати
індивідуальну податкову консультацію
від 08.05.2014 року №4150/10/26-15-11-01-08 Головного
управління Міндоходів у м. Києві
Міністерства доходів і зборів України;
- зобов'язати Головне управління
Міндоходів у м. Києві Міністерства
доходів і зборів України надати
Публічному акціонерному товариству
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Головне управління по м.
Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк» нову індивідуальну
податкову консультацію з урахуванням
висновків суду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.06.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що,
звернувшись до ГУ Міндоходів у м. Києві
з метою надання індивідуальної
податкової консультації, ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії ГУ по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» отримав
консультацію, яка за твердженням
представника останнього, суперечить
нормам та змісту відповідного податку.
У судове засідання 10.07.2014 року з'явилися
представники сторін.
Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі та просили суд задовольнити
його з підстав, викладених у позовній
Представник відповідача проти позову
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, зазначаючи, що ані з
позовної заяви, ані з доданих до неї
матеріалів не вбачається, що надана ГУ
Міндоходів у м. Києві податкова
консультація суперечить нормам або
змісту відповідного податку чи збору
та порушує права позивача.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії ГУ по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» листом від 24.03.2014
року №23-170 звернулося до ГУ Міндоходів
у м. Києві з проханням надати позивачу
індивідуальну податкову консультацію
в письмовому вигляді щодо практичного
застосування норм п.п. 159.2.1 п. 159 ст. 159;
п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164 ст. 164; п. 167.1 ст. 167;
п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України
стосовно нарахування, утримання та
сплати банком податку з доходів
фізичних осіб у разі відшкодування
безнадійної заборгованості за
кредитом та нарахованими відсотками
боржника (фізичної особи) за рахунок
сформованого банком резерву, з
урахуванням стягнення безнадійної
заборгованості з позичальника в межах
строку позовної давності.
За результатами розгляду
вищезазначеного звернення ГУ
Міндоходів у м. Києві листом від 08.05.2014
року №4150/10/26-15-11-01-08 надано
індивідуальну податкову консультацію,
зі змісту якої вбачається, що
контролюючим органом на підставі
викладених у зверненні позивача питань
зроблено висновок про те, що сума боргу
платника, анульованого за самостійним
рішенням кредитора до закінчення
строку позовної давності (в т.ч. списана
за рахунок коштів сформованого банком
резерву), є об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб та
оподатковується за ставками,
визначеними п. 167.1 ст. 167 ПК України, а
також те, що банк, як податковий агент,
повинен нараховувати, утримувати та
перераховувати до бюджету податок із
суми анульованого (списаного) боргу за
ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 ПК
України, та згідно з пп. «б» п. 176.2 ст. 176
ПК України, відобразити суму такого
доходу у податковому розрахунку за
ф.№1ДФ у звітному періоді, в якому такий
борг було анульовано (списано).

Вважаючи таку індивідуальну податкову
консультацію необґрунтованою, а свої
права та охоронювані законом інтереси
порушеними, позивач звернувся з
позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що регулює
питання декларування податків і
зборів, є Податковий кодекс України
(надалі - ПК України), який набрав
чинності 01.01.2011 року.

Так, у розумінні положень ПК України,
податкова консультація - допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування
нарахування та сплати податків чи
зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган
(пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно п. 52.1 ст. 52 ПК України, за
зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

За вибором платника податків
консультація надається в усній,
письмовій або електронній формі (п. 52.3
ст. 52 ПК України).

Приписами п.п. 52.4 та 52.5 ст. 52 ПК України
передбачено, що консультації надаються
контролюючими органами. Контролюючі
органи мають право надавати
консультації виключно з тих питань, що
належать до їх повноважень.

Водночас, платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду (п. 53.3 ст. 53
ПК України).

Як було зазначено вище, підставою для
звернення позивача до ГУ Міндоходів у
м. Києві про надання індивідуальної
податкової консультації вказано
питання щодо практичного застосування
норм п.п. 159.2.1 п. 159 ст. 159; п.п. «д» п.п. 164.2.17
п. 164 ст. 164; п. 167.1 ст. 167; п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України стосовно
нарахування, утримання та сплати
банком податку з доходів фізичних осіб
у разі відшкодування безнадійної
заборгованості за кредитом та
нарахованими відсотками боржника
(фізичної особи) за рахунок
сформованого банком резерву, з
урахуванням стягнення безнадійної
заборгованості з позичальника в межах
строку позовної давності.

Згідно пп. 159.2.1 п. 159.2 ст. 159 ПК України,
банки та небанківські фінансові
установи, крім страхових компаній,
недержавних пенсійних фондів,
корпоративних інвестиційних фондів та
адміністраторів недержавних пенсійних
фондів, формують резерви для
відшкодування можливих втрат за всіма
видами кредитних операцій (за винятком
позабалансових, крім гарантій) коштами,
розміщеними на кореспондентських
рахунках в інших банках, придбаними
цінними паперами (у тому числі
іпотечними сертифікатами з фіксованою
дохідністю), іншими активними
банківськими операціями згідно із
законодавством, включаючи нараховані
за всіма цими операціями проценти та
комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією
розуміються платежі, що сплачені
фінансовій установі за здійснення
операцій з кредитами, цінними паперами
та іншими активними банківськими
операціями.

Страховий резерв формується та
списується банком самостійно в розмірі
та порядку, передбаченими методикою,
яка визначається для банків
Національним банком України, а для
небанківських фінансових установ -
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку відповідно до повноважень та
включається до складу витрат.

На виконання п. 159.2 ст. 159 ПК України
постановою Правління Національного
банку України від 01.06.2011 року №172
затверджено Порядок відшкодування
банками України безнадійної
заборгованості за рахунок резерву
(надалі - Порядок №172), який встановлює
правила відшкодування (списання)
банками України, згідно з пунктами 159.2
та 159.4 статті 159 розділу III Податкового
кодексу України, за рахунок створеного
страхового резерву (далі - резерв)
заборгованості, яка визначена
безнадійною відповідно до методики,
установленої Національним банком
України.

Так, у відповідності до п. 3 Порядку №172,
банк має право відшкодувати (списати)
за рахунок резерву безнадійну
заборгованість (крім безнадійної
заборгованості, зазначеної в пункті 4
цього Порядку), яка включає суму
основної заборгованості перед банком
та/або нараховані доходи (борг
боржника), за якою є прострочення
погашення боргу або його частини понад
180 днів.

При цьому, банк відшкодовує (списує) за
рахунок резерву безнадійну
заборгованість за всіма активними
банківськими операціями з пов'язаними
особами, за операціями з пайовими
цінними паперами та іншими, ніж цінні
папери, корпоративними правами, а також
безнадійну дебіторську заборгованість
за розрахунками з працівниками банку
та за господарською діяльністю банку
за умови їх відповідності хоча б одній
з ознак безнадійної заборгованості,
визначених Податковим кодексом
України.

Згідно п. 5 Порядку №172, рішення про
відшкодування (списання) за рахунок
резерву безнадійної заборгованості
приймається виконавчим органом банку
(правлінням або радою директорів
банку).

В свою чергу, у розумінні положень ПК
України, безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак: а) заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності; б) прострочена
заборгованість фізичної або юридичної
особи, що не погашена внаслідок
недостатності майна зазначеної особи,
за умови, що дії кредитора, спрямовані
на примусове стягнення майна боржника,
не призвели до повного погашення
заборгованості; в) заборгованість
суб'єктів господарювання, визнаних
банкрутами у встановленому законом
порядку або припинених як юридичні
особи у зв'язку з їх ліквідацією; г)
заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
коштів, одержаних після звернення
кредитором стягнення на заставлене
майно відповідно до закону та договору,
за умови, що інші дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості; ґ) заборгованість,
стягнення якої стало неможливим у
зв'язку з дією обставин непереборної
сили, стихійного лиха (форс-мажорних
обставин), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством; д)
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі
(пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

З огляду на викладене вище вбачається,
що з резервного фонду, сформованого
банком, можливе лише відшкодування
безнадійної заборгованості, яка
відповідає хоча б одній з ознак
безнадійної заборгованості,
визначених приписами ПК України, за
умови наявності рішення виконавчого
органу банку про віднесення
заборгованості до категорії
безнадійної.

При цьому, заборгованість, за якою
кредитор не звертається до суду або не
вживає інших заходів, передбачених
законодавством України, щодо її
стягнення до закінчення строків
позовної давності, не зменшує доходи
кредитора згідно з підпунктом 159.1.1
цього пункту та не може бути
відшкодованою за рахунок його
страхових резервів (пп. 159.3.1 п. 159.3 ст. 159
ПК України).

Разом з тим, відповідно до пп. «д» пп.
164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку, зокрема, включаються дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу),
у тому числі, у вигляді суми боргу
платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Якщо
кредитор повідомляє платника податку -
боржника рекомендованим листом з
повідомленням про вручення або шляхом
укладення відповідного договору, або
шляхом надання повідомлення боржнику
під підпис особисто про анулювання
(прощеного) боргу та включає суму
анульованого (прощеного) боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, за підсумками
звітного періоду, у якому такий борг
було анульовано (прощеного), такий
боржник самостійно сплачує податок з
таких доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Таким чином, вищенаведені положення ПК
України визначають по різному питання
оподаткування безнадійної
заборгованості та анульованого
(прощеного) боргу, які за своєю правовою
природою є окремими правовими
категоріями та тягнуть за собою
відмінні наслідки, зокрема, у разі
анулювання (прощення) боргу дохід,
отриманий платником податку у вигляді
суми такого боргу, зараховується до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку.

Водночас, приписами пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168
ПК України визначено, що податковий
агент, який нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані: а) своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається. У разі якщо
відокремлений підрозділ юридичної
особи не уповноважений нараховувати,
утримувати і сплачувати
(перераховувати) податок до бюджету,
податковий розрахунок у вигляді
окремого витягу за такий підрозділ
подає юридична особа до контролюючого
органу за своїм місцезнаходженням та
надсилає копію такого розрахунку до
контролюючого органу за
місцезнаходженням такого
відокремленого підрозділу в
установленому порядку; в) подавати на
вимогу платника податку відомості про
суму виплаченого на його користь
доходу, суму застосованих соціальних
податкових пільг та суму утриманого
податку; г) подавати контролюючому
органу інші відомості про
оподаткування доходів окремого
платника податку в обсягах та згідно з
процедурою, визначеною цим розділом та
розділом II цього Кодексу; ґ) нести
відповідальність у випадках,
визначених цим Кодексом (п. 176.2 ст. 176 ПК
України).

З аналізу викладеного вище вбачається,
що банк, як податковий агент, повинен
нараховувати, утримувати та
перераховувати до бюджету податок із
суми анульованого (списаного) боргу за
ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 ПК
України, та, згідно пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК
України, відобразити суму такого
доходу у податковому розрахунку за
ф.№1ДФ у звітному періоді, в якому такий
борг було анульовано (списано), з огляду
на що суд дійшов висновку про
відсутність підстав вважати
оскаржувану індивідуальну податкову
консультацію такою, що суперечить
нормам або змісту відповідного
податку, а, відтак, і відсутність
підстав для задоволення заявлених ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії ГУ по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк» позовних вимог у
даній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок