Справа № 817/1589/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1589/14

08 липня 2014 року 17год. 00хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Оніщук В.П.,

відповідача: представник Кондратенко
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний жилий комплекс" до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рівненський
молодіжний жилий комплекс» (далі по
тексту - ТОВ «Рівненський МЖК»)
звернулося з адміністративним позовом
про визнання протиправними дій
податкового органу щодо проведення
камеральної перевірки своєчасності
сплати узгодженого податкового
зобов'язання до бюджету, за наслідками
яких складено акт від 29.01.2013 №45 та
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
по тексту - ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області)
форми «Ш» від 31.01.2013 №, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача вказує, що
податковий орган при проведенні
перевірки всупереч п.200.10 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями)
вийшов за межі наданих повноважень
провівши камеральну перевірку 29.01.2013
податкової звітності з податку на
додану вартість за грудень 2010року, що
була подана ТОВ «Рівненський МЖК» до
Державної податкової інспекції у місті
Рівне (далі по тексту - ДПІ у м. Рівне)
20.01.2011р.. Просив суд визнати
протиправними дії податкового органу
щодо проведення камеральної перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету, за
наслідками яких складено акт від 29.01.2013
№45 та визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
форми «Ш» від 31.01.2013 №, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах.

Відповідач - ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області
адміністративний позов не визнала з
підстав викладених у письмових
запереченнях. Так, серед доводів
податкового органу стверджується, що
підставою для несвоєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
став непогашений борг попередніх
періодів, в рахунок якого
здійснювалось зарахування поточних
платежів, що підтверджується даними
облікових карток платника податків. У
відповідності до наданих усних
письмових заперечень представник
відповідача зазначила, що податковим
органом було здійснено камеральну
перевірки податкової звітності з
податку на додану вартість за грудень
2010р. у відповідності до вимог
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями).
Додаткового посилається на п.87.9 ст.87
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями), якою
передбачено, що у разі наявності у
платника податків податкового боргу
органи державної податкової служби
зобов'язані зарахувати кошти, що
сплачує такий платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напряму сплати,
визначеного платником податків.
Просила суд відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи суд приходить до
висновку, що позовні вимоги слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
було проведено камеральну перевірку
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету
ТОВ «Рівненський МЖК». За наслідками
проведення перевірки ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
складено акт від 29.01.2013 №45 про
результати камеральної перевірки
своєчасності сплати узгодженого
податкового зобов'язання до бюджету. У
відповідності до акта перевірки
податковим органом встановлено
порушення п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями), а саме, ТОВ
«Рівненський МЖК» порушено терміни
сплати узгодженого податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість: звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 21.01.2013, сума
зобов'язань: 1702,00 грн., кількість днів
затримки: 722; звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 18.01.2013, сума
зобов'язань: 20376,00 грн., кількість днів
затримки: 719; звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 18.01.2013, сума
зобов'язань: 5000,00 грн., кількість днів
затримки: 719; звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 17.01.2013, сума
зобов'язань: 1100,00 грн., кількість днів
затримки: 718; звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 15.01.2013, сума
зобов'язань: 1000,00 грн., кількість днів
затримки: 716; звітний документ: (53)
Декларація №148659 від 20.01.2011, термін
сплати: 30.01.2011, дата сплати: 10.01.2013, сума
зобов'язань: 4000,00 грн., кількість днів
затримки: 711.

На підставі акта перевірки ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» від
31.01.2013 №, яким на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах,
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) та на підставі
ст.126 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) за затримку на 722
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання у розмірі 33178,00 грн. ТОВ
«Рівненський МЖК» зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 20% у сумі 6635,60 грн..

Судом встановлено, що 20.01.2011 ТОВ
«Рівненський МЖК» було подано до ДПІ у
м. Рівне податкову декларацію з податку
на додану вартість за грудень 2010 року у
рядку 27 «Сума ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 20 - рядок 23, позитивне
значення) задекларовано до сплати 73011,00
грн.. Сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 28.01.2011 №1487 у
розмірі 73011,00 грн..

На момент подання такої декларації
(20.01.2011р.), а також на момент проведення
камеральної перевірки (29.01.2013р.),
проведення таких перевірок
регулюється Податковим кодексом
України.

Відповідно до ст.62 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями), одним із способів
здійснення податкового контролю є
перевірки та звірки відповідно до
вимог цього Кодексу, а також перевірки
щодо дотримання законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи у
порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями),
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Статтею 75 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) визначено види
перевірок, які мають право проводити
органи державної податкової служби, а
саме: камеральні, документальні,
фактичні.

Так, камеральною вважається перевірка,
яка проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (із змінами та доповненнями).
Камеральні перевірки податкової
звітності з податку на додану вартість
платників податку проводяться
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
подання звітної податкової декларації
до органу державної податкової служби
(п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями).

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що податковим органом при
проведенні камеральної перевірки
податкової звітності з податку на
додану вартість було взято до уваги
іншу податкову інформацію, ніж дані
податкової декларації з податку на
додану вартість та враховуючи факт
проведення камеральної перевірки з
порушенням 30 денного терміну для їх
проведення, є всі підстави
стверджувати, що податковий орган
вийшов за межі наданих йому
повноважень і діяв поза межами
правового поля.

Посилання відповідача на те, що навіть
наявність формальних порушень з боку
посадових осіб податкового органу не
може бути підставою для звільнення
суб'єкта господарювання від
відповідальності за порушення
податкового законодавства, оцінюються
судом критично, враховуючи наступне:
відповідно до положень ч.2 ст.19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, діяльність органів
державної влади регулюють закони та
підзаконні акти, які дають суб'єктам
владних повноважень можливість
користування певною свободою розсуду
при вирішенні питань і встановлюють
межі такої свободи, тобто наділяють їх
дискреційними повноваженнями.

Тобто, для органів державної влади та
їх службових осіб діє
спеціально-дозвільний принцип
конституційного права, який, поширюючи
свій нормативний вплив на органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, суттєво обмежує цих
суб'єктів у виборі варіантів чи моделі
своєї поведінки. Адже вони зобов'язані
діяти лише таким чином та у такий
спосіб, як це прямо передбачено
конституційно-правовими нормами,
законами України і лише в межах
закріпленої за ними компетенції.

Вчинення ж державним органом чи його
посадовою особою дій у межах
компетенції, але непередбаченим
способом, у непередбаченій законом
формі або з виходом за межі компетенції
є підставою для визнання таких дій та
правових актів, прийнятих у процесі їх
здійснення, неправомірними та
незаконними.

Поряд з тим, суд звертає увагу на те, що
за результатом проведеної перевірки
податковим органом було винесено
податкове повідомлення-рішення, яке
оскаржується позивачем.

На переконання суду, враховуючи те, що
дії податкового органу щодо проведення
перевірки, на час розгляду справи,
вичерпали своє правове значення, за
результатом вказаних дій складено акт
перевірки та винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення, суд
приходить до висновку, що в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.
За таких обставин, вимоги позивача щодо
визнання неправомірними дій
податкового органу щодо проведення
камеральної перевірки своєчасності
сплати узгодженого податкового
зобов'язання до бюджету, за результатом
яких складено акт від 29.01.2013р. №45 - не
підлягають до задоволення.

Що ж стосується оскарження податкового
повідомлення-рішення винесеного за
результатом проведеної перевірки, суд
враховує наступне.

Судом встановлено, що приймаючи
податкове повідомлення-рішення форми
«Ш» від 31.01.2013 №, яким ТОВ
«Рівненський МЖК» на підставі
встановленого порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах, ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області
стверджує про несвоєчасність сплати
позивачем узгодженої суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах за
грудень 2010р.

20.01.2011 ТОВ «Рівненський МЖК» було
подано до ДПІ у м. Рівне податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2010року у рядку 27
«Сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (рядок 20 - рядок 23, позитивне
значення) задекларовано до сплати 73011,00
грн.. Сплачено у відповідності до
платіжного доручення від 28.01.2011 №1487 у
розмірі 73011,00 грн..

Судом встановлено, що сплачені кошти з
податку на додану вартість по
вітчизняних товарах за грудень 2010р.
податковим органом спрямовано в
погашення податкового боргу, що
існував у 2009-2010рр..

Однак, суд не може погодитися з такими
доводами податкового органу
враховуючи наступне.

На момент сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних
товарах, а саме за 2009-2010рр., був чинний
Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями) визначений принцип
рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями), джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку. Отже,
грошовий платіж є єдиною формою сплати
податкових зобов'язань і погашення
податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.1999
№679-XIV (із змінами та доповненнями),
національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з п.3.8
зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями) слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями), який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями),
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами та
доповненнями), які встановлюють
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вбачається,
що перелік таких порушень є вичерпним і
не підлягає розширеному тлумаченню.
Серед зазначених порушень немає
недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями).

Отже, чинним законодавством України (на
час сплати ТОВ «Рівненським МЖК»
узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість і по вітчизняних товарах за
2009-2010рр.) не передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків вживаються передбачені
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (із змінами
та доповненнями) заходи примусового
стягнення податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

Аналогічно вказані норми права було
застосовано Верховним Судом України в
постанові від 20.06.2011 у справі №21-80а11.
Відповідно до ст.244-2 КАС України -
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, розглядаючи вказану
справу по суті, суд враховує рішення
Верховного Суду України від 20.06.2011 у
справі №21-80а11 та вирішує спір з
урахуванням правової позиції.

Також, згідно ч.1 ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін (ч.2
ст.255 КАС України).

Розглядаючи дану справу, суд
враховуючи положення ч.1 ст.72, ч.2 ст.255
КАС України прийшов до висновку, що
податковим органом у 2009-2010рр. не було
дотримано законодавства щодо зміни
призначення платежів без згоди
платника податків, що підтверджується:
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.09.2012р. у
справі №2а/1770/3385/2012 за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013р.;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 18.02.2013р. у
справі №817/55/13-а за позовом ДПІ у м.
Рівному Рівненської області ДПС до ТОВ
«Рівненський МЖК» про стягнення
податкової заборгованості, залишеною
без змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2013р.; постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
22.04.2013р. у справі №817/1121/13-а за позовом
ТОВ «Рівненський МЖК» до ДПІ у м.
Рівному Рівненської області ДПС про
визнання протиправними дій
податкового органу щодо проведення
камеральних перевірок своєчасності
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість та про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08.08.2013р.;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.07.2013р. у
справі №817/1805/13-а за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправними дій податкового органу
щодо проведення камеральних перевірок
своєчасності сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість та про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013р.;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 28.08.2013р. у
справі №817/2642/13-а за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2013р.;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013р. в
адміністративній справі №817/2751/13-а за
позовом ТОВ «Рівненський МЖК» до ДПІ у
м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
дій, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20.11.2013р.; постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
04.11.2013р. в адміністративній справі
№817/3420/13-а за позовом ТОВ «Рівненський
МЖК» до ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2014р.;
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014р. в
адміністративній справі №817/4242/13-а за
позовом ТОВ «Рівненський МЖК» до ДПІ у
м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2014р..

Даними судовими рішеннями встановлено
що, спрямування податковим органом
поточних платежів позивача на
погашення податкового боргу в порядку
черговості його виникнення в
попередніх звітах податкових періодах,
до набрання чинності Податковим
кодексом України, призвело до
викривлення показників задекларованих
та сплачених сум у обліковій картці
платника податку та, як наслідок, до
невірного визначення суми недоїмки
станом на 01.01.2011.

Також, судом встановлено, що всупереч
приписам пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) податковий
орган не вніс змін до облікових даних
платника податків на підставі рішення
суду, що набрало законної сили, а саме:
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 12.07.2013р. у
справі №817/1805/13-а за позовом ТОВ
«Рівненський МЖК» до ДПІ у м. Рівному
Рівненської області ДПС про визнання
протиправними дій податкового органу
щодо проведення камеральних перевірок
своєчасності сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість та про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013р..

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що відповідачем не
дотримано податкового законодавства
щодо зміни призначення платежів без
згоди платника податків у 2009-2010рр., а
тому слід стверджувати про факт
недостовірності даних податкового
обліку позивача. Податковим органом
невірно визначено суму недоїмки на
початок 2011р., а відповідно зараховуючи
згідно п.87.9 ст.87 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями) поточні платежі позивача
в порядку черговості виникнення
податкового боргу, податковий орган
невірно визначив погашену суму
податкового боргу та термін затримки
сплати узгодженого податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість.

У відповідності до постанови
Верховного Суду України від 05.12.2006, суд
не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень. Рішення,
в якому недійсну частину не можна
виокремити, ідентифікувати, є
недійсним в цілому.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.72 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області не доведено
правомірності прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, в
той час як ТОВ «Рівненський МЖК»
спростовано належними та допустимими
доказами протиправність прийняття
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби форми «Ш» від 31.01.2013
№, яким ТОВ «Рівненський МЖК» на
підставі встановленого порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
визначеного п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями) за затримку на
722 календарних дня сплати суми
грошового зобов'язання у розмірі 33178,00
грн. зобов'язано сплатити штраф у
розмірі 20% у сумі 6635,60 грн. за платежем
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах, є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню в повному
обсязі.

Судові витрати частково присуджуються
на користь позивача відповідно до ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Рівненської області
Державної податкової служби форми "Ш"
від 31.01.2013 №.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівненський
молодіжний жилий комплекс" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.