Справа № 2а-0370/1247/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.
№
9104/124612/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

представника позивача - Гайдук Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Дочірнього підприємства
Державної акціонерної компанії «Хліб
України» Володимир-Волинський
комбінат хлібопродуктів до
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Володимир-Волинське управління
Державної казначейської служби
України Волинської області про
визнання недійсною та скасування
податкової вимог, -

встановив:

03.05.2012 Володимир-Волинський комбінат
хлібопродуктів ДП ДАК «Хліб України»
звернувся в суд із адміністративним
позовом до Володимир-Волинської ОДПІ
Волинської області ДПС в якому просить
визнати недійсною та скасувати
податкову вимогу від 13.04.2012 № 11.

В обґрунтування подання заявник
посилався на те, що відповідно до
податкової вимоги
Володимир-Волинської ОДПІ від 13.04.2012 №
11 узгоджене грошове зобов'язання ДП ДАК
«Хліб України» Володимир-Волинський
комбінат хлібопродуктів становить
450950,38 грн, з них з податку на додану
вартість (ПДВ) 22572,38 грн, та з повернення
бюджетної позички, наданої на
закупівлю сільгосппродукції за
державним контрактом 1994 року - 428 377,98
грн. Однак, позивач вказує, що у
податкового органу відсутні будь-які
правові підстави для винесення такої
вимоги, оскільки в 1994 році підприємство
бюджетної позички на закупівлю
сільгосппродукції за державним
контрактом не отримувало. Крім цього,
протягом 2010-2011 років податковим
органом не нараховувалися податкові
зобов'язання на заявлену у податковій
вимозі суму, а актами перевірок за
вказаний період відповідачем не
зафіксовані факти порушень бюджетного
законодавства та не встановлено
наявність бюджетної заборгованості ДП
ДАК «Хліб України»
Володимир-Волинський комбінат
хлібопродуктів перед Державним
бюджетом України. Узгодження вказаної
у вимозі суми податкового боргу ні
податковим, ні іншим контролюючим
органом не здійснювалося.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25.05.2012 позов
задоволено. Визнано протиправною та
скасовано податкову вимогу
Володимир-Волинської ОДПІ Волинської
області ДПС від 13.04.2012 № 11.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що така прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на помилковість
висновків суду першої інстанції про те,
що бюджетна позичка, видана на
закупівлю сільгосппродукції, є не
податковою, а бюджетною
заборгованістю, оскільки згідно ст. 17
Бюджетного кодексу України
прострочена заборгованість суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
доходів і зборів, що є органами
стягнення такої заборгованості у
порядку, передбаченому Податковим
кодексом України або іншим законом,
включаючи погашення такої
заборгованості за рахунок майна цього
суб'єкта господарювання. На підставі
вказаних положень, апелянт вважає, що
стягнення такої заборгованості має
здійснюватись у порядку визначеному
ст. 95 ПК України, зокрема, шляхом вжиття
податковим органом досудових заходів
спрямованих на погашення цієї
заборгованості, тобто шляхом
надіслання податкової вимоги.

Представник апелянта у судове
засідання не прибув, однак подав заяву
про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечив та просить залишити
її без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
07.06.1999 виконавчим комітетом
Володимир-Волинської міської ради
Волинської області зареєстровано, як
юридичну особу, ДП ДАК «Хліб України»
Володимир-Волинський комбінат
хлібопродуктів, що підтверджується
копіями свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи, довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.
13-14).

13.04.2012 Володимир-Волинською ОДПІ
сформовано податкову вимогу № 11, якою
повідомлено ДП ДАК «Хліб України»
Володимир-Волинський комбінат
хлібопродуктів про наявність станом на
23.04.2012 податкового боргу платника
податків за узгодженими грошовими
зобов'язаннями у сумі 459 950,38 грн, у тому
числі з ПДВ - у сумі 225775,03 грн, з них
основний платіж становить 20775,03 грн,
штрафні санкції - у сумі 1225,17 грн, пеня -
572,20 грн, а також заборгованості за
бюджетними позичками, виданими на
закупівлю сільгосппродукції за
державним контрактом 1994 року в сумі
428377,98 грн (а.с.7).

Формуванню податкової вимоги
передувало звернення
Володимир-Волинського управління ДКСУ
Волинської області з поданням від
11.04.2012 № 2 (а.с. 37) про здійснення
Володимир-Волинською ОДПІ заходів
стягнення простроченої
заборгованості, яка станом на 01.04.2012
становить 428377,98 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки хоч право на стягнення
простроченої заборгованості за
бюджетними кредитами (позиками), надане
органам податкової служби в порядку,
встановленому главою 9 розділу II ПК
України, проте підпункт 95.2 статті 95
цього Кодексу не пов'язаний з
повноваженнями податкового органу на
винесення податкової вимоги на
бюджетну заборгованість, оскільки
вказана норма встановлює терміни
стягнення податкового боргу (60 днів з
дня направлення вимоги), а на стягнення
простроченої заборгованості за
бюджетними кредитами (позиками) в силу
статей 17, 50 Бюджетного кодексу України
не поширюється позовна давність.
Оскільки зазначена заборгованість не є
податковим боргом, то відповідач не мав
повноважень на винесення оскаржуваної
податкової вимоги. Разом з тим, суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до оскаржуваної вимоги
відповідач вимагав повернення
бюджетних позичок за державним
контрактом 1994 року, однак матеріалами
справи не підтверджується наявність
заборгованості позивача за вказаний
період, що також свідчить про
протиправність такої вимоги. Щодо
податкової вимоги в частині ПДВ, то суд
першої інстанції зазначив, що з аналізу
зворотного боку облікової картки
позивача з ПДВ вбачається, що станом на
01.04.2012 у позивача відсутня недоїмка (а.с.
51). У квітні 2012 року за договором про
розстрочення від 03.02.2012 № 4/10/24-008
нараховано 14073,83 грн, за договором про
розстрочення від 29.02.2012 № 15/10/24-008 - 7925,87
грн, пеню (проценти) за розстрочення у
сумі 572,20 грн, а також штрафні санкції у
сумі 1224,67 грн згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 30.03.2012 №
/1093 (а.с. 51). Підприємством сплачено
штрафні санкції у повному обсязі 06.04.2012,
про що відмічено в обліковій картці, а
13.04.2012 - ще 23000 грн згідно з платіжним
дорученням № 175; операцію проведено
банком того ж дня (а.с.80-81). Цим платежем
не лише погашено недоїмку та пеню, а й
станом на 13.04.2012 - на день формування
податкової вимоги - спричинено в
обліковій картці переплату у сумі 249,21
грн (а.с. 52). Загалом станом на 13.04.2012 в
обліковій картці підсумкові рядки
графи 5 «Недоїмка» та графи 11 «Залишок
пені» не містять даних про наявність у
платника податків боргу, як про це
вказано у податковій вимозі від 13.04.2012
№ 11. На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов висновку про
протиправність оскаржуваної
податкової вимог, а тому позов
задовольнив.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, щодо відсутності підстав
для задоволення позову, однак з інших
мотивів.

Так, згідно п. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу
України прострочена заборгованість
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
державної податкової служби, що є
органами стягнення такої
заборгованості у порядку,
передбаченому Податковим кодексом
України або іншим законом, включаючи
погашення такої заборгованості за
рахунок майна цього суб'єкта
господарювання. Позовна давність на
вимоги щодо погашення такої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) не
поширюється.

Підпунктом 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України
(тут та далі у редакції чинній на час
винесення спірної податкової вимоги)
визначено, що органи державної
податкової служби мають право
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України встановлено, що
погашення простроченої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) здійснюється у
порядку, визначеному главою 9 розділу II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 59.2 ст. 59 ПК України якщо
контролюючий орган, що визначив суми
грошового зобов'язання платника
податків, не є органом державної
податкової служби, такий контролюючий
орган надсилає відповідному органу
державної податкової служби подання
про здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків, а
також розрахунок його розміру, на
підставі якого орган державної
податкової служби надсилає податкову
вимогу. Форма зазначеного подання
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На підставі аналізу наведених вище
правових положень можна дійти
висновку, що у спірних відносинах
податкові органи мають право стягувати
у порядку визначеному ПК України суми
простроченої заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою за
кредитом (позикою), залученим державою
або під державну (місцеву) гарантію, а
також за кредитом з бюджету в порядку,
зокрема, шляхом надіслання податкової
вимоги.

Разом з цим, податковий орган
надсилаючи таку податкову вимогу,
повинен встановити наявність такої
заборгованості, яка повинна
підтверджуватись відповідними
первинними документами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 02.03.11 №174 затверджено Порядок
обліку заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у 1993 -
1998 роках, нарахування пені та списання
безнадійної заборгованості (надалі -
Порядок № 174).

Наведений Порядок регламентує дії
органів виконавчої влади та
банків-агентів, які від імені або за
дорученням центральних органів
виконавчої влади надали суб'єктам
господарювання кредити, залучені
державою або під державні гарантії, а
також дії Мінфіну, який надав бюджетні
позички/фінансову допомогу у 1993 - 1998
роках, та які здійснюють їх
обслуговування і ведуть облік
заборгованості за ними з метою
забезпечення реалізації права вимоги
погашення простроченої заборгованості
перед державою за такими кредитами,
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою; встановлює механізм
нарахування пені Мінфіном на суми
простроченої заборгованості перед
державою за кредитами, залученими
державою або під державні гарантії, та
територіальними органами Державної
казначейської служби на суми
простроченої заборгованості за
бюджетними позичками/фінансовою
допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998
роках.

Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 9 п. 1 Порядку №
174, боржник - суб'єкт господарювання,
який отримав кредит, залучений
державою або під державні гарантії,
бюджетну позичку/фінансову допомогу на
умовах, визначених кредитною
(субкредитною) угодою, угодою про
надання бюджетної позички/фінансової
допомоги, та не забезпечив своєчасне і
повне виконання своїх зобов'язань за
такою угодою; бюджетна
позичка/фінансова допомога - сума
коштів, надана Мінфіном у 1993 - 1998 роках
позичальнику на поворотній основі за
рахунок коштів державного бюджету на
умовах угоди про надання бюджетної
позички/фінансової допомоги;
заборгованість за кредитом, бюджетною
позичкою/фінансовою допомогою -
зобов'язання перед державою, що
виникають у суб'єкта господарювання,
який отримав кредит, залучений
державою або під державні гарантії,
бюджетну позичку/фінансову допомогу на
умовах, визначених кредитною
(субкредитною) угодою, угодою про
надання бюджетної позички/фінансової
допомоги; прострочена заборгованість
за бюджетною позичкою/фінансовою
допомогою - заборгованість боржника
перед державою за бюджетною
позичкою/фінансовою допомогою (в тому
числі за основним боргом, відсотками
тощо), не погашена у строк, визначений
угодою про надання бюджетної позички /
фінансової допомоги.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, можна дійти висновку, що
вимагати виконання зобов'язання, у тому
числі й виносити податкову вимогу з
погашення бюджетної позички у
встановленому порядку, можливо лише
щодо суб'єкта господарювання, який
отримав бюджетну позичку, та у якого з
договору, адміністративного акту або з
інших встановлених законом підстав,
виникли обов'язки з виконання такого
зобов'язання, у тому числі зобов'язання
з повернення або відшкодування
бюджетної позички.

У справі, що розглядається, судом
першої інстанції встановлено та це не
спростовано у суді апеляційної
інстанції, що податковим органом не
доведено укладення позивачем договору
(контракту), яким би було передбачено
його обов'язок з відшкодування
заборгованості з повернення бюджетної
позички, а також не надано доказів
існування будь-якої іншої підстави, яка
відповідно до закону свідчила б про
наявність такого обов'язку у позивача.
Також не надано платіжних чи інших
документів, які б підтвердили надання
позивачу упродовж 1994, 1995, 1997 років
позичок на поворотній основі за
рахунок коштів державного бюджету та
її неповернення у визначений строк.

Наявність заборгованості не може
підтверджуватись тільки на підставі
таблиць забезпечення залишку
заборгованості по бюджетних позичках
за умови відсутності інших документів
та незгоди платника з даними актів
звірки заборгованості, оскільки
останні не підписані представником
позивача.

Крім того, суд першої інстанції вірно
звернув увагу на те, що відповідно до
оскаржуваної вимоги відповідач
вимагає повернення бюджетних позичок
за державним контрактом 1994 року, однак
матеріалами справи не підтверджується
наявність заборгованості позивача за
вказаний період, що також свідчить про
протиправність такої вимоги. Орган
державного казначейства у своїх
поясненнях зазначає, що така
заборгованість стосується 1995, 1997 років.

У суді першої інстанції представник
відповідача зазначив, що мала місце
описка у податковій вимозі стосовно
року надання бюджетної позики, однак у
суду відсутні підстави приймати такі
твердження до уваги, оскільки будь-яких
дій щодо виправлення цієї описки
податковим органом не вчинено.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, ДП ДАК «Хліб
України» Володимир-Волинський
комбінат хлібопродуктів, як юридична
особа зареєстрована виконавчим
комітетом Володимир-Волинської
міської ради Волинської області 07.06.1999,
а тому воно не могло отримувати
державну позику у 1994, 1995, 1997 роках.
Доказів правонаступництва прав та
обов'язків від іншого підприємства,
відповідачем та третьою особою не
надано.

Отже, відповідачем та третьою особою не
надано належних та допустимих доказів,
які б підтвердили надання позивачу
упродовж 1994 чи 1995 та 1997 років позичок на
поворотній основі за рахунок коштів
державного бюджету та її неповернення
у визначений строк.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
скасування податкової вимоги в цій
частині, а доводи апеляційної скарги
цих висновків не спростовують.
Помилковість застосування норм
матеріального права не вплинуло на
правильність вирішення справи, а тому з
цих підстав рішення суду першої
інстанції скасованим бути не може.

Щодо податкової вимог в частині
податкового боргу з ПДВ, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
апелянт у своїх доводах апеляційної
скарги не наводить жодних
обґрунтувань. Такі обґрунтування
відсутні і у запереченні на позовну
заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі звернення підприємства та
відповідно до рішення
Володимир-Волинської ОДПІ, 03.02.2012 було
укладено договір № 4/10/24-008 (а.с. 44) про
розстрочення грошових зобов'язань
(податкового боргу) у сумі 84 446 грн,
визначених у податковому повідомленні
рішенні від 24.01.2012 № (а.с. 78), та
договір від 29.02.2012 № 15/10/24-008 (а.с. 45) про
розстрочення податкового боргу у сумі
23777,61 грн за декларацією за січень 2012
року (а.с. 74). Актом від 23.03.2012 № 58/16-00951422
про результати документальної
невиїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з ПДВ (а.с. 46-47) було
встановлено факт несвоєчасної сплати
податкового зобов'язання за
декларацією з ПДВ за грудень 2011 року
(а.с. 46-47, 76-77). За наслідками перевірки
прийнято
податкове-повідомлення-рішення від
30.03.2012 № /1093 у сумі 1224,67 грн (а.с.48).

З облікової картки позивача з ПДВ
вбачається, що станом на 01.04.2012 у
позивача відсутня недоїмка (а.с. 51). У
квітні 2012 року за договором про
розстрочення від 03.02.2012 № 4/10/24-008
нараховано 14073,83 грн, за договором про
розстрочення від 29.02.2012 № 15/10/24-008 - 7925,87
грн, пеню (проценти) за розстрочення у
сумі 572,20 грн, а також штрафні санкції у
сумі 1224,67 грн згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 30.03.2012 №
/1093 (а.с. 51). Підприємством сплачено
штрафні санкції у повному обсязі 06.04.2012,
про що відмічено в обліковій картці, а
13.04.2012 - ще 23000 грн згідно з платіжним
дорученням № 175; операцію проведено
банком того ж дня (а.с.80-81). Цим платежем
не лише погашено недоїмку та пеню, а й
станом на 13.04.2012 (день формування
податкової вимоги) спричинено в
обліковій картці переплату у сумі 249,21
грн (а.с. 52). Загалом станом на 13.04.2012 в
обліковій картці підсумкові рядки
графи 5 «Недоїмка» та графи 11 «Залишок
пені» не містять даних про наявність у
платника податків боргу, як про це
вказано у податковій вимозі від 13.04.2012
№ 11.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про те, що у відповідача
відсутні відповідні повноваження щодо
винесення податкової вимоги щодо боргу
за бюджетними позиками, виданими на
закупівлю сільгосппродукції; крім
того, наявність заборгованості
позивача за бюджетними позиками 1994
року не підтверджена, а станом на 13
квітня 2012 року податковий борг з ПДВ
був відсутній, що підтверджується
зворотнім боком облікової картки
підприємства з ПДВ; ці докази надав сам
відповідач, а отже формувати та
надсилати податкову вимогу 13 квітня 2012
року № 11 (була надіслана платнику
податків фактично лише 20 квітня 2012 року
згідно з фіскальним чеком № 9467 - а.с.41), у
відповідача не було підстав.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм процесуального права.
Помилковість застосування норм
матеріального права не призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 25
травня 2012 року у справі № 2а/0370/1247/12 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня
її складення у повному обсязі, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 11 липня 2014 року.