Справа № 823/1931/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
справа № 823/1931/14

м. Черкаси

09 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Мишенка В.В.,

при секретарі - Гордієнку Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області до відділу державної
виконавчої служби Тальнівського
районного управління юстиції у
Черкаській області про скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області (далі-позивач) звернулося до
Черкаського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до відділу державної виконавчої
служби Тальнівського районного
управління юстиції у Черкаській
області (далі-відповідач), в якій
просить визнати протиправними дії
відповідача щодо винесення постанови
та скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП 35191759 від
17.12.2012р.

Представник позивача в обґрунтування
позовних вимог зазначив, що постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Черкаській області № 35191759
від 31.10.2012р. було відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа № 2а/2370/2015/2011р., виданого 14.11.2011р.,
про стягнення заборгованості. 19.06.2014р.
позивачем отримано постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 17.12.2012р. ВП № 35191759. На підставі
викладеного позивач вважає, що
позивачем порушено ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження», оскільки
останній направив постанову про
закінчення виконавчого провадження
через два роки після її складання.
Внаслідок чого позивач вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі і здійснювати розгляд
справи без участі його представника.

Представник відповідача до зали
судового засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, хоча про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив.

У провадженні відділу управління
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції перебувало виконавче
провадження № 35191759 з примусового
виконання виконавчого листа
Черкаського окружного
адміністративного суду № 2а/2370/2015/2011,
виданого 14.11.2011р., про стягнення з
ОСОБА_1 на користь УПФУ в Тальнівському
районі заборгованість зі сплати
страхових внесків в сумі 1540, 80 грн., що
відкрите 31.10.2012р.(ухвала про відкриття
виконавчого провадження).

17.12.2012р. старшим державним виконавцем
винесена постанова ВП № 35191759 про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з тим, що боржник працює в ТОВ
«НВО «Промвпровадження»,
розташованому за адресою: м. Київ, вул.
Московська, 41/8, кв. 92, що є територією
відділу ДВС Печерського районного
управління юстиції у м. Києві. У
відповідності до супровідного листа
постанова про закінчення виконавчого
провадження винесена у зв'язку з
направленням за належністю
виконавчого документа, направлена
стягувачу 27.12.2012р. вих. № 5872.

Проте, як вбачається зі штампу вхідної
кореспонденції та журналу реєстрації
вхідної кореспонденції, до УПФУ вона
надійшла 19.06.2014р.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
являється Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (далі -
Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Пунктами 1-2 ст. 2 Закону № 606-XIV
зазначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом (ч.
1, 2 ст. 11 Закону № 606-XIV ).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, як виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону (ч.1 ст. 19 Закону №
606-XIV).

Пунктом 1.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень від
02.04.2012р. № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2012 р. за N 489/20802(далі - Інструкція),
передбачено, що під час здійснення
виконавчого провадження державний
виконавець приймає рішення шляхом
винесення постанов, попереджень,
внесення подань, складання актів та
протоколів, надання доручень,
розпоряджень, вимог, подання запитів,
заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

У разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.(ч. 5 ст. 20
Закону № 606-XIV).

Виходячи з приписів п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону
№ 606-XIV, виконавче провадження підлягає
закінченню у разі, зокрема і
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби.

Дослідивши матеріали справи, суд
критично відноситься до доводів
позивача щодо направлення
відповідачем постанови про закінчення
виконавчого провадження через два
роки, оскільки згідно наданого
зареєстрованого супровідного листа
відповідача оспорювана постанова
направлена вчасно, проте згідно
журналу реєстрації вхідної
кореспонденції позивача, остання
отримана через декілька років. З огляду
на зазначене, та у зв'язку з відсутністю
достатніх доказів направлення та
отримання постанови суд не приймає їх
до уваги. Також суд наголошує, що строк
отримання постанови не має суттєвого
значення для вирішення спору по суті
зазначених позовних вимог щодо яких
звернено позов, оскільки в останніх
містяться прохання що стосуються
виключно винесення постанови, а не
повязаних дій з її направленням.

Крім того, виходячи з аналізу чинного
законодавства, суд роз'яснює, що
державний виконавець діяв в межах та у
спосіб, передбачений законодавством,
правильність дій полягає в тому, що
встановив місце роботи боржника, яке
знаходиться не в територіальній
компетенції даного відділу у
відповідності до ст. 20, 49 Закону,
останній закінчує виконавче
провадження, про що повідомляє
стягувача та передає виконавчий
документ ДВС територіально визначеній
місцю його роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує
приписи статті 2 КАС України,
відповідно до якої у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано,
добросовісно, розсудливо та
безсторонньо, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства та матеріалів справи,
суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи є
необґрунтованими, а вимоги такими, що
непідлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163, 181 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено
15.07.2014р.