Справа № 803/1102/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Справа №
9698/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
12.06.2013р. в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Луцького управління юстиції
Волинської обл. про визнання
протиправним та скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зобов'язання здійснити
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомості, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.05.2013р. позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду із адміністративним позовом, у
якому просила визнати нечинним та
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 1934884 від 24.04.2013р., прийняте
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській обл. Герасимюк Ю.В.;
зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Луцького міського управління
юстиції у Волинській обл. Герасимюк Ю.В.
здійснити державну реєстрацію права
власності на криту зупинку
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_2; стягнути з
відповідача понесені судові витрати
(а.с.2-5).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12.06.2013р. у
задоволенні заявленого позову
відмовлено (а.с.91-95).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
позивач ОСОБА_2, яка покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким заявлені
позовні вимоги задоволити (а.с.98-100,
118-120).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що під час судового розгляду справи
судом не дотримані принципи та
завдання адміністративного
судочинства, які визначені приписами
ст.2 та ч.2 ст.71 КАС України; твердження
про належність об'єкта нерухомості до
малих архітектурних форм не
підтверджена належними доказами і не
доведена відповідачем; у дійсності
крита зупинка громадського
автотранспорту з кіоском споруджена на
підставі дозвільних документів, які
видаються виключно для проектування та
спорудження нерухомого майна.

Також судом не враховано наявності
фундаменту у спірного об'єкта і дані
експертного дослідження, не проведено
візуального обстеження, а також
помилково прийнято до уваги дані
технічного паспорту; не надано
належної правової оцінки факту
перебування в оренді апелянта
земельної ділянки, не вірно
застосовані приписи ст.21 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» та ст.28 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», в яких немає прямої
класифікації об'єктів нерухомості.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
представника позивача на підтримання
поданої скарги, перевіривши матеріали
справи та апеляційну скаргу в межах
наведених у ній доводів, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції, рішенням Луцької міської
ради № 42/77 від 01.07.2009р. затверджено
підприємцю ОСОБА_2 проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
обслуговування торгового павільйону
на АДРЕСА_1 загальною площею 0,0031 га та
надано на умовах оренди земельну
ділянку (землі житлової та громадської
забудови) на 5 років за вказаною адресою
(а.с.9).

09.07.2009р. між Луцькою міською радою та
підприємцем ОСОБА_2 укладено договір
оренди на спірну земельної ділянки
терміном на 5 років (а.с.12-16).

Рішенням Виконавчого комітету Луцької
міської ради № 326-41 від 20.05.2010р.
дозволено підприємцю ОСОБА_2
проектування реконструкції торгового
павільйону по вул.Словацького, 3В під
криту зупинку громадського транспорту
з кіоском (а.с.7).

29.10.2010р. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській обл. видано позивачу дозвіл
№ 563 на виконання будівельних робіт з
реконструкції торгового павільйону
під криту зупинку громадського
транспорту з кіоском на АДРЕСА_1 (а.с.17).

20.06.2011р. ОСОБА_2 виготовила технічний
паспорт на криту зупинку громадського
транспорту з кіоском по
вул.Словацького, 3В (а.с.26-29).

09.08.2011р. позивач зареєструвала
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, який розташований у
АДРЕСА_1 (а.с.18-25).

09.04.2013р. ОСОБА_2 звернулася із заявою до
державного реєстратора про реєстрацію
прав та їх обтяжень на нерухоме майно -
криту зупинку громадського транспорту
з кіоском по АДРЕСА_1.

За результатами розгляду цієї заяви
відповідачем прийнято рішення № 1934884
від 24.04.2013р. про відмову в реєстрації
прав на нерухоме майно - криту зупинку
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1 - на підставі абз.7 п.4 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затв. постановою
КМ України № 703 від 22.06.2011р., оскільки
об'єкт рухомого майна є малою
архітектурною формою (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
приймаючи рішення про відмову в
реєстрації прав на нерухоме майно,
відповідач діяв в межах наданих йому
повноважень із дотриманням вимог
Законів України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та «Про
благоустрій населених пунктів», а
також Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затв. постановою КМ України № 703 від
22.06.2011р.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Розглядувані правовідносини
регулюються приписами ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
згідно яких обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст.5 цього у Державному
реєстрі прав реєструються речові права
та їх обтяження на земельні ділянки, а
також на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 13 ст.15 зазначеного Закону
визначено, що порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, а також порядок надання
інформації з Державного реєстру прав
встановлює КМ України.

Абзацом 7 п.4 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затв. постановою КМ України №
703 від 22.06.2011р. (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), визначено, що не
підлягають державній реєстрації
речові права та їх обтяження на
копалини, рослини, а також на малі
архітектурні форми, тимчасові,
некапітальні споруди, що розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
є можливим без їх знецінення та зміни
призначення.

Приписами ч.2 ст.28 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і. встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) мала
архітектурна форма - це елемент
декоративного чи іншого оснащення
об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать:
альтанки, павільйони, навіси; паркові
арки (аркади) і колони (колонади);
вуличні вази, вазони і амфори;
декоративна та ігрова скульптура;
вуличні меблі (лавки, лави, столи);
сходи, балюстради; паркові містки;
огорожі, ворота, ґрати; інформаційні
стенди, дошки, вивіски; інші елементи
благоустрою, визначені законодавством.

Приписами п.1.2 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна, затв.
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України № 127 від 24.05.2001p. (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), визначено, що
вона визначає порядок та методику
проведення технічної інвентаризації
збудованих (реконструйованих)
будинків, допоміжних будівель та
споруд з метою визначення їх фактичної
площі та об'єму (щодо проектних);
обстеження та оцінки технічного стану
наявних об'єктів; установлення
вартості об'єктів.

Пунктом 1.4 цієї Інструкції визначено,
що технічну інвентаризацію
новозбудованих (реконструйованих) та
наявних об'єктів виконують за рахунок
замовників комунальні підприємства -
бюро технічної інвентаризації.

На підставі матеріалів технічної
інвентаризації складаються
інвентаризаційні справи та технічні
паспорти.

В матеріалах справи наявний технічний
паспорт на криту зупинку громадського
транспорту з кіоском по АДРЕСА_1, де
визначено технічні характеристики
цього об'єкту, в тому числі
конструктивні елементи, з яких його
побудовано.

Із цього паспорту убачається, що
вказане приміщення кіоску побудоване
із металоконструкцій, без облаштування
фундаменту; площа об'єкта становить 20,7
кв.м.

Крім цього, у паспорті зазначено, що це
є мала архітектурна форма (тимчасова
споруда).

Пунктом 1.4 Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності, затв.
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та житлового
комунального господарства України № 244
від 21.10.2011р., дано визначення
стаціонарної тимчасової споруди, а
саме це споруда, яка має закрите
приміщення для тимчасового
перебування людей і по зовнішньому
контуру площу до 30 кв.м.

Тобто, вказаний об'єкт за своїми
технічними характеристиками підпадає
під визначення споруд, зазначених в
ст.28 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.21 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» та п.1.4 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затв. постановою КМ України №
703 від 22.06.2011р.

Таким чином, приймаючи спірне рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, відповідач
підставно та обґрунтовано виходив з
того, що спірне нерухоме майно є малою
архітектурною формою (тимчасовою
спорудою), переміщення цього кіоску є
можливим без його знецінення та зміни
призначення.

За таких обставин відповідач
правомірно відмовив позивачу в
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

В частині доводів апеляційної скарги
колегія суддів враховує, що згідно
наявного у матеріалах справи
технічного паспорту на криту зупинку
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1 визначені технічні
характеристики цього об'єкту та
конструктивні елементи з яких його
побудовано, а саме: металічні
конструкції без облаштування
фундаменту, площа об'єкта становить 20,7
кв.м. Крім цього зазначено, що ця
споруда є малою архітектурною формою
(тимчасова споруда), яка призначена для
здійснення підприємницької
діяльності.

Згідно зі ст.181 ЦК України до нерухомих
речей належать земельні ділянки,
об'єкти розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є не можливим
без їх знецінення та зміни призначення
(вказана норма не встановлює такої
обов'язкової ознаки нерухомого майна,
як наявність фундаменту).

Разом з тим, у будівництві застосовують
різноманітні види фундаментів, вибір
типу фундаменту залежить від
особливостей будівлі, її поверховості,
грунту.

Згідно висновку експертного
дослідження ЛНДІ судових експертиз
(Волинського відділення) № 7982 від
07.11.2011р. дане приміщення кіоску
побудоване на бетонно-стовпчастому
фундаменті, який у будівництві
застосовують при будівництві легких
будівель (а.с.30-38).

Це недорогі конструкції, відносно
прості в установці, наявність
монолітного фундаменту є одним з
основних критеріїв для визначення
майна нерухомим. Натомість, зупинка
громадського транспорту з кіоском
споруджена без влаштування
монолітного фундаменту, що є ознакою
тимчасовості споруди.

Таким чином, під час судового розгляду
не доведено, що вказане нерухоме майно
не є малою архітектурною формою
(тимчасовою спорудою), переміщення
даного об'єкту не є можливим без його
знецінення та зміни призначення.

Окрім цього, твердження позивача про
фактичне вирішення судом наявного
спору колегія суддів оцінює критично,
оскільки відповідно до постанови
Волинського окружного
адміністративного суду від 19.06.2014р.
позов ОСОБА_2 задоволено частково;
визнано протиправним та скасоване
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 7919608
від 13.11.2013р. та зобов'язано Реєстраційну
службу Луцького міського управління
юстиції у Волинській обл. повторно
розглянути заяву ОСОБА_2 про здійснення
державної реєстрації права власності
на криту зупинку громадського
транспорту з кіоском по АДРЕСА_1; в
решті позовних вимог відмовлено
(а.с.147-153).

Тобто, у цьому випадку позивачем
ОСОБА_2 оскаржується рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 7919608 від 13.11.2013р., яке є
відмінним від спірного рішення № 1934884
від 24.04.2013р. у розглядуваній справі.

Колегія суддів відхиляє решту
доводів апелянта, які наведені у
поданій ним апеляційній скарзі,
оскільки такі на правильність
висновків суду не впливають, а відтак
останні не можуть покладатися в основу
скасування чи зміни оскарженого
судового рішення.

Таким чином, будь-яких доказів
належності спірної критої зупинки
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1 до нерухомого майна позивачем
не представлено, колегія суддів
приходить до висновку про правильність
та обґрунтованість винесення
реєстратором спірного рішення № 1934884
від 24.04.2013р. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

За таких умов колегія суддів вважає
заявлені позовні вимоги
безпідставними та необгрунтованими, а
тому такі не підлягають до задоволення
з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12.06.2013р. в
адміністративній справі № 803/1102/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька