Справа № 817/2278/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/800/51316/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
науково-виробничої фірми
«Еліта-Сервіс»

на ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013

та постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013

у справі № 817/2278/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми «Еліта-Сервіс»

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен банк Аваль»

про звільнення майна із податкової
застави

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми «Еліта-Сервіс» звернулось до
суду з позовом про зобов'язання
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби звільнити майно ТОВ
НВФ «Еліта-Сервіс», а саме: нежитлові
приміщення цокольного поверху
загальною площею 213,3 квадратних метрів,
що знаходяться за адресою: Рівненська
область, м. Рівне, вул. Котляревського,
буд. 12, з податкової застави.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 17.06.2008 між позивачем та
Рівненською обласною дирекцією ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» було укладено
договір іпотеки № 010/89-07/606/1, за яким
позивач в рахунок забезпечення вимог
ПАТ «Райффайзен банк Аваль» передав
останньому в іпотеку нежитлові
приміщення цокольного поверху
загальною площею 213,3 кв.м., що
знаходяться за адресою: Рівненська
область, м. Рівне, вул. Котляревського,
буд. 12.

Вказане нерухоме майно є власністю
позивача, що підтверджується договором
купівлі-продажу індивідуального майна
(нежитлове приміщення) від 22.05.2008.

Позивач перебуває на податковому
обліку в Державній податковій
інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби та станом на 02.07.2013
має податковий борг в сумі 62 537,59 грн.

21.06.2011 податковим органом стосовно
позивача прийнято рішення № 235 про опис
майна у податкову заставу, в якому
зазначено, що описується у податкову
заставу майно, що перебуває у власності
платника податків, а у разі, якщо на
момент складання акту опису майно
відсутнє або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, - також
описується майно, право власності на
яке буде набуте у майбутньому.

23.06.2011 податковим керуючим складено акт
опису майна № 46, яким підтверджено
відсутність на день складання цього
акта у відповідача майна, що може бути
описано у податкову заставу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступного, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно положень ст. 37 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» податкова
застава належить до публічних
обтяжень, які виникають відповідно до
закону або рішення суду та набирають
чинності з моменту їх реєстрації у
Державному реєстрі.

З метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу
(88.1 ст. 88 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 89.2 ст. 89 ПК України
право податкової застави поширюється
на будь-яке майно платника податків,
яке перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому. У разі якщо
балансова вартість майна, на яке
поширюється податкова застава, є
меншою ніж сума податкового боргу
платника податків, право податкової
застави поширюється на таке майно.

Не можуть бути використані як джерела
погашення податкового боргу платника
податків: майно платника податків,
надане ним у заставу іншим особам (на
час дії такої застави), якщо така
застава зареєстрована згідно із
законом у відповідних державних
реєстрах до моменту виникнення права
податкової застави (пп. 87.3.1 п. 8.7 ст. 8 ПК
України).

Згідно розширеного витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
вбачається, що нерухоме майно -
нежитлові приміщення цокольного
поверху, загальною площею 213,3 кв.м., що
знаходяться за адресою: Рівненська
область, місто Рівне, вулиця
Котляревського, будинок 12, які в свою
чергу передані в іпотеку третій особі,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача, не
знаходиться в податковій заставі.

Оскільки, в судовому порядку
встановлено відсутність податкової
застави на нерухоме майно позивача
(нежитлові приміщення цокольного
поверху, загальною площею 213,3 кв.м.) що
знаходиться за адресою: Рівненська
область, місто Рівне, вулиця
Котляревського, будинок 12, то позовні
вимоги до податкового органу про
зняття податкової застави з вказаного
майна є безпідставними.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову у задоволенні позовних вимог є
вірним, а касаційна скарга позивача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничої фірми
«Еліта-Сервіс» відхилити.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.09.2013 та
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний