Справа № 2а-3111/10/0370
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/800/57699/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сальве»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 року

у справі № 2а-3111/10/10/0370

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Сальве» (далі -
позивач, ТОВ «Сальве»)

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
відповідач, Луцька ОДПІ)

про часткове скасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Сальве» звернулось у листопаді 2010
року до суду з адміністративним
позовом до Луцької ОДПІ про визнання
безпідставним та часткове скасування
рішення про застосування штрафних
санкцій від 04.11.2010 року № на суму
4760,00 гривень, застосувавши до ТОВ
«Сальве» за порушення Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» виявлених під час перевірки та
зафіксованих у акті № 180431 від 21.10.2010
року, штрафні санкції у розмірі 340,00
гривень.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
позов задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій Луцької ОДПІ № від 04.11.2010
року в частині застосування до ТОВ
«Сальве» штрафних фінансових санкцій в
розмірі 4420,00 гривень.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
скасовано та прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в період з 19.10.2010 року по
28.10.2010 року відповідачем була проведена
планова виїзна перевірка
господарської одиниці ТОВ «Сальве» -
аптеки № 10 з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої був
складений акт № 180431 від 21.10.2010 року, в
якому зафіксовано порушення позивачем
п. 9 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме не забезпечено щоденне
роздрукування фіскальних звітів на
реєстраторі розрахункових операцій в
кількості 14 штук в аптеці № 10 по пр.
Волі в м. Луцьку.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 04.11.2010 року прийнято
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № на суму
4760,00 гривень за не забезпечення
щоденного роздрукування фіскальних
звітів на реєстраторі розрахункових
операцій.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до п. 4 ст. 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його не зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції в
розмірі двадцяти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, однак при
цьому не встановлено можливості
застосування штрафної санкції за кожен
факт не роздрукування та не зберігання
Z-звітів. Тому, суд першої інстанції
вважав, що сума штрафу за зафіксоване в
акті порушення повинна складати 340,00
гривень, а не 4760,00 гривень.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що штрафні
санкції повинні застосовуватися за не
роздрукування фіскальних чеків лише
одноразово в сумі 340,00 гривень, оскільки
в ході перевірки позивача було
встановлено неодноразове порушення
позивачем вимог п. 9 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а тому суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
відповідачем правомірно було
застосовано штрафні санкції за кожен з
випадків такого порушення.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
апеляційної інстанції. При цьому
колегія суддів касаційної інстанції
виходить з наступного.

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно з п. 4 ст. 17 цього Закону у разі
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у п. 4 ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16.04.2013 року у справі № 21-89а13.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає, що прийняте
апеляційним судом нове рішення у
справі підлягає скасуванню, а
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а помилково скасована
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Сальве» -
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
у справі № 2а-3111/10/10/0370 - скасувати.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
у справі № 2а-3111/10/0370 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько