Справа № 2а-10619/12/2070
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/12053/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківського міського
центру зайнятості (далі - Центр
зайнятості) до ОСОБА_2,

про стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року Центр зайнятості
звернувся до суду з адміністративним
позовом про стягнення з ОСОБА_2
незаконно отриману допомогу з
безробіття та матеріальну допомогу, у
розмірі 9 625,33 грн.

24 жовтня 2012 року постановою
Харківського окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2013 року, позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Центру
зайнятості незаконно отриману
допомогу з безробіття та матеріальну
допомогу, у розмірі 9 625,33 грн.

ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою
про скасування ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду і
ухвалення постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 2.09.2011 року
ОСОБА_2 звернувся із заявою до Центру
зайнятості щодо надання йому статусу
безробітного з виплатою допомоги з
безробіття відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення» в
якій зазначив, що не зареєстрований, як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсію не отримує.

9 вересня 2011 року Центр зайнятості
надав ОСОБА_2 статус безробітного та
відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п. 2.1 Порядку надання
допомоги з безробіття, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, була призначена виплата
допомоги з безробіття з урахуванням
страхового стажу з 9.09.2011 року до 3.01.2012
року.

4 січня 2012 року наказом Центру
зайнятості ОСОБА_2 був знятий з обліку у
зв'язку з набуттям права на пенсію за
віком.

14 червня 2012 року Центром зайнятості за
даними державної податкової
адміністрації України була здійснена
звірка ОСОБА_2 як застрахованої особи у
відповідності до Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постанови Кабінету
Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року,
за наслідками якої був складений акт №
1387.

Відповідно до зазначеного акту при
звірці було встановлено, що ОСОБА_2 на
час знаходження на обліку у центрі
зайнятості виконував
інженерно-технічне забезпечення
електромонтажних робіт згідно
договорів підряду від 1.09.2011 року, 1.10.2011
року, 1.11.2011 року, 1.12.2011 року, 1.01.2012 року
та отримував винагороду.

19 червня 2012 року Центр зайнятості
прийняв наказ № 758 щодо повернення
ОСОБА_2 коштів, виплачених у якості
матеріального забезпечення на випадок
безробіття за період з 9.09.2011 року до
3.01.2012 року, у розмірі 9 625,33 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закон України
№ 1533-III від 2.03.2000 року «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття виступає у якості
страховика, який бере на себе
зобов'язання щодо надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків в
розумінні ст. 6 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування № 16 від
14.01.1998 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону
України № 1533 страховий випадок - це
подія, через яку: застраховані особи
втратили заробітну плату (грошове
забезпечення) або інші передбачені
законодавством України доходи
внаслідок втрати роботи з незалежних
від них обставин та зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи і дійсно шукають
роботу; застраховані особи опинилися в
стані часткового безробіття.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону
застраховані особи - наймані
працівники; особи, які виконують роботи
(надають послуги) згідно з
цивільно-правовими договорами;
військовослужбовці Збройних Сил
України, Державної прикордонної служби
України, внутрішніх військ, військ
цивільної оборони, інших військових
формувань, утворених відповідно до
законів України, Служби безпеки
України, Служби зовнішньої розвідки
України, Державної спеціальної служби
транспорту, особи рядового і
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органів внутрішніх
справ, особи начальницького складу
податкової міліції, а також особовий
склад воєнізованих
аварійно-рятувальних служб (формувань),
створених відповідно до законодавства
на постійній основі (далі -
військовослужбовці), крім
військовослужбовців строкової служби,
а у випадках, передбачених цим Законом,
інші особи (громадяни України,
іноземці, особи без громадянства, які
постійно проживають в Україні, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України), на користь яких
здійснюється страхування на випадок
безробіття.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
зайнятість населення» № 803 від 1.03.1991
року держава створює умови незайнятим
громадянам у поновленні їх трудової
діяльності та забезпечує їм виплату в
установленому порядку допомоги по
безробіттю. Розміри та умови надання
матеріального забезпечення на випадок
безробіття визначаються Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Згідно з ст. 2 цього Закону безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення внаслідок умисного
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з цієї
особи відповідно до законодавства
України з моменту виникнення обставин,
що впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що в порушення
вимог ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_2 не повідомив Центр
зайнятості про те, що він працював за
договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до п. 5.5. Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 307 від 20.11.2000 року
(далі - Порядок № 307), виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі,
зокрема, працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно з п. 6.14 Порядку № 307 якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2
неправомірно не повідомив Центр
зайнятості про укладення
цивільно-правових угод та отримання
прибутку за виконані роботи, що є
підставою для повернення ним Центру
зайнятості отриманих виплат.

Висновки судів попередніх інстанцій
про задоволення позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Юрченко В.П.