Справа № 813/77/14
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/77/14
Львівський окружний адміністративний
суд,
головуючого-судді
секретар судового засідання
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області про
визнання протиправним наказу,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
Позивач звернувся з позовом, в якому
просить визнати протиправним наказ
відповідача виданий в квітні 2013 року
про звільнення його з посади
начальника сектору розкриття
незаконних заволодінь автотранспортом
Відділу карного розшуку ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області,
зобов'язати відповідача поновити його
на службі в органах внутрішніх справ за
раніше займаною посадою та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з моменту звільнення
на час прийняття судом відповідного
рішення.

Посилається на те, що у відповідача
були відсутні підстави звільняти його
з органів внутрішніх справ, так як його
затримання за підозрою у вчиненні
злочину не є беззаперечним доказом
професійної непридатності та його
провина, чи невинуватість має бути
доведена судом, адже станом на день
підписання наказу вироку суду щодо
визнання його винним не було. Також,
порушено процедуру звільнення, а саме
його не було ознайомлено з мотивами
звільнення, в порушення
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України зміст наказу
не доведено під підпис та витяг з
наказу йому не надсилався. А тому
вважає, що даний наказ є протиправним,
підлягає скасуванню та просить
поновити його на посаді і стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні позивач, позовні
вимоги підтримав повністю, з підстав
викладених в обґрунтуваннях позовної
заяви, а тому просить позов задоволити.

Відповідачем подано письмове
заперечення проти позову, в якому
просить в позові відмовити,
посилається на те, що підставою для
звільнення позивача був висновок
службового розслідування від 19.04.2013
року, за наслідками якого прийнято
рішення про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з ОВС та в подальшому
відповідно до законодавства
реалізовано стягнення і 25.04.2013 року
звільнено з ОВС за порушення
дисципліни по п.64 «є». Безпідставним є
твердження позивача про те, що службове
розслідування відбулось на другий день
після відкриття кримінального
провадження, адже кримінальне
провадження розпочато прокуратурою
Львівської області 03.01.2013 року за ч.3
ст.364, ч.2 ст.307 КК України, а службове
розслідування проведено 19.04.2013 року.
При службовому розслідуванні
досліджувались факт та обставини
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку, наявність чи відсутність
дисциплінарного проступку, а не
доводилась його у вина у вчиненні
кримінального правопорушення.
Стверджує, що службове розслідування
проведено в термін та згідно вимог
чинного законодавства і наказ про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності було видано
відповідно до вимог законодавства. А
тому вважає, що всі дії посадових осіб
ГУМВС України у Львівській області
щодо накладення дисциплінарного
стягнення на позивача є правомірними і
були вчинені на підставі, в межах
повноважень та у спосіб визначений
законодавством України.

В судовому засіданні, представник
відповідача проти позову заперечила, з
підстав викладених у письмовому
запереченні на позов та просить
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
подані документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 серпня
2000 року проходив службу в органах
внутрішніх справ України, з 15 листопада
2012 року на посаді начальника сектору
розкриття незаконних заволодінь
автотранспортом відділу карного
розшуку Львівського міського
управління МВС.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 19 квітня 2013
року № 645 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників підрозділів Головного
управління» на начальника сектору
розкриття незаконних заволодінь
автотранспорту ВКР ЛМУ ГУМВС майора
міліції ОСОБА_1, накладено
дисциплінарне стягнення - звільнення з
органів внутрішніх справ за грубі
порушення положень Дисциплінарного
статуту ОВС України, Законів України
«Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
своїх функціональних обов'язків,
недотримання норм професійної та
службової етики, підрив авторитету
правоохоронних органів, дискредитацію
звання працівника органів внутрішніх
справ.

На підставі вищевказаного наказу,
наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 25 квітня 2013
року № 154 о/с «По особовому складу»
відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, звільнено з органів
внутрішніх справ у запас збройних сил
України за п.64 «є» (за порушення
дисципліни) майора міліції ОСОБА_1 з
посади начальника сектору розкриття
незаконних заволодінь автотранспортом
відділу карного розшуку Львівського
міського управління ГУМВС з 26
квітня 2013 року.

Підставою для звільнення позивача був
висновок службового розслідування від
19.04.2013 року, яким встановлено, що майор
міліції ОСОБА_1, лейтенант міліції
ОСОБА_3, старший лейтенант міліції
ОСОБА_4, капітан міліції ОСОБА_5 та
капітан міліції ОСОБА_6 являючись
працівниками правоохоронного органу,
будучи зобов'язаними відповідно до
Законів України «Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність» та
згідно своїх функціональних обов'язків
попереджати, виявляти та розкривати
злочини у сфері обігу наркотичних
засобів, фіксувати фактичні дані про
протиправні діяння окремих осіб та
груп, діючи за попередньою змовою,
всупереч інтересам служби та з метою
власного незаконного збагачення,
володіючи в силу займаного службового
становища відомостями про осіб,
схильних до вживання наркотичних
засобів, впродовж січня-квітня 2013 року,
із залученням інших цивільних громадян
підшукували осіб, схильних до вживання
наркотиків, для збуту таким особам
наданих ними наркотичних засобів та
психотропних речовин, з метою
подальшого імітування їх затримання та
вимагання грошових коштів за
непритягнення до кримінальної
відповідальності за незаконне
придбання та зберігання наркотичних
засобів, у процесі чого неодноразово
передавали цивільним особам
наркотичні речовини. Крім того, ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 17 квітня 2013 року,
близько 13:45 достовірно знаючи про
придбання громадянином наркотиків,
зімітували затримання цього
громадянина на вул.Ваговій у м.Львові,
не склали документи за фактом його
затримання, не вжили заходів щодо
проведення перевірки за даним фактом,
не провели вилучення наркотичних
засобів і психотропної речовини з
незаконного обігу, а вимагали від
затриманого ними громадянина грошову
винагороду за не притягнення його до
встановленої законом
відповідальності, проте гроші в сумі 4
000 доларів США одержати не встигли,
оскільки були затримані. Такими своїми
діями, що виразились у зловживанні
владою та своїм службовим становищем,
незаконному придбанні, зберіганні та
збуті наркотичних засобів, імітуванні
затримання та вимаганні у громадянина
хабара, майор міліції ОСОБА_1, лейтенант
міліції ОСОБА_3, старший лейтенант
міліції ОСОБА_4, капітан міліції ОСОБА_5
та капітан ОСОБА_6 грубо порушили
обов'язки рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ щодо
дотримання дисципліни, неухильного
виконання яких передбачено ст.7
Дисциплінарного статуту ОВС України,
зокрема дотримання законодавства,
захист від протиправних посягань прав
та свобод громадян, дотримання норм
професійної та службової етики, а також
положення Законів України «Про
міліцію», «Про оперативно-розшукову
діяльність», чим підірвали авторитет
правоохоронних органів, що проявилось
у формуванні негативної думки
громадськості про корумпованість
працівників органів внутрішніх справ
та скоїли вчинок, який дискредитує
звання працівника міліції.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правовідносини щодо проходження
служби в органах внутрішніх справ
врегульовано Законом України «Про
міліцію», Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України.

Згідно ст.2 Закону України «Про
міліцію» № 565-ХІІ від 20.12.1990 року
(надалі-Закон України № 565-ХІІ),
основними завданнями міліції є:
забезпечення особистої безпеки
громадян, захист їх прав і свобод,
законних інтересів; запобігання
правопорушенням та їх припинення;
охорона і забезпечення громадського
порядку; виявлення кримінальних
правопорушень; участь у розкритті
кримінальних правопорушень та розшуку
осіб, які їх вчинили, у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством;
забезпечення безпеки дорожнього руху;
захист власності від злочинних та
кримінально протиправних посягань;
виконання адміністративних стягнень;
участь у поданні соціальної та
правової допомоги громадянам,
сприяння у межах своєї компетенції
державним органам, підприємствам,
установам і організаціям у виконанні
покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону України №
565-ХІІ службова особа міліції, яка
порушила вимоги закону або неналежно
виконує свої обов'язки, несе
відповідальність у встановленому
порядку.

Згідно ст.18 Закону України № 565-ХІІ
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.10 Положення про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114 права, обов'язки і
відповідальність осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, що випливають з умов
служби визначаються законодавством,
Присягою, статутами органів внутрішніх
справ і цим Положенням.

Згідно підпункту «є» п.64 вищевказаного
Положення особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначаються Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-ІV «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України»
(далі-Дисциплінарний статут).

За визначенням, яке міститься у ст.1
Дисциплінарного статуту, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарний проступок -
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої
форми одягу, вітання та етикету; з
гідністю і честю поводитися в
позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють; берегти та підтримувати в
належному стані передані їй в
користування вогнепальну зброю,
спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

У відповідності до ст.5 Дисциплінарного
статуту за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту, з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода,
попередня поведінка особи та визнання
нею своєї вини, її ставлення до
виконання службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Порядок оскарження дисциплінарних
стягнень визначений п'ятим розділом
Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ч.1 ст.20 Дисциплінарного
статуту, особа рядового або
начальницького складу має право усно
чи письмово послідовно звернутися зі
скаргою щодо накладення на неї
дисциплінарного стягнення до старшого
прямого начальника - аж до міністра
внутрішніх справ України або до суду.

Згідно ч.6 ст.13 Дисциплінарного статуту
старший прямий начальник має право
протягом одного місяця з дня
оголошення особі рядового або
начальницького складу наказу про
накладення дисциплінарного стягнення
посилити, а протягом року - пом'якшити
чи скасувати дисциплінарне стягнення,
накладене підлеглим йому начальником,
якщо встановлено, що воно не
відповідає тяжкості вчиненого
проступку.

Відповідно до п.7 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 06 грудня 1991 року № 552 (на час
виникнення спірних правовідносин),
підставами для проведення службового
розслідування є: заяви, скарги, листи
громадян; повідомлення державних
органів, громадських організацій,
телебачення, радіо та інших засобів
масової інформації; повідомлення
органів дізнання,попереднього
слідства, прокурора, суду; повідомлення
працівників органів внутрішніх справ
про допущені або виявлені порушення.

Згідно п.10 вищевказаної Інструкції, при
проведенні службового розслідування
повному, об'єктивному і всебічному
дослідженню підлягають: подія
порушення (час, місце, спосіб, інші
обставини); наявність вини працівника
органів внутрішніх справ у скоєнні
порушення, мета та мотиви порушення;
обставини, які впливають на ступінь і
характер відповідальності порушника
як ті, що пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність; характеристика
особи, яка скоїла порушення (ставлення
до служби, поведінка до порушення);
причини та умови, що сприяли скоєнню
порушення; характер і розмір нанесених
порушенням збитків.

Відповідно до п.14 Інструкції, посадова
особа при проведенні службового
розслідування зобов'язана: вжити всіх
законних заходів щодо встановлення
обставин, зазначених у п.10 цієї
Інструкції; дотримуватися
передбачених законом прав та інтересів
заявника, особи, щодо якої проводять
службове розслідування, інших осіб, які
беруть у ньому участь; роз'яснювати
заявникам і особам, стосовно яких
проводять службове розслідування, їхні
права, забезпечувати здійснення цих
прав у межах своєї компетенції,
вирішувати в ході розслідування та
після його закінчення спірні питання,
розглядати заяви та клопотання;
доповідати керівнику, який призначив
службове розслідування, про виявлені
недоліки, порушення законів, наказів,
інструкцій, а також причини і умови, що
сприяли скоєнню порушень,вносити
пропозиції щодо їхнього усунення; у
випадках встановлення службовим
розслідуванням ознак складу злочину в
діях особи, стосовно якої воно
проводиться, або в діях інших осіб
негайно доповісти про це начальнику і
вжити заходів відповідно до закону;
інформувати керівників, особовий склад
органу внутрішніх справ, заявника та
інших зацікавлених осіб про наслідки
розслідування і вжиті заходи (за
дорученням керівника, який призначив
службове розслідування, дотримуючись
при цьому вимог державної і службової
таємниці); скласти за результатами
службового розслідування висновок і
подати його на розгляд і затвердження
керівнику органу внутрішніх справ або
його заступнику; ознайомити із
затвердженим висновком службового
розслідування особу, стосовно якої
воно проводилося, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці; здійснювати
контроль за виконання затвердженого
керівником органу внутрішніх справ
рішення за результатами розслідування.

Судом встановлено, що підставою для
звільнення ОСОБА_1 та прийняття
оскаржуваного наказу, був висновок
службового розслідування, який
проведено відповідно до ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України та за повідомленням УВБ у
Львівській області № 18/14-820 від 17 квітня
2013 року про розпочате кримінальне
провадження № 0000006 за ознаками ч.3
ст.364, ч.2 ст.307 Кримінального кодексу
України та листа Прокуратури
Львівської області № 21/3-247 вих 13 від 19
квітня 2013 року. При службовому
розслідуванні повністю доведено факт
порушення позивачем положень
Дисциплінарного статуту ОВС України,
Законів України «Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
функціональних обов'язків,
недотримання останнім норм
професійної та службової дисципліни,
що в свою чергу призвели до підриву
авторитету правоохоронних органів,
дискредитації звання працівників ОВС.
Таким чином, матеріалами службового
розслідування, у чіткій відповідності
до Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України доведена
повністю вина позивача в порушенні
службової дисципліни, а не у вчиненні
злочину. Також, службове розслідування
проведено в термін та згідно вимог,
визначених чинним законодавством.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення враховувалась тяжкість
проступку, обставини за яких його
скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи, її ставлення до
виконання службових обов'язків, рівень
кваліфікації. Обставини, за яких
вчинено дисциплінарний проступок
позивачем набули значного суспільного
резонансу, підірвали авторитет
правоохоронних органів.

Таким чином, наказ про притягнення
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності видано відповідачем
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Судом не беруться до уваги посилання
позивача на те, що його звільнили під
час лікарняного, оскільки ним не
долучено до матеріалів справи жодного
доказу про його непрацездатність під
час звільнення.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що дії посадових осіб Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
щодо притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності та
його звільнення з органів внутрішніх
справ України є правомірними і були
вчинені на підставі, в межах
повноважень та у спосіб визначений
законодавством України, тому позовні
вимоги позивача до задоволення не
підлягають.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про визнання протиправним
наказу, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу - відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
Ланкевич А.З.