Справа № К/9991/1478/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/1478/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними, стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2009 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
дії Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області
неправомірними, зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
їй пенсію по інвалідності і додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до статтей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII), виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

ОСОБА_4 у листопаді 2009 року уточнила
свої позовні вимоги та просила
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Снятинському районі
Івано-Франківської області здійснити
перерахунок і виплату пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії,
передбачених статтями 50, 54 Закону
№ 796-XII, з 1 січня 2008 року.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 13
листопада 2009 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області в
перерахунку ОСОБА_4 пенсії у
відповідності до вимог статтей 50, 54, 67
Закону № 796-XII. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
недоотриманої державної і додаткової
пенсій ОСОБА_4 за період з 22 травня 2008
року по 13 листопада 2009 року як інваліду
ІІ групи внаслідок захворювання, яке
пов'язане з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
статтей 49, 50, частини 4 статті 54 Закону №
796-XII, виходячи з мінімального розміру
пенсії за віком, передбаченого
частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV). В решті
позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27
квітня 2010 року скасовано постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2009 року та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області щодо
відмови ОСОБА_4 у перерахунку пенсії.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії
по інвалідності в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком і
додаткової пенсії в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до статтей 50, 54 Закону №
796-XII, починаючи з 15 вересня 2008 року, з
врахуванням частини 1 статті 28 Закону №
1058-ІV та виплачених сум.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області звернулося
з касаційною скаргою, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 13 листопада 2009 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2010
року, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Позивач подала письмове заперечення на
вказану касаційну скаргу, просить таку
залишити без задоволення, а рішення
судів попередніх інстанцій - без
змін.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом II групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС. Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, та повинна
виплачуватися у визначеному розмірі до
внесення змін у відповідне
законодавство.

Разом з тим, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що при визначенні
розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

За приписами частини 2 статті 99 КАС
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із

сторін.

Оскільки ОСОБА_4 звернулася до суду з
цим позовом 15 вересня 2009 року, не
надавши належних доказів поважності
причин пропущення встановленого
річного строку звернення до
адміністративного суду, то суд
апеляційної інстанції вірно
задовольнив її позовні вимоги з 15
вересня 2008 року з урахуванням
приписів статей 99, 100 КАС України, на
застосуванні яких наполягав
відповідач.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи, підстави
для призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27
квітня 2010 року, якою скасовано
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2009 року, у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними, стягнення
заборгованості - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П