Справа № 258/3021/14-а
Суддя: Коваленко Г. С.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 258/3021/14-а
Провадження2-а/258/140/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2014 року суддя Кіровського
районного суду м. Донецька Коваленко
Г.С. розглянувши у письмовому
провадженні у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Донецької міської
ради про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити
певні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Донецької міської ради про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що 11 жовтня 2013
року він звернувся з клопотанням до
Донецької міської ради, на ім'я голови
ради, в якому він просив виділити йому
земельну ділянку орієнтовним розміром
до 0,10 га в межах Калінінського району м.
Донецька з цільовим призначенням: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
розглянути вказане питання на сесії
ради у встановлений законодавством
строк і надати обґрунтоване рішення.
Вказане клопотання було отримано
відповідачем 14 жовтня 2013 року, але
станом на 18 листопада 2013 року йому
жодної відповіді, інформації тощо,
Донецькою міською радою не було надано.
Лише 5 грудня 2013 року на його запит
відповідачем було надано відповідь, в
якій було зазначено, що вищевказане
клопотання знаходиться у відповідача,
проте на теперішній час його розгляд
досі триває, тобто розгляд клопотання
триває понад два місяці, більш строку
встановленого діючим законодавством
України для розгляду таких клопотань. В
зв'язку з чим він вимушений звернутись
до суду, просить визнати бездіяльність
посадових осіб Донецької міської ради
щодо порушення строків розгляду його
клопотання та порушення строків
прийняття з цього приводу відповідного
рішення протиправною, зобов'язати
посадових осіб Донецької міської ради
винести на засідання її чергової сесії
та розглянути його клопотання від 11
жовтня 2013 року, у порядку і в строки
встановлені діючим законодавством
України та надати йому мотивовану
відповідь за результатами розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений у встановленому законом
порядку, надав до суду заяву, в якій
зазначив, що позовні вимоги він
підтримує, просить задовольнити, також
просить розглядати справу у його
відсутність у порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи була повідомлена у
встановленому законом порядку, надала
до суду письмові заперечення, в яких
зазначила, що проти позову відповідач
заперечує та просить відмовити у їх
задоволенні, також надала заяву, в який
просила розглянути справу у її
відсутність у порядку письмового
провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. 1, 7, ч. 1 ст. 140
Конституції України Україна є
демократичною, правовою державою, в
якій визнається і гарантується місцеве
самоврядування, що є правом
територіальної громади жителів села чи
добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст.
144 Конституції України територіальна
громада здійснює місцеве
самоврядування в порядку,
встановленому законом, безпосередньо
або через органи місцевого
самоврядування: сільські, селищні,
міські ради та їх виконавчі органи;
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обовязковими
до виконання на відповідній території.
Акти органів місцевого самоврядування
та їх посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку, що
передбачено ч. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування вирішують, крім
передбачених в Конституції України, й
інші питання місцевого значення,
віднесені законом до їхньої
компетенції. За правовою позицією
Конституційного Суду України
предметами відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення. Перелік таких
питань визначено у Конституції України
та Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (абзац
другий пункту 4 мотивувальної частини
Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002).
Зокрема, згідно з цим законом до питань
місцевого значення належить
регулювання сільськими, селищними,
міськими радами земельних відносин
відповідно до закону (пункт 34 ч. 1 ст. 26).

Системний аналіз положень Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (ч. 1 ст. 10, ст.ст. 16, 17, 18, 25, 26 та
інших) свідчить, що органи місцевого
самоврядування при вирішенні питань
місцевого значення, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як
суб'єкти владних повноважень органи
місцевого самоврядування вирішують в
межах закону питання в галузі
земельних відносин.

Так, відповідно до пунктів „а", „б", „в",
„г" ст. 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності. Ці повноваження
охоплюються зазначеним у ст. 143
Конституції України поняттям «інші
питання місцевого значення», а тому при
їх здійсненні сільські, селищні, міські
ради виступають як субєкти владних
повноважень, які реалізують розпорядчі
та інші функції.

Ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України
встановлює, що громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України
встановлює, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до пункту 34 ст. 26, пункту 2 ст.
77 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин
відбувається на пленарному засіданні
ради - сесії, а спори про поновлення
порушених прав юридичних і фізичних
осіб, що виникають в результаті рішень,
дій чи бездіяльності органів або
посадових осіб місцевого
самоврядування, вирішуються в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що позивач 11 жовтня
2013 року звернувся з клопотанням до
Донецької міської ради, на ім'я голови
ради, в якому він просив виділити йому
земельну ділянку орієнтовним розміром
до 0,10 га в межах Калінінського району м.
Донецька з цільовим призначенням: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
розглянути вказане питання на сесії
ради у встановлений законодавством
строк і надати обґрунтоване рішення,
вказане клопотання було отримано
відповідачем 14 жовтня 2013 року, що
підтверджується зазначеним
клопотанням та рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, що підтверджується
вказаними документами, копії яких є в
матеріалах справи.

Судом встановлено, що 18 листопада 2013
року позивач звернувся до відповідача
із запитом, в якому просив повідомити
про стан розгляду направленого ним
клопотання, 5 грудня 2013 року на його
запит відповідачем було надано
відповідь № 01/60-5983, в якій було
зазначено, що вищевказане клопотання
знаходиться у відповідача, проте на
теперішній час його розгляд досі
триває, що підтверджується вказаними
документами, копії яких є в матеріалах
справи.

Судом встановлено, що рішенням
Донецької міської ради від 18 квітня 2014
року № 48/53 позивачу було відмовлено у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки у власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд у
Калінінському районі м. Донецька, що
підтверджується вказаним рішенням,
копія якого є в матеріалах справи.

Таким чином, розгляд клопотання
позивача тривав майже шість місяців,
тобто понад встановлені ст. 118
Земельного кодексу України строки,
відповідачем в установленому законом
порядку не було розглянуто на
пленарному засіданні ради - сесії
клопотання позивача про надання у
власність земельної ділянки та не
прийнято відповідного вмотивованого
рішення стосовно клопотання, тому суд
вважає необхідним задовольнити
позовні вимоги у частині визнання
бездіяльності відповідача
протиправною.

Суд критично оцінює твердження
представника відповідача про те, що
Донецька міська рада була позбавлена
можливості розглянути відповідно до
законодавства подане позивачем
клопотання через ненадання останнім
необхідних документів (викопіювання з
кадастрової карти або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки),
оскільки це є підставою для відмови у
наданні дозволу щодо відведення
земельної ділянки, а не розгляду
клопотання понад встановлені законом
строки.

Разом з тим, суд вважає необхідним
відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання посадових осіб
Донецької міської ради винести на
засідання її чергової сесії та
розглянути клопотання позивача від 11
жовтня 2013 року, у порядку і в строки
встановлені діючим законодавством
України та надання позивачу
мотивованої відповіді за результатами
розгляду, оскільки Донецькою міською
радою 18 квітня 2014 року вже прийнято
рішення за вказаним клопотанням
позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАСУ, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги
задовольняються частково, суд вважає
за необхідне стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
суму сплаченого судового збору у
розмірі 34,41 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 3, 8, 9, 10, 11, 94, 99, 100, 158-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Земельним
кодексом України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Донецької міської ради про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні -
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Донецької
міської ради щодо порушення строків
розгляду клопотання ОСОБА_1 про
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки у власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд у
Калінінському районі м. Донецька та
порушення строків прийняття з цього
приводу відповідного рішення,
протиправною.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені ним судові
витрати у сумі 34 (тридцять чотири)
гривні 41 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення, протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

Суддя: