Справа № 711/1553/14-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/1553/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Демчик
Суддя-доповідач: Романчук
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Твердохліб В.А.,

Пилипенко О.Є.,

при секретарі
Артюхіній М.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області на постанову
Придніпровського районного суду
Черкаської області від 17 квітня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, за участю третьої
особи Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
А.О.Кузьменко про визнання дій
державного виконавця неправомірними, -

В С Т А Н О В И В :

17.02.2014 року, позивач Головне управління
Пенсійного фонду України в Черкаській
області, через засоби поштового
зв'язку, звернувся до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, за участю третьої
особи Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
А.О.Кузьменко про визнання дій
державного виконавця неправомірними
(а.с.6).

Постановою Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 17 квітня 2014 року у
задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову, якою адміністративний позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч.4
ст.196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень А.О.Кузьменко
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження№41782318 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-5071/11 від 16 січня 2014 року.

Рішення судів у справах щодо
пенсійного забезпечення, які набрали
законної сили, виконуються органами
Пенсійного фонду України в межах
покладених судом зобов'язань, з
урахуванням повноважень, наданих
чинним законодавством.

Таким чином, стягнення з головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області на користь ОСОБА_5
недоплаченої щомісячної допомоги в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
в порядку встановленому судовим
рішенням, та в межах повноважень
покладених на управління Фонду може
бути здійснено за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить визнати дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління Юстиції у
Черкаській області Кузьменко А.О. щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №41782318 від 24
січня 2014 року неправомірними та
скасувати вказану постанову.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Як встановлено колегією суддів, 16 січня
2014 року Придніпровським районним судом
м. Черкаси було видано виконавчий
№2а-5071/11 про стягнення з Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Черкаській об та виплату на користь
ОСОБА_5 недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з 6 грудня
2010 року по 22 липня 2011 року включно, за
виключенням виплаченого підвищення за
вказаний період.

24 січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень А.О.Кузьменко
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження №41782318 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-5071/11 від 16 січня 2014 року, яку
позивач оскаржив до суду в строки
встановлені чинним законодавством.

Згідно зі ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів; 5) посвідчення комісій по
трудових спорах, що видаються на
підставі відповідних рішень таких
комісій; 6) постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», у виконавчому
документі зазначаються: 1) назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

За змістом ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки: 1) посвідчення
комісій по трудових спорах, постанови
судів у справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Згідно зі ст. 24 вказаного Закону,
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову.

Стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення строку
пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання. Суд розглядає таку
заяву в десятиденний строк, якщо інше
не передбачено законом.

Для інших виконавчих документів
пропущений строк поновленню не
підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ, прийнятий державним
виконавцем до виконання, повертається
до суду, який його видав, у разі
відновлення судом строку для подання
апеляційної скарги на рішення, за яким
видано виконавчий документ, та
прийняття такої апеляційної скарги до
розгляду (крім виконавчих документів,
що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 вказаного
Закону, виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано до суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
скасування постанови Придніпровського
районного суду Черкаської області від
16 січня 2014 року на підставі якої було
видано виконавчий лист №2а-5071/11.

Відповідно до абз. 5 п. 1.8 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, постанова державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
не може бути скасована лише з
формальних підстав, передбачених
пунктом 3 частини першої статті 19
Закону, які не перешкоджають
подальшому провадженню виконавчих дій.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що державний виконавець під час
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 24.01.2014 року
діяв на підставі та у спосіб,
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження», а тому
постанова про відкриття виконавчого
провадження є законною та
обґрунтованою.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог
Головного управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, за участю третьої
особи Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
А.О.Кузьменко про визнання дій
державного виконавця неправомірними.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, виходячи з меж
апеляційного оскарження та враховуючи
всі наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області - залишити без
задоволення, а постанову
Придніпровського районного суду
Черкаської області від 17 квітня 2014 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
В.А.Твердохліб

О.Є.Пилипенко

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.