Справа № 826/4209/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4209/14
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Міністерства Оборони
України про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
посаді,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Міністерства Оборони України про
визнання незаконним, скасування наказу
заступника Міністра Оборони України
№70 від 28.02.2014 року про звільнення,
поновлення на посаді начальника
відділу.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
травня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб, що
з»явились в судове зсідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу Міністра Оборони
України №4 від 31 січня 2014 року позивача
ОСОБА_2 прийнято на державну службу на
посаду помічника Міністра Оборони
України відділу
організаційно-аналітичного
забезпечення роботи Міністра Оборони
України (патронатна служба) та
присвоєно 9 ранг державного службовця.

Наказом Міністра оборони України від 03
лютого 2014 року №5 позивача переведено
на посаду начальника відділу
утилізації ракет і боєприпасів
Департаменту утилізації ракетного
палива та ракет і боєприпасів МО
України.

Комісією у складі службових осіб МО
України складено акти про відсутність
на роботі позивача, зокрема: від 05.02.2014
року протягом робочого дня 05.02.2014 року з
10 години до 13 години та з 14 години до 15
години 45 хвилин; від 07.02.2014 року
протягом робочого дня 07.02.2014 року з 14
години до 17 години; від 13 лютого 2014 року
протягом робочого дня з 13 лютого 2014
року з 14 години 30 хвилин до 18 години; від
24 лютого 2014 року протягом робочого дня
24 лютого 2014 року з 10 години 30 хвилин до 18
години; від 25 лютого 2014 року протягом
робочого дня 25.02.2014 року з 11 години до 18
години; від 26 лютого 2014 року протягом
робочого дня 26 лютого 2014 року з 10 години
до 18 години.

20.02.2014 року заступником директора
Департаменту утилізації компонентів
ракетного палива і боєприпасів МО
України надіслано рапорт т.в. о.
директора Департаменту утилізації
компонентів ракетного палива ракет і
боєприпасів МО України у якому
зазначено проте, що під час здійснення
контролю за виконанням особовим
складом департаменту своїх службових
обов'язків ОСОБА_3 встановлено, що 19.02.2014
року позивач був відсутній на робочому
місці впродовж робочого дня з 14 до 18
години та завдань, що пов'язані з
виконанням службових обов'язків поза
межами департаменту не виконував.

Комісією складено акт відмови від
надання позивачем пояснень позивачем
від 26.02.2014 року щодо причин відсутності
на робочому місці 5,7,13,19,24,25,26 лютого 2014
року.

26.02.2014 року т.в.о директора Департаменту
утилізації компонентів ракетного
палива ракет і боєприпасів МО України
внесено подання заступнику Міністра
оборони України про звільнення ОСОБА_2
з посади у зв'язку з неодноразовим
порушенням трудової дисципліни.

Наказом заступника Міністра оборони
України від 28.02.2014 року №70 позивача
звільнено з роботи відповідно до п.4 ст.
40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без
поважних причин з 28.02.2014 року.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» визначено підстави
припинення державної служби, крім
передбачених Кодексом законів про
працю України.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Судом першої інстанції встановлено і
дана обставина підтверджується
матеріалами справи, що з боку позивача
мало місце систематичне порушення
трудового розпорядку Департаменту
утилізації компонентів ракетного
палива ракет і боєприпасів МО України,
зокрема акти про відсутність на
робочому місці, що складені
відповідною комісією.

Крім того, проведеною військовою
службою правопорядку у ЗС України
перевіркою підтверджено відсутність
позивача на роботі 05.02.2014 року, 07.02.2014
року, 13.02.2014 року, 24.02.2014 року, 25.02.2014 року,
26.02.2014 року.

Факти відсутності позивача на роботі
підтверджено показами свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Отже, оскільки судом чітко встановлено
факт прогулу позивача, тобто
відсутність на робочому місці більше 3
годин протягом робочого дня, що
зафіксовано відповідними документами
та підтверджено показами свідків, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про законність
прийнятого відповідачем наказу №70 від
28.02.2014 року про звільнення позивача з
роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, суд першої інстанції надав
вірно оцінку доводам позивача щодо
причин відсутності його на робочому
місці 24-26 лютого 2014 року.

Так, термін виконання доручення
Міністра оборони України №495 від 13.02.2014
року встановлено до 21.02.2014 року. План
роботи робочої групи на виконання
окремого доручення Міністра оборони
України подано, проте затверджений
план для подальшого виконання
Міністром не повернуто. Тому пояснення
позивача щодо виконання ним даного
окремого доручення після 21.02.2014 року
суд вірно не прийняв до уваги.

Крім того, позивачем надано до суду
довідку від 25 лютого 2014 року №2391,
виданої КНП
«Консультативно-діагностичний центр»
філії№2 про перебування позивача на
прийомі у лікаря з 14 по 14.30 години.
Однак, доказів того, де перебував
позивач після прийому лікаря та до
початку прийому, останній не надав.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП (
322-08 ), суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Позивач у своїх доводах посилається на
ту обставину, що він перебував на
лікарняному листі, а тому відповідач не
мав права його звільняти з роботи.

Як визначено статтею 40 КЗпП України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 9 квітня 2008 року № 189,
непрацездатність (утрата
непрацездатності) - це стан здоров'я
(функцій організму) людини, обумовлений
захворюванням, травмою тощо, який
унеможливлює виконання роботи
визначеного обсягу, професії без шкоди
для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це
непрацездатність особи внаслідок
захворювання, травми або з інших
причин, що не залежить від факту втрати
працездатності (пологи, карантин,
догляд за хворим тощо), яка має
тимчасовий зворотний характер під
впливом лікування та реабілітаційних
заходів, триває до відновлення
працездатності або встановлення групи
інвалідності, а в разі інших причин - до
закінчення причин відсторонення від
роботи. Тимчасова непрацездатність
застрахованих осіб засвідчується
листком непрацездатності.

Із листа непрацездатності серія АВР №
993488, виданого на ім»я позивача 26.02.2014
року, (а.с.87) вбачається, що ОСОБА_2
перебував на лікарняному з 26.02.2014 року,
стати до роботи 01.03.2014 року. Отже,
звільнення з роботи мало місце під час
тимчасової непрацездатності позивача,
проте факт відсутності на роботі
протягом 3 годин (прогул), з яким
відповідач пов'язував звільнення
позивача з роботи, мав місце не під час
його тимчасової непрацездатності,
оскільки днями прогулів судом першої
інстанції визнано окрім 26 лютого 2014
року - 24 та 25 лютого 2014 року.

Факт відсутності на робочому місці
24.02.2014 року та 25.02.2014 року
підтверджується вищезазначеними
доказами.

Таким чином, оскільки позивач здійснив
прогул, так як був відсутній на
робочому місці 24 та 25 лютого 2014 року
протягом 3 годин робочого дня без
поважних причин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
законність його звільнення з роботи
відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про необхідність
зобов'язання відповідача змінити дату
звільнення позивача з роботи з 28.02.2014
року на 01.03.2014 року, тобто в перший
день виходу на роботу, як це зазначено у
листі непрацездатності.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів враховує, що
позивач не навів у поданій ним
апеляційній скарзі доказів, які б
свідчили, що 24 та 25 лютого 2014 року він
протягом робочого дня був відсутній на
робочому місці з поважних причин.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду -без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
травня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 16 липня 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.