Справа № 813/7440/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р.
Справа № 876/14266/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

представника відповідача
Шевчука І.З.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року по справі №813/7440/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 22 березня 2013
року №/4901 та №/4902.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 22 березня 2013
року №/4902 в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 153 325, 05 грн. та
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 15 507,26 грн.. В задоволенні
решти позову відмовлено.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обгрунтування апеляційної карги
вказує те, що валовий дохід ним
визначено на підставі банківських
виписок по особовому рахунку платника.
Оскільки підприємець не надав
документів, що підтверджують понесені
витрати, безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу, то ДПІ самостійно
розрахувала витрати відповідно до
Інструкції № 12 від 21.04.1993 р. Сума
чистого доходу обчислена відповідно до
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», який діяв в 2009-2010 р., а
оподатковуваний дохід за 2011 р.
визначено на підставі Податкового
кодексу України. Що стосується ПДВ, то
ДПІ вважає, що такий занижено
безпідставно, оскільки ПДВ віднесено
до податкового кредиту безпідставно. З
цих підстав просить в позові відмовити
повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення та
підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 01.02.2007 року, основним
видом діяльності якого є діяльність
автомобільного, вантажного транспорту.
Позивач є платником ПДВ, перебуває на
загальній системі оподаткування.

27.02.2013 року ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова Львівської області ДПС
було проведено планову виїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 року по
31.12.2011 року, про що складено акт №
95/17-20/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення ст. 13,
14 Декрету КМУ «Про прибутковий податок
з громадян», п.7.1 ст.7, п.19.1 ст. 19 Закону
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
п.177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, що
призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб від провадження
господарської діяльності на загальну
суму 316 319,68 грн.; п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст. 7
Закону «Про податок на додану
вартість», п.198.1, 198.6 ст. 198 ПК України, що
призвело до завищення податкового
кредиту на загальну суму ПДВ 6739,00 грн.;
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону «Про податок на
додану вартість», п.187.1 ст. 187 ПК України
в результаті чого занижено ПДВ на суму
321 894,00 грн..

За результатами перевірки винесено
податкове повідомлення-рішення від
22.03.2013 року № /4901 за платежем
податок на доходи фізичних осіб на суму
350 498,50 грн. (280 398,80 грн. - основний платіж,
70 099,70 грн. - штрафна санкція) та №
/4902 за платежем ПДВ на суму 385 246,25
грн. (328 501 грн. - основний платіж, 56 745,25
грн. - штрафна санкція).

Висновок про заниження податку на
доходи фізичних осіб зроблено на
підставі аналізу таких правовідносин.

Згідно з декларації (звіту) позивач
задекларував дохід (обсяг виручки): в 4
кв.2009 року в декларації № 129013 від 05.02.2010
року - 161 893 грн.; в 2010 році в декларації №
124245 від 09.02.11 року - 0 грн.; в 2011 році в
декларації № від 10.02.2012 року - 632 422
грн..

Однак при перевірці визначення
правильності визначення валового
доходу ДПІ враховано дані банківських
виписок за особовим рахунком позивача
в банку, які не враховувались
платником. За період з 01.10.2009 року по
31.12.2011 року на банківські рахунки
позивача надійшло 2395350,87 грн. Так
встановлено, що валовий дохід в 4 кв.2009
року фактично мав становити 274 040,40 грн.,
в 2010 році - 919 648,45 грн., а в 2011 році - 667
422,20 грн..

За розрахунком платника його валовий
дохід (виручка в грошовій формі без ПДВ)
в 2010 р. та загальний оподатковуваний
дохід (виручка в грошовій формі без ПДВ)
в 2011 р. становить 2 172 445.72 грн. (в 2010 р . -
760 046,64 грн. (881 542,97 - (881 542,97 - 152 565) та в 2011 р.
- 1 412 399,08 грн. (1 513 807,90 - (1 513 807,90 - 905 355).

В 4 кв. 2009 р. дохід від
транспортно-експедиційних послуг без
ПДВ становив 144 141,67 грн. (без ПДВ), а від
транспортних послуг вантажним
автомобілем без ПДВ - 291 791,73 грн.

В 2010 р. дохід від
транспортно-експедиційних послуг без
ПДВ становив 43 626,77 грн., а від
транспортних послуг вантажним
автомобілем без ПДВ - 876 021,68 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не
надав документи, що підтверджують
витратну частину за 4 кв. 2009 р. - 2010 р.
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу. Не надано таких і Суду.
Відповідно податковим органом при
проведенні розрахунку витрат
застосовано норму (у % до суми валового
доходу), передбачених Інструкцією № 12
від 21.04.93 р. (послуги вантажним
транспортом - 55%, здійснення інших видів
діяльності - 25%, так як
транспортно-експедиційні послуги не
передбачені в нормах витрат
Інструкції). Позивач не заперечує
застосування цієї ставки. На цій
підставі обчислено витрати, що
непідтверджені документально: за 4
кв.2009 р. витрати на
транспортно-експедиційні послуги
становлять 36 035,42 грн. (144 141,67 грн. х 25%), а
витрати на перевезення вантажними
автомобілями становлять 160 485,45 грн. (291
791,73х55%). Загальна сума витрат за 4 кв.2009
р. 196 520,87 грн.; за 2010 р. витрати на
транспортно-експедиційні послуги
становлять10 906,69 грн. (43 626,77 грн. х 25%), а
витрати на перевезення вантажними
автомобілями становлять 481 811,92 грн. (876
021,68 грн. х 55%). Загальна сума витрат за 2010
р. становить 492 718,61 грн..

За 2011 р. позивач не представив витратну
частину фінансово-господарської
діяльності. За розрахунком платника
його витрати від підприємницької
діяльності становлять 418 025,66 грн. (в 2010
р. 418 025,66 грн. (760 046,64 х 55%), а в 2011 р. - 0 грн.).

Згідно з декларацією про доходи
позивач задекларував оподатковуваний
(чистий) дохід: в 4 кв.2009 р. в декларації
№ 129013 від 05.02.2010 р. - 6 854,00 грн.; в 2010 р. в
декларації № 124245 від 09.02.11 р. - 0 грн.; в 2011
р. в декларації № від 10.02.12 р. - 14
928,00 грн.

Так як перевіркою встановлено
розбіжності між сумами
задекларованого валового доходу і
сумами встановленого перевіркою
валового доходу, то, відповідно,
перераховано й чистий дохід (різниця
між валовим доходом і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з отриманням доходу).

За даними ДПІ, чистий дохід, який
підлягає оподаткуванню, повинен
становити: за 4 кв. 2009 р. - 239 412,53 грн.; за
2010 р. - 426 929,84 грн.; за 2011 р. - 1 299 844,20 грн..

За розрахунком платника його чистий
оподатковуваний дохід з урахуванням
відсотків банку становить 1 754 433,38 грн.
(в 2010 р. - 342 026,91грн. (760 046,64 - 418 025,66 + 5,93) та
в 2011 р. - 1 412 406,47 грн. (1 412 399,08 + 7,36).

При обчисленні податку з доходів
фізичних осіб за 4 кв. 2009 р. та за 2010 р.
ДПІ застосовано ставку 15 % , а за 2011 р. -
17%.

Так податок з доходів фізичних осіб
становить: за 4 кв.2009 р. 35 911,88 грн. (239
412,53 грн. х 15%); за 2010 р. - 64 039,48 грн. (426 929,84
грн. х 15%); за 2011 р. - 216 359,32 грн. (1299844,20
грн./12 = 108 320,35 грн., 10 730,00 грн. х 15% = 1 609,50
х 12 міс. = 19 314,00 грн. (10 730,00 грн. є
загальною сумою отриманих платником у
звітному місяці доходів, перевищує
10-кратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного року 2011 р., ставка
податку становить 17% суми перевищення з
урахуванням податку сплаченого за
визначеною ставкою). 108 320,35 грн. - 10 730,00
грн. = 97 590,35 грн. х 17% = 16 590,36 грн. х 12 міс. =
199 084,32 грн. Платник самостійно
донарахував собі податок в сумі 2 039,00
грн., тому 218 398,32 грн. - 2039,00 грн. = 216 359,32
грн.).

Таким чином, встановлено заниження
податку з доходів фізичних осіб всього
на суму 316 310,68 грн. (35 911,88 грн. + 64 039,48 грн.
+ 216 359,32 грн.).

За розрахунком платника податок на
доходи фізичних осіб становить 289 154,74
грн. (за 2010 р. - 51 304,04 грн. (342 026,91х15%) та за
2011 р. 237 850,70 грн. (112 920х15%+ 1 299 486,47х17%).
Фактично платник задекларував податок
на доходи фізичних осіб в сумі 6048 грн. (в
2010 р. - 4009 грн., в 2011 р. - 2093 грн.).Сума
заниженого податку становить 283 106,74 (за
2010 р. - 47 295,04 грн. (51 304,04 грн. - 4 009 грн.) та
за 2011 р. 235 811,70 грн. (237 850,70 грн. - 2 039 грн.).

Як вбачається, платник у власний
розрахунок доходів, витрат, чистого
доходу для обчислення податку на
доходи фізичних осіб не включав період
4 кв. 2009 р.

В основу виявленого порушення про
заниження ПВД покладено те, що
встановлено розбіжності між
задекларованими позивачем податковими
зобов'язаннями по ПДВ та його
контрагентами, а саме: в лютому 2010 р.
позивач не відніс ПДВ 2500 грн. до складу
податкових зобов'язань, а ТзОВ «Малбері
студіос Україна» включило ПДВ 2500 грн.
до податкового кредиту; в квітні 2010 р.
позивач відніс ПДВ 0,33 грн. до
податкових зобов'язань, а ПП «Захід
Енергосервіс» віднесло ПДВ 2 733,33 грн.; у
вересні 2010 р. позивач не відніс ПДВ 500
грн. до складу податкових зобов'язань, а
ПП «Альтерм-Україна» включило ПДВ 500
грн.; у вересні 2010 р. позивач провів
корегування ПДВ в сумі 1 333,33 грн., а
податковий кредит ПП «Енергосервіс»
становить 0 грн.; в жовтні 2010 р. позивач
не відніс ПДВ 433,33 грн. до складу
податкових зобов'язань, а ТОВ СУРП
«Технобуд» віднесло до податкового
кредиту 433,33 грн.; в листопаді 2010 р.
позивач не відніс ПДВ 16,67 грн. до складу
податкових зобов'язань, а ПП «Латона
груп» віднесло ПДВ 16,67 грн. до
податкового кредиту; в серпні 2010 р.
позивач відніс ПДВ 601,50 грн. до складу
податкових зобов'язань, а ПП «Сейла і
Ко» віднесло до податкового кредиту
ПДВ 1000 грн.

Згідно з поданими позивачем
деклараціями з ПДВ, ним задекларовано
податковий кредит по ПДВ (р.17
декларації) з 01.10.2009 р. - 31.12.2009 р. - 133,00
грн., з 01.01.2010 р. -31.12.2010 р. - 23 376,00 грн.,
01.01.2011 р. - 31.12.2011 р. - 31 787,00 грн. Таким
чином, встановлено заниження ПДВ на
загальну суму 321 894 грн.

В декларації з ПДВ (р.10.1-16.3) позивач
задекларував за період з 01.10.2009 р. -
31.12.2009 р. 6 739,00 грн.

За результатами автоматизованого
співставлення податкової звітності
позивач та його контрагентів за цей
період встановлено розбіжності, а саме:
по контрагенту ТОВ «Майбаш груп
Україна» розбіжність на 133,33 грн.; по
контрагенту ДП «Служба міжнародних
автомобільних перевезень» встановлено
розбіжність на суму ПДВ 198,00 грн.; по
контрагенту підприємство з іноземними
інвестиціями «Лукойл Україна»
встановлено розбіжність на суму ПДВ 4
063,83 грн.; по контрагенту ТОВ «Марк
Логістик» встановлено розбіжність на
суму ПДВ 1 250,00 грн.; по контрагенту ТОВ
«Рівнетранслогістик» встановлено
розбіжність на суму ПДВ 475,00 грн.; по
контрагенту ПП «Тахосервіс»
встановлено розбіжність на суму ПДВ
128,50 грн..

Таким чином, встановлено, завищення
податкового кредиту на суму 6739,00 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не
заперечує, що ним допущено заниження
ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, що за
його підрахунками становить 175 175,95 грн.
(в 2010 р. - 103 721,63 грн. (112 113,63 за мінусом 3052
грн., задекларованої в 2010 р. та - 5 340 грн.,
по якій сплило 1095 днів), а в 2011 р. - 71 454,32
грн. (70 149,32 грн. за мінусом 1305,00 грн.,
задекларованих в 2011 р.).

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю до 2011 р.
регулювався Декретом Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», Законом України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
який також з 01.01.2011 р. втратив чинність у
зв'язку з набранням чинності
Податковим кодексом України. Після 2011
р. порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження підприємницької
діяльності, крім тих що обрали спрощену
систему оподаткування почав
регулюватись Податковим кодексом
України.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце
(рішення Конституційного Суду України
від 09.02.1999 р. № 1-рп/99).

Порушення податкового законодавства
виявлено з 2009 р. по 2011 р., тому в тій
частині порушень, що виникли до 2011 р.,
застосовувались чинні Закон України
"Про податок на додану вартість",
Декретом КМ України «Про прибутковий
податок з громадян», Законом України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а в частині виявлених
порушень з 2011 р. - ПК України.

Тому положення Закону України "Про
податок на додану вартість", Декрету КМ
України «Про прибутковий податок з
громадян», Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» застосовуються Судом
при вирішенні спору.

Щодо податку з доходів фізичних осіб,
що сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування.
Відповідно до ст. 13 Декрету КМ України
«Про прибутковий податок з громадян»
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними в Додатку 6 до інструкції
про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, затверджену наказом ГДПІ
України від 21.04.1993 р. № 12 (загальна
система оподаткування).

Відповідно до додатку № 7 Інструкції №
12 фізична особа - платник податку не є
юридичною особою і платником податку
на прибуток, не має обов'язку вести
бухгалтерській облік, тому формує
витрати за переліком статті 5 "Валові
витрати" і відповідно до статті 8
"Амортизація" вказаного Закону з
деякими особливостями.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Отже, тільки факт отримання доходу може
бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх видатків, а тільки тієї їх частини,
яка прямо цьому доходу відповідає.

Додатком № 6 Інструкції встановлено
норми витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи, зокрема
для послуг вантажним автотранспортом
5%, здійснення інших видів діяльності 25
%, так як транспортно-експедиційні
послуги не передбачені в нормах витрат
Інструкції.

Щодо правомірності обчислення
контролюючим органом доходу та витрат
позивача за період з 4 кв. 2009 р. по 2011 р.,
колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що такі визначено
обґрунтовано.

Так, ДПІ віднесено до валового доходу
весь дохід, в т.ч. і кошти, що надійшли на
банківські рахунки позивача за цей
період. Платник визнав, що не всі кошти,
що надходили на його банківські
рахунки, ним відносились до доходу,
оскільки вважав, що експедитор не
відображає в податковому обліку
залучені від клієнта кошти, оскільки
вони отримані для перерахування третім
особам, залученим для виконання
договору. Відповідно встановлено, що
валові доходи занижено в 4 кв.2009 р. - 274
040,40 грн., в 2010 р. - 919 648,45 грн., а в 2011 р. - 667
422,20 грн.

Податковий орган встановив суму
находжень, отриманих позивачем від
надання транспортно-експедиційних
послуг та транспортних послуг
вантажним автомобілем за 4 кв. 2009 р., в 2010
р., в 2011 р. позивач не заперечив факту
отримання встановлених перевіркою сум
доходу від надання цих послуг, однак
документів, що підтверджують витратну
частину, безпосередньо пов'язану з цим
доходом, не надав.

Таким чином, суд вважає правомірними
обчислення витрат за нормами
Інструкції № 12 (відповідно до виду
послуг - 55% та 25%). Відповідно обчислено,
що витрати за 4 кв.2009 р. становлять 196
520,87 грн., за 2010 р. становлять 492 718,61 грн.,
а в 2001 р. - 0 грн.

Так як перевіркою встановлено
розбіжності між сумами
задекларованого валового доходу і
сумами встановленого перевіркою
валового доходу, то відповідно
перераховано й чистий дохід (різниця
між валовим доходом і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з отриманням доходу).

За даними ДПІ чистий дохід, який
підлягає оподаткуванню повинен
становити: за 4 кв.2009 р. - 239 412,53 грн.; за 2010
р. - 426 929,84 грн.; за 2011 р. - 1 299 844,20 грн..

В частині правильності обчислених ДПІ
витрат платник заперечень не має,
відповідно це доводить, що й чистий
дохід обчислений правильно.

Відповідно до п.7.1 ст. 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, крім
випадків, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 177 ПК України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. Відповідно до п. 167.1 ст. 167
ставка податку становить 15 відсотків
бази оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Як вбачається з акту перевірки
оподатковуваний дохід за 4 кв.2009 р. та за
2010 р. обчислено ставкою 15%, що діяла до
2011 р., а за 2011 р. - за ставкою 17%, що
встановлена з 2011 р., що відповідає
зазначеним вище положенням.

Так, обчислено, що сума
оподатковуваного доходу в за 4 кв.2009 р.
становить 35 911,88 грн., за 2010 р. - 64 039,48 грн.,
а за 2011 р. - 216 359,32 грн..

Як вбачається з розрахунку платника
сума заниженого ним податку за 2010 р. та
2011 р. становить 283 106,74 грн., а перевіркою
встановлено заниження на 316 310,68 грн.

Враховуючи те, що платник податку в
наведеному ним розрахунку не включав
період 4 кв. 2009 р., проте визнає
нараховану контролюючим органом суму
заниженого податку з доходів фізичних
осіб, суд вважає, що підстав для
скасування та визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення від
22.03.2013 р. № /4901 за платежем податок
на доходи фізичних осіб на суму 350 498,50
грн. (280 398,80 грн. - основний платіж, 70 099,70
грн. - штрафна санкція) немає.

Щодо ПДВ та податкового кредиту.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу. Аналогічне було
передбачено пп.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до п.198.2 ст. 198 Кодексу (пп.7.3.1
п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість») датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 ПК України
(пп.7.7. 1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість») сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість позивача з урахуванням
даних автоматичного співставлення
податкової звітності склала 230819,95 грн.,
в т.ч.: в 2010 р. - 129012,63 грн.
((881542,97-152565):6+7516,30), (акт перевірки,
виписки банку); в 2011 р. - 101807,32 грн.
((1513807,90-905355):6+398,50). (акт перевірки,
виписки банку).

Сума податкового кредиту по податку на
додану вартість з урахуванням даних
автоматичного співставлення
податкової звітності та акта перевірки
склала 48557 грн., в т.ч.: в 2010 р. - 16899 грн.; в
2011 р. - 31658 грн. (акт перевірки).

Сума ПДВ, що підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет, склала 182262,95 грн., в т.ч.:
в 2010 р. - 112113,63 грн. (129012,63 - 16899); -в 2011р. -
70149,32 грн. (101807,32 - 31658).

Фактично позивач відобразив в
податковій декларації по податку на
додану вартість податок на додану
вартість, що підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет, в сумі 1747 грн., в т.ч.: у
2010 p. - 3052 грн.; в 2011 р. - (-)1305 грн.

З урахуванням строку давності
визначення податкового зобов'язання,
визначеного у ст. 102 ПК України, у ДПІ
немає підстав для визначення грошових
сум податку на додану вартість за
січень 2010 р. в сумі 5340,00 грн.

Таким чином, сума заниженого позивачем
податку на додану вартість, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет, за
вирахуванням визначеного після спливу
1095 днів з дня граничного строку подання
податкових декларацій грошового
зобов'язання за січень 2010 р. в сумі 5340,00
грн., повинна складати 175175,95 грн., в т.ч.:
в 2010 р. - 103721,63 грн. (112113,63 - 3052 - 5340); в 2011р. -
71454,32 грн. (70149,32 - 1305).

Отже, основний платіж з податку на
додану вартість складає 175175,95 грн., а не
328501 грн., як зазначено в податковому
повідомленні-рішенні від 22.03.2013 р. №
/4902. Відповідно, штрафні санкції
становлять 41237,99 грн., в т.ч. за 2010 р. -
25930,41 грн., за І півріччя 2011 р. - 1 грн., за
ІІ півріччя 2011 р. - 15306,58 грн.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність
часткового задоволення
адміністративного позову, а саме
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 22.03.2013 р. №
/4902 в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 153325,05 гривень та
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 15507,26 гривень. В іншій
частині у позові слід відмовити.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 05
листопада 2013 року по справі №813/7440/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич