Справа № 2а-3219/09/0870
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/7445/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

та секретаря
Добродуб К.Я.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,
представника Міністерства юстиції
України - Пантюхової Л.Р.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Міністерства юстиції України про
визнання протиправним та скасування
наказу Міністерства юстиції України
від 05 грудня 2002 року № 1472/к, поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 04 серпня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 19 листопада 2003 року, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого Адміністративного суду
від 11 червня 2008 року судові рішення
першої та апеляційної інстанцій
скасовані, а справа направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 24 грудня 1998 року
ОСОБА_2 призначено на посаду заступника
начальника Запорізького обласного
управління юстиції начальника відділу
державної виконавчої служби,

Наказом Міністра юстиції України від 05
грудня 2002 року № 1172/к позивача
звільнено із займаної посади згідно
пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Підставою до прийняття спірного наказу
слугувало подання начальника
Запорізького обласного управління
юстиції від 21 листопада 2002 року № 3186/01 в
якому просив розглянути питання про
звільнення ОСОБА_2 з посади заступника
начальника Запорізького обласного
управління юстиції - начальника
відділу ДВС за відсутність на робочому
місці без поважних причин 14 жовтня 2002
року на підставі 4 статті 40 КЗпП
України, що було встановлено комісією,
створеною наказом начальника
Запорізького обласного управління
юстиції № 218/15 від 08 листопада 2002 року, у
зв'язку з неодноразовими викликами
позивача до Міністерства юстиції
України та його відсутністю на
робочому місці в період з 14 жовтня 2002
року по 05 листопада 2002 року,

Так, згідно Акту від 08 листопада 2002 року
комісією встановлено, що лікування
ОСОБА_2 в період з 15 жовтня 2002 року по 05
листопада 2002 року підтверджено листком
непрацездатності серії ВЕ № 580402. Однак
з приводу своєї відсутності на роботі 14
жовтня 2002 року позивач надати письмові
пояснення відмовився, стверджуючи при
цьому усно про те, що у вказаний день
він виходив на роботу та працював до
кінця робочого дня, що в свою чергу,
суперечить табелю робочого часу за 14
жовтня 2002 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу, в тому числі,
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня без
поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто
факту відсутності особи на робочому
місці більше трьох годин протягом
робочого дня без поважних причин, суду
необхідно з'ясувати поважність причини
такої відсутності.

Поважними причинами визначаються такі
причини, що виключають вину працівника.

При цьому, відсутність працівника на
роботі без поважних причин (прогул) за
своєю природою є грубим порушенням
трудової дисципліни і, як наслідок,
тягне накладення одного з видів
дисциплінарного стягнення - догану або
звільнення, з дотриманням правил,
встановлених статтями 148-151 Кодексу
законів про працю України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 15 жовтня 2002
року по 05 листопада 2002 року позивач
перебував на лікуванні, що
підтверджується належними листками
непрацездатності. При цьому,
відповідачем доведено факт
відсутності позивача на робочому місці
14 жовтня 2002 року без поважних на те
причин, і ненадання позивачем
документів на підтвердження
поважності причини своєї відсутності
та будь-яких письмових або усних
пояснень з цього приводу керівництву
Запорізького обласного управління
юстиції або Міністерству юстиції
України.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій досліджено, що факт
відсутності позивача на роботі 14
жовтня 2002 року підтверджується книгою
реєстрації виходу на роботу та табелем
обліку робочого часу працівників
Запорізького обласного управління
юстиції.

Встановлені обставини позивачем
належними доказами спростовані не
було.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про правомірність винесення
спірного наказу Міністра юстиції
України від 05 грудня 2002 року № 1172/к,
оскільки грубе порушення з боку
позивача трудової дисципліни мало
місце та обставини проступку
встановлені комісією були
підтверджені в суді першої та
апеляційної інстанцій.

Враховуючи відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в частині
поновлення на займаній посаді, суди
прийшли до обґрунтованого висновку і
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 06
вересня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства юстиції України про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко