Справа № 344/14368/13-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/786/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Медицької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
міської ради м. Івано-Франківська про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення та дати дозвіл на розроблення
проекту відведення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з
адміністративним позовом до міської
ради м.Івано-Франківська про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення на черговій сесії
Івано-Франківської міської ради та
дати дозвіл на розроблення проекту
відведення земельної ділянки згідно
ст..15-16 Закону України «Про звернення
громадян» та ст..26 Закону України «Про
місцеве самоврядування».

В судовому засіданні позивач вимоги
поданої нею позовної заяви підтримала
в повному обсязі, просила їх
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнала, подавши письмове заперечення,
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що до
задоволення не підлягають.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
докази, які надані позивачем на
обґрунтування позовних вимог та докази
відповідача, з'ясувавши таким чином
фактичні обставини справи, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Зі слів позивача в 1948 році будинок
АДРЕСА_1 був одноквартирним. Мати
позивача ОСОБА_5 вселилася в вказаний
будинок в 1948 році. Позивачем не надано
докази на підтвердження вказаного,
оскільки, як вона стверджує, подала
вказані документи до ЖЕКу.

Згідно ордеру №422 виконавчого комітету
Станіславської міської ради депутатів
трудящих (а.с.111) ОСОБА_5 отримала право
заняття житлової площі в будинку по
АДРЕСА_2. Відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 30.07.1993 року
(а.с.95) ОСОБА_5 на праві приватної
власності належить квартира НОМЕР_1 в
будинку по АДРЕСА_1. Згідно договору
дарування квартири від 03.08.2007 року
ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2
безоплатно квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, а
ОСОБА_2 прийняла в дар вищевказану
квартиру (а.с.6).

Згідно технічного паспорту виданого
Івано-Франківським ОБТІ (а.с.7-9)
квартира НОМЕР_1 (житлова площа - 23,9 кв.м)
в будинку АДРЕСА_1 знаходиться у
власності ОСОБА_2. Отже, позивач э
власником квартири НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ЖЕУ №7 від 24.07.2006
року (а.с.65), ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1,
квартира НОМЕР_2, яка складається з 1
кымнати житловою площею 17,9 кв.м. Також в
довідці вказано, що в квартирі НОМЕР_1
вказаного житлового будинку проживає
ОСОБА_5, а в квартирі НОМЕР_3 - ОСОБА_7
Згідно відповіді Департаменту
комунального господарства транспорту
і зв'язку виконкому Івано-Франківської
міської ради від 20.05.2014 року №1020/01-09/01
(а.с.112) ОСОБА_6 є співвласником
приватизованої квартири НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1. Право зайняття житлового
приміщення ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1,
кв.НОМЕР_2 підтверджено ордером на
житлове приміщення від 29.01.1997 року
(а.с.114).

Відповідно до договору дарування
квартири від 09.06.2006 року ОСОБА_8 передав
у власність ОСОБА_7 безоплатно належну
йому квартиру НОМЕР_3 в АДРЕСА_1. (а.с.69).
Право зайняття житлового приміщення
ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1, кв.НОМЕР_3
підтверджено ордером на житлове
приміщення № 000897 (а.с.117).

В судових засіданнях позивач ОСОБА_2
звертала увагу суду на те, що вона є
законним землекористувачем у порядку
родинного успадкування земельної
ділянки відведеної під будинок
АДРЕСА_1. Також позивач зазначала, що
квартира НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 є
частиною квартири НОМЕР_1 і складається
тільки з однієї кімнати (гуртожиток), а
її власниця ОСОБА_6 підселена
тимчасово. Хоча, доказів на
підтвердження вказаного позивачем не
було надано.

Також, позивачем було зазначено, що
вона має намір оскаржувати законність
проживання жильців в квартирах
НОМЕР_2,НОМЕР_3 вказаного будинку,
оскільки не вважає правомірним набуття
ними права власності на житло. Однак, на
час розгляду даного адміністративного
спору, право власності на квартиру
НОМЕР_2 і НОМЕР_3 не оскаржене.

Згідно ст.. 42 Земельного кодексу
України земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Відповідно до положень ст.. 89
Земельного кодексу України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

В судовому засіданні представник
відповідача вказав на те, що 2006 році на
засіданні узгоджувальної комісії
міськвиконкому по розгляду спорів з
приводу суміжного землекористування
особам, які проживали в будинку АДРЕСА_1
було запропоновано добровільно дійти
згоди, щодо розподілу земельної
ділянки між трьома співвласниками
будинку, оскільки всі співвласники
виявляли бажання оформити право
власності на частки земельної ділянки.

Відповідно до запропонованого
Івано-Франківським ОБТІ плану
розподілу земельної ділянки від 09.10.2006
року (а.с.100) розмір земельної ділянки
ОСОБА_2 мав становити 0,0494 га, ОСОБА_6 -
0,0225 га, а ОСОБА_9 - 0,0281 га. Однак
співвласникам будинку не вдалося дійти
згоди і такий план розподілу земельної
ділянки не було погоджено.

Згідно із довідкою ОКП
«Івано-Франківське ОБТІ» від 03.11.2009
року №3075 (а.с.103) ідеальна частина
квартир в будинковолодінні АДРЕСА_1
складає: квартира НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_2, - 52/100, квартира НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_6 та ОСОБА_10 - 24/100,
квартира НОМЕР_3, що належить ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 - 24/100.

Згідно витягів з протоколу засідання
узгоджувальної комісії міськвиконкому
по розгляду спорів з приводу суміжного
землекористування, які відбувалися
03.11.2006 року (а.с.120), 30.12.2009 року (а.с.121),
17.05.2012 року (а.с.123) співвласникам
будиковолодіння рекомендувалося дійти
взаємної згоди щодо розподілу
прибудинкової території, а у разі
відсутності такого погодження -
оформити право спільної сумісної
власності на земельну дялнку по
АДРЕСА_1.

Листом №03/010-11/360 від 05.07.2013 року відділ
Держземагенства у м.Івано-Франківську
адресованому ОСОБА_2 на заяву від 19.06.2013
року (самена цю заяву прозивач
посилається в поданомуадмін позові
зверталось увагу позивача на те, що за
дорученням міськвиконкому розглянуть
звернення ОСОБА_2, щодо надання дозволу
на виготовлення проекту земельної
ділянки по АДРЕСА_1, кв.НОМЕР_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. В даному листі
вказано, що земельна ділянка, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.
Підсумовуючи вказане, в листі
зазначено, що оскільки ОСОБА_2 не
поданий документ, який підтверджує
право власності на житловий будинок
співвласників будинку в цілому, то
згідно чинного земельного
законодавства станом на сьогоднішній
день співвласники будинку АДРЕСА_1
мають право на оформлення права оренди
на вказану земельну ділянку.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку щодо
необгрунтованості позовних вимог,
оскільки позивач уточнюючи позовні
вимоги в судових засіданнях вказувала
на порушене її право на всю земельну
ділянку (площа 0,10 га), а не у
відповідності до частки в будинку,
вважаючи себе законною власницею
всього будинку і як наслідок
виникнення права на всю земельну
ділянку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

На підставі ст..42, 89 ЗК України,
керуючись ст. ст.86, 158-163 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволення адміністративного
позову ОСОБА_2 до міської ради м.
Івано-Франківська про зобов'язання
відповідача прийняти рішення та дати
дозвіл на розроблення проекту
відведення земельної ділянки -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку встановленому ст.254 КАС України
та може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Івано-Франківський міський суд в
порядку і строки, передбачені ст.186 КАС
України.

Суддя
Польська М.В.