Справа № 2а-1223/11, 2а-711/1391/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.
№
9104/128272/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 26 червня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету
Нижньоапшанської сільської ради
Тячівського району Закарпатської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_1 про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

встановив:

18.03.2011 ОСОБА_3 звернувся в суд із
адміністративним позовом до
Нижньоапшанської сільської ради, третя
особа - ОСОБА_1 в якому просив визнати
протиправним та скасувати п. 2 рішення
Виконкому Нижньоапшанської сільської
ради від 03.08.2010 № 3 «Про оформлення
права власності на нерухоме майно».

В обґрунтування подання заявник
посилався на те, що оскаржуваним
рішенням оформлено право власності на
нерухоме майно - житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в
цілій частині. Про наявність спірного
рішення позивачу стало відомо у грудні
2010 року від родичів, копію якого ним
отримано 14.03.2010 на запит адвоката.
Вважає, що зазначене рішення
відповідача прийняте всупереч вимогам
чинного законодавства та з порушенням
його прав та законних інтересів,
оскільки житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 побудований
ним разом з батьком ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 а тому оформлення права
власності на вказаний будинок за
третьою особою є неправомірним.
Відповідно до рішення виконавчого
комітету Тячівської районної ради
народних депутатів № 212 від 19.08.1983
затверджено рішення виконкому
Дібрівської сільської ради № 43 від
16.08.1983 «Про узаконення індивідуальних
житлових будинків», де у додатку № 2 до
вказаного рішення зазначено про
узаконення житлового будинку по
АДРЕСА_1, збудованого ОСОБА_3 та ОСОБА_4
На підставі зазначеного рішення
виконкому Тячівської районної ради
народних депутатів було видано
свідоцтво про забудову садиби у
сільських населених пунктах УРСР, з
якого вбачається, що будівництво
житлового будинку за вказаною адресою
здійснювалося позивачем та його
батьком. На сьогоднішній день, у
зазначеному житловому будинку він
постійно проживає разом з сім'єю, де і
прописаний. Після смерті батька
належна йому частина житлового будинку
по АДРЕСА_1 як спадкове майно, його
спадкоємцями не оформлялася. Разом з
цим, він прийняв спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
постійно проживав у вказаному будинку.
Житлового будинку по АДРЕСА_1 не існує і
не існувало, такий будинок третьою
особою ОСОБА_1 не будувався, окреме
дворогосподарство не відкривалося.
Поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 у
встановленому порядку не відбувався,
виділ певної його частини не
проводився, нове дворогосподарство
(окремо ізольована квартира) під
АДРЕСА_1 не відкривалося (не
виділялася). Таким чином позивач
вважає, що рішення про оформлення за
третьою особо права власності на
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 істотним чином впливає на його
майнові та спадкові права, охоронювані
законом інтереси.

У процесі розгляду справи, судом першої
інстанції здійснено заміну
відповідача на належного - Виконком
Нижньоапшанської сільської ради.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано п. 2 рішення виконавчого
комітету Нижньоапшанської сільської
ради № 3 від 03.08.2010 «Про оформлення
права власності на нерухоме майно»,
згідно якого оформлено право власності
на нерухоме майно житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в
цілій частині.

Із цією постановою не погодилась третя
особа та через свого представника
оскаржила її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що у
відповідності до ст. 52 КАС України
після заміни відповідача розгляд
справи розпочинається спочатку, однак
судом першої інстанції цих вимог не
дотримано. Також вказує на
невідповідність обставинам справи
висновків суду першої інстанції про те,
що не скасованими є п.п. 8, 14 рішення
відповідача № 1 від 03.07.2007, яким
оформлено право власності на будинок
АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_4 1/2 та ОСОБА_3
1/2, а також оформлено право власності за
ОСОБА_4 1/1, оскільки згідно пояснень
представника відповідача та
матеріалів наглядового провадження,
такі є скасованими. Крім того, вважає
безпідставними висновки суду першої
інстанції про відсутність документів
про поділ будинку АДРЕСА_1 оскільки
рішенням 1983 року, яке позивачем
долучено до позовної заяви,
встановлено, що будинок збудовано на
дві сім'ї. Окрім того, згідно
досліджених у суді першої інстанції
погосподарських книг, з 1971 року по 1983
рік за вказаною адресою облікується
один будинок, а з часу прийняття
рішення 1983 року «Про узаконення
індивідуальних житлових будинків
побудованих на дві сім'ї» - два будинки.

Від позивача та його представника до
суду апеляційної інстанції поступила
заява про розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи повідомленнями про вручення
повісток, а тому враховуючи те, що ця
справа може бути вирішена на підставі
наявних у ній доказів, у відповідності
до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний
розгляд справи проведено у порядку
письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Тячівської районної ради
народних депутатів № 212 від 19.08.1983
затверджено рішення виконкому
Дібрівської сільської ради № 43 від
16.08.1983 «Про узаконення індивідуальних
житлових будинків», де у додатку № 2 до
вказаного рішення зазначено про
узаконення житлового будинку по
АДРЕСА_1 збудованого ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

На підставі вказаного рішення
виконкому Тячівської районної ради
народних депутатів було видано
свідоцтво про забудову садиби у
сільських населених пунктах УРСР на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету
Нижньоапшанської сільської ради № 3
від 03.08.2010 оформлено право власності на
нерухоме майно - житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в
цілій частині.

Крім цього, п.п. 8, 14 рішення № 1 п. 8 від
03.07.2007 «Про оформлення права власності
на нерухоме майно», оформлено право
власності на нерухоме майно - житловий
будинок з надвірними спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1, за померлим
ОСОБА_4 -1/2 та ОСОБА_3 -1/2, а також
оформлено право власності на вказаний
будинок за ОСОБА_4 -1/1, в цілому.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки згідно погосподарських книг
с. Нижня Апша (Діброва), з 1971 року по 1983
рік є запис реєстрації будинку АДРЕСА_1
а з 1983 року є запис про реєстрацію
будинку 12 з двома квартирами під №№ 1
та 2, що свідчить про відсутність
окремого будинку АДРЕСА_1. Сторонами
рішення про поділ житлового будинку
АДРЕСА_1, про виділ його частини, про
відкриття нового дворогосподарства, як
доказ не надали, а тому рішення про
оформлення за третьою особою права
власності на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 істотним чином
впливає на майнові та спадкові права,
охоронювані законні інтереси позивача,
який є сином померлого батька, та на час
смерті був власником 1/2 житлового
будинку по АДРЕСА_1.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Згідно пп. 10 п. «б» ст. 30 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить облік та реєстрація
відповідно до закону об'єктів
нерухомого майна незалежно від форм
власності.

У відповідності до пп. «а» п. 8.1
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від
07.02.2002 (у редакції чинній на час
винесення відповідачем оскаржуваного
рішення), оформлення права власності на
нерухоме майно проводиться з видачею
свідоцтва про право власності за
заявою про оформлення права власності
на нерухоме майно: органами місцевого
самоврядування фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
посвідчує право на земельну ділянку, та
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам і
правилам.

Пунктом 8.2 вказаного Положення
визначено, що до заяви про оформлення
права власності на нерухоме майно
додаються матеріали технічної
інвентаризації об'єкта нерухомого
майна, а також інші документи,
визначені Положенням.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, рішенням
виконавчого комітету Тячівської
районної ради народних депутатів від
19.08.1983 № 212 за наслідками перевірки
стану індивідуального будівництва в
АДРЕСА_1 затверджено рішення
виконавчого комітету Дібровської
сільської ради народних депутатів № 43
від 16.08.1983 «Про узаконення
індивідуальних житлових будинків,
побудованих на дві сім'ї, з відхиленням
від норм, що в них проживають», в
кількості 84 будинки згідно додатку № 2.

У додатку № 2 зазначено про узаконення
житлового будинку по АДРЕСА_1
збудованого ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

На підставі вказаного рішення
виконкому Тячівської районної ради
народних депутатів, видано свідоцтво
про забудову садиби у сільських
населених пунктах УРСР на будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та
ОСОБА_3

Згідно досліджених у суді першої
інстанції погосподарських книг с.
Нижня Апша (Діброва), з 1971 року по 1983 рік
є запис реєстрації будинку АДРЕСА_1 а з
1983 року є запис про реєстрацію будинку
АДРЕСА_1

Отже, з цього можна зробити висновок, що
по вул. Радянська рахується однин
будинок АДРЕСА_1

Сторонами у справі не надано суду
рішення про поділ житлового будинку
АДРЕСА_1

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не приймає до уваги довідки від 19.11.2007
№№ 2498, 2499 (а.с. 59-60), які видані
виконкомом Нижньоапшанської сільської
ради про те, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є мешканкою АДРЕСА_1, оскільки згідно
довідки виконкому Нижньоапшанської
сільської ради від 13.11.2009 № 991 (а.с. 61),
яка видана пізніше, гр. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в АДРЕСА_1.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставним посилання
апелянта на те, що по вул. Радянській
рахуються два житлові будинки під
АДРЕСА_1, оскільки це спростовується
наведеними вище доказами, а інших
доказів особами, які беруть участь у
справі не надано.

Разом з тим, як правильно встановлено
судом першої інстанції, відповідно до
наявної у матеріалах справи копії
свідоцтва про народження, ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком позивача, а
тому останній, у відповідності до
положень ст. 529 ЦК Української РСР 1963
року, є спадкоємцем першої черги.

Згідно записів у паспорті позивача, він
зареєстрований та постійно проживає в
будинку АДРЕСА_1, що свідчить про те, що
рішення про оформлення за
відповідачкою права власності на
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, істотним чином впливає на
майнові та спадкові права, охоронювані
законні інтереси позивача.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
посилається на п. 65 листа Верховного
Суду України від 01.12.1997 «Правові
позиції, висловлені судовою колегією в
цивільних справах Верховного Суду
України в зв'язку з аналізом причин
перегляду судових рішень у цивільних
справах у 1996 році» згідно якого, само по
собі проживання у іншій частині
будинку, поділеного в натурі,
зберігання відсутньою особою
реєстрації у спадковій частині будинку
не є такими діями, які свідчать про
прийняття спадщини.

Такі посилання на думку суду
апеляційної інстанції є
безпідставними, оскільки відповідачем
чи третьою особою не надано доказів
поділу в натурі житлового будинку
АДРЕСА_1. Факт проживання позивача у
вказаному будинку сторонами не
заперечується та підтверджується
наявною у паспорті реєстрації.

Щодо посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції положень ст. 52
КАС України, у зв'язку з тим, що суд
першої інстанції не розпочав розгляд
справи спочатку після заміни
відповідача, то суд апеляційної
інстанції зазначає, що такі порушення
не призвели до неправильного вирішення
справи, а тому з цих підстав рішення
суду скасованим бути не може. Крім того,
такі порушення впливають тільки на
процесуальні права та обов'язки
відповідача по справі, який рішення
суду першої інстанції не оскаржив.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність у відповідача підстав
передбачених пп. «а» п. 8.1 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно для
оформлення права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, оскільки відсутній
окремий індивідуально визначений
новозбудований, перебудований або
реконструйований житловий будинок,
будівництво, перебудова чи
реконструкція якого здійснювалася б
третьою особою, відсутній акт про право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети; відсутній документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта-житлового будинку
АДРЕСА_1 проектній документації,
державним будівельним нормам,
стандартам і правилам; відсутня
проектна документація на вказаний
житловий будинок.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального права.
Помилковість застосування норм
процесуального права не призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 26 червня 2012
року у справі № 2а-1223/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін