Справа № К/9991/80024/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/80024/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 2 серпня 2011 року у справі за позовом
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
коштів,

в с т а н о в
и л а :

У лютому 2011 року позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом до відповідача. Просив
стягнути з відповідача на його користь
суму виплаченого забезпечення по
безробіттю у розмірі 7217 грн. 19 коп.

Постановою Черкаського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
2 серпня 2011 року, відмовлено у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування оскаржуваних судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 17 червня 2006
року ОСОБА_4 звернувся до
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості із заявою, за результатами
розгляду якої йому було надано статус
безробітного та призначено виплату
допомоги по безробіттю відповідно до
статті 2 Закону України «Про зайнятість
населення», ст.ст. 22, 23 Закону України
«Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», як застрахованій особі.
ОСОБА_4 була нарахована допомога по
безробіттю за період з 17 лютого 2006 року
по 18 травня 2007 року в сумі 7217 грн. 19 коп.

Наказом Золотоніського
міськрайонного центру зайнятості від 18
травня 2007 року № НТ070518 на
підставі п.п.7 п.1 ст. 31 Закону України
«Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_4 було припинено
виплату допомоги по безробіттю у
зв"язку з отриманням безробітним права
на пенсію. Також згідно зазначеного
наказу його було знято з обліку та
перераховано виплати.

Під час перевірки достовірності
даних безробітних з базою даних
державного реєстратора, які є
підставою для надання особам статусу
безробітного та призначення їм
матеріального забезпечення на випадок
безробіття відповідно до Закону
України "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", встановлено, що в період
перебування на обліку в центрі
зайнятості ОСОБА_4 був зареєстрований,
як суб"єкт підприємницької діяльності,
що суперечить ст. 2 Закону України "Про
зайнятість населення".

Звіркою бази даних ЕІАС за період з
19 жовтня 2010 року по 26 жовтня 2010 року
щодо виявлення осіб, які на день
надання статусу безробітного не
припинили приватну підприємницьку
діяльність або в період перебування у
статусі безробіття її зареєстрували, з
базою даних Державного реєстратора 26
жовтня 2010 року співробітниками
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості було виявлено розбіжність
щодо ОСОБА_4 і позивачем зроблено
висновок, що відповідач під час
реєстрації в Золотоніському
міськрайонному центрі зайнятості
приховав, що зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Золотоніської міської ради
Черкаської області 25 липня 1996 року. 23
серпня 2007 року внесено запис про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4

За результатами проведеного
розслідування був складений акт від 26
жовтня 2010 року № 1 та відповідно до
наказу Золотоніського міськрайонного
центру зайнятості «Про
повернення коштів, виплачених як
допомогу по безробіттю та вартості
наданих соціальних послуг ОСОБА_4
№2355/188 від 2 грудня 2010 року, відповідача
зобов"язано повернути кошти, виплачені
як допомогу по безробіттю, в сумі 7217
грн. 19 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що Золотоніським міськрайонним
центром зайнятості не надано доказів
про одержання ОСОБА_4 коштів,
виплачених як допомога по безробіттю в
сумі 7217 грн. 19 коп. та про ознайомлення
ОСОБА_4 із актом розслідування, наказом
Золотоніського міськрайонного центру
зайнятості «Про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю».

Проте, повністю погодитись з вказаними
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі, до того ж не
ґрунтуються на законі та є
суперечливими.

Так, встановивши, що ОСОБА_4 була
нарахована допомога по безробіттю за
період з 17 лютого 2006 року по 18 травня 2007
року в сумі 7217 грн. 19 коп., суди
відмовили у задоволенні позову з тих
підстав, що відсутні докази про виплату
позивачем цих коштів ОСОБА_4 та
всупереч вимог ст.ст. 76, 86 КАС України не
перевірили доводів позивача, що до
апеляційної скарги на встановлення
обставин щодо втрати коштів Фонду
внаслідок виплати допомоги по
безробіттю, позивачем як доказ
перерахування коштів відповідачу були
надані довідка про розмір виплачених
коштів та копія додатку до
персональної картки про прийняті
рішення щодо нарахувань та платежів, а
також копії платіжних доручень, та
всупереч вимог ст. 159 КАС України, не
з"ясували належним чином обставин, що
мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані в державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Виходячи з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
зайнятість населення" особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
мають право на одержання допомоги по
безробіттю.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди попередніх
інстанцій не врахували вище наведених
вимог законодавства, та порушили
вимоги статей 76, 86, 159 КАС України, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення підлягають скасуванню на
підставі ст. 227 КАС України з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Золотоніського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 2 серпня 2011 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк