Справа № 813/4483/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
Справа № 876/10986/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу прокуратури Перемишлянського
району Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 26.07.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Перемишлянського району
Львівської області про визнання
протиправними дій та рішення,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
прокуратури Перемишлянського району
Львівської області про визнання
протиправними дій зобов'язати
скасувати повідомлення від 19.02.2013 року
та винести постанову про відшкодування
шкоди.

В обґрунтування позову покликається на
те, що відповідач всупереч Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування і суду" №266/94-ВР від
01.12.1994р., замість постанови про
визначення розміру відшкодування
шкоди, 19.02.2013 року прийняв оскаржуване
повідомлення, яким відмовив у
винесенні такої постанови у зв'язку із
відсутністю шкоди, спричиненої
безпідставним порушенням кримінальної
справи.

Постановою постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
26.07.2013 року позов задоволено та визнано
протиправними дії прокуратури,
скасувано повідомлення від 19.02.2013 року
та зобов»язано відповідача винести
постанову про відшкодування шкоди, в
порядку, передбаченому Законом
України№266/94-ВР від 01.12.1994р.

Відповідач - прокуратура
Перемишлянського району Львівської
області звернувся з апеляційною
скаргою на зазначене рішення суду та
просить скасувати дану постанову та
винести нову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував, що
ОСОБА_1 не має права на відшкодування
шкоди відповідно до Закону України.
№266/94-ВР від 01.12.1994р., а його звернення
від 13.03.2013 року розглянуто в строк з
дачею відповіді про відсутність
підстав для його задоволення.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
задовольнити апеляційну скаргу, з
наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не дотримав встановленого ст. 12 Закону
України №266/94-ВР від 01.12.1994р порядку
розгляду звернення позивача, не
прийняв з приводу розгляду звернення
постанови, тобто діяв не в межах та у
спосіб, визначений законом.

З такою позицією суду першої інстанції
колегія суддів суду апеляційної
інстанції погодитися не може.

В справі встановлено, що Державним
департаментом України з питань
виконання покарань проведено службове
розслідування по факту порушення
фінансової дисципліни співробітниками
Львівського територіального
контрольно-ревізійного відділу
Державного департаменту України з
питань виконання покарань ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань №10
від 24.01.2004 р. та наказом від 30.01.2004р. №5
о/с ОСОБА_1 114, за надання фіктивних
документів і неналежне виконання
службових обов'язків звільнено з
посади старшого ревізора Львівського
ТКРВ Державного департаменту України з
питань виконання покарань на підставі
ст.64 "д" (через службову
невідповідність) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС України від
29 липня 1991 p. № 114.

За результатами розгляду матеріалів
службового розслідування по факту
порушення фінансової дисципліни
співробітниками Львівського
територіального
контрольно-ревізійного відділу
Державного департаменту України з
питань виконання покарань ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Львівською прокуратурою з
нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах винесено
постанову про притягнення ОСОБА_1 як
обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст.191, ч. 1 ст.366
Кримінального кодексу України від
04.03.2004 р.

Прокуратурою Перемишлянського району
Львівської області винесено постанову
від 17.11.2012р. про закриття кримінальної
справи №150-062, порушеної щодо ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 за ознаками злочинів,
передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366
Кримінального кодексу України на
підставі п. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 213
Кримінально-процесуального кодексу
України (у зв'язку з відсутністю в діях
складу злочину).

ОСОБА_1 13.02.2013 року звернувся до
відповідача із заявою про винесення
постанови про відшкодування шкоди, а
саме заробітку, втраченого позивачем,
внаслідок незаконних дій органу
досудового слідства.

На вказану заяву позивач отримав
повідомлення від 19.02.2013р. №150-062, яким
відмовлено у винесенні постанови, на
тій підставі, що відсутня шкода, яка
підлягає відшкодуванню.

Вважаючи, що існують підстави для
винесення постанови про відшкодування
шкоди та не погоджуючись із
повідомленням від 19.02.2013р. №150-062,
позивач звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ст.2 Закону
України№266/94-ВР від 01.12.1994р право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених вказаних
Законом, виникає у випадках закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з ст. 3 Закону України №266/94-ВР
від 01.12.1994р., громадянину
відшкодовується, зокрема, заробіток та
інші доходи, які він втратив внаслідок
незаконних дій. Дана норма Закону
кореспондується із п. 4 Положення"Про
застосування Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування і
суду", затвердженого наказами
Міністерства юстиції України №6/5,
Генеральної прокуратури України №3,
Міністерства фінансів України №41 від
04.03.1996 р., яким передбачено, що завдана
громадянинові шкода відшкодовується в
повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду.

Відповідно до ст. 12 Закону України
№266/94-ВР від 01.12.1994р., розмір
відшкодовуваної шкоди, зазначеної в
пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону,
залежно від того, який орган провадив
слідчі дії чи розглядав справу, в
місячний термін з дня звернення
громадянина визначають відповідні
органи дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суд, про що виносять
постанову (ухвалу). Якщо справу закрито
судом при розгляді її в апеляційному
або касаційному порядку, зазначені дії
провадить суд, що розглядав справу у
першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду - до
суду вищої інстанції в апеляційному
порядку. Оскарження до суду не
позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

Позивача ж звільнено з займаної посади
за надання фіктивних документів і
неналежне виконання службових
обов'язків наказами від 24.01.2004 р. та
наказом від 30.01.2004 р. №5 о/с за два місяці
до притягнення ОСОБА_1 як
обвинуваченого.

Отже, положення ст. 12 Закону
України№266/94-ВР від 01.12.1994р, на які
посилається позивач та суд першої
інстанції, застосовуються при умові
наявності дійсного права у позивача на
відшкодування шкоди за цим Законом.

Оскільки таке право у позивача
відсутнє, відповідач звільнений від
обов'язку прийняття такої постанови.

Крім того, прийняття постанови у
випадку непогодження відповідача з
вимогами заявника, законодавством не
передбачене. Право позивача на
оскарження відповідно до ч.2 ст. 12
зазначеного Закону постанови виникає
тільки в разі прийняття постанови про
відшкодування шкоди, а не про відмову в
її відшкодуванні.

Суд першої інстанції цих обставин
справи та вимог закону не врахував,
внаслідок чого прийшов до
необґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Тому оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову позивачу в
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В
И В :

Апеляційну скаргу - прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26.07.2013 року
в справі №813/4483/13-а скасувати, прийняти
нову постанову, якою позивачу в
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.П. Сапіга

Судді
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко