Справа № 823/3025/13-а
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
справа № 823/3025/13-а

м. Черкаси

14 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого-судді Чубар Т.М.,

при секретарі - Шепель А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції
Черкаської області, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, ОСОБА_2, ОСОБА_3, філія 24
приватного підприємства «Нива-В.Ш», про
визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулася
ОСОБА_1, в якому з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог (а/с 85) просить
суд визнати протиправними дії відділу
державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції Черкаської області про
накладення арешту, підготовці та
проведенню прилюдних торгів,
відповідно яких реалізовані житловий
будинок з надвірними спорудами,
загальною площею 78,2 кв.м., та земельна
ділянка, на якій він розташований,
площею 845,54 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (лот
№ 1), які є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення статей 60, 73 Сімейного кодексу
України та ч. 6 статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження»
відповідачем арештовано, описано та
передано на реалізацію житловий
будинок і земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, що є спільною сумісною
власністю подружжя. До проведення
прилюдних торгів відповідач
неодноразово повідомлявся про те, що
дружина ОСОБА_1 володіє вказаним майном
спільно з чоловіком-боржником, а також
про судовий розгляд справи щодо
визнання права власності на спільне
майно подружжя. Крім того, відповідачем
не дотримано вимоги ч. 8 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.
Банк-іпотекодержатель не є стягувачем
у зведеному виконавчому провадженні, у
складі останнього перебувають
виконавчі листи про стягнення боргу на
користь фізичних осіб.

Представник позивача, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
направив клопотання про розгляд справи
у його відсутність, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, повідомлений
про дату, час та місце судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, про причину своєї неявки не
повідомив. Згідно наявних в матеріалах
справи заперечень проти заявленого
адміністративного позову, відповідач
просить суд в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, мотивуючи
заперечення тим, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції перебуває зведене виконавче
провадження № 25-5/12 від 21.08.2010р. про
стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних,
юридичних осіб та державного бюджету
боргу на загальну суму 388 582 грн. 62 коп.
Під час вчинення виконавчих дій ні
позивач, ні боржник у виконавчому
провадженні не надали доказів того, що
майно є спільною власністю позивачки і
боржника. Звернення стягнення на
заставне майно та передача його на
реалізацію проведені за згодою
банку-іпотекодержателя та з
дотриманням вимог статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження».

Третя особа ОСОБА_2, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
направив клопотання про розгляд справи
у його відсутність.

Треті особи ОСОБА_3 та філія 24
приватного підприємства «Нива-В.Ш»,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду справи,
в судове засідання не з'явилися, про
причину своєї неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції перебуває зведене виконавче
провадження № 25-5/12 від 21.08.2010р. про
стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних,
юридичних осіб та державного бюджету
боргу на загальну суму 388 582 грн. 62 коп.

03 серпня 2010 року відповідачем отримано
лист Звенигородського ВП КП «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» № 280 від 02.08.2010р.,
згідно якого за ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності від
30.09.1987р. зареєстрований житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

21 серпня 2010 року державним виконавцем
Карташовим С.В. складено акт опису й
арешту майна серії АА № 654307, згідно
якого описано і накладено арешт на
житловий будинок з надвірними
спорудами, що складається з 4-х кімнат
та коридору, розташований за адресою:
АДРЕСА_2.

Згідно з додатком до акту опису й
арешту майна серії АА № 841765 від 21.08.2010р.
описано і накладено арешт на земельну
ділянку, площею 2 112,26 кв.м., на якій
розташований житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

З акту опису й арешту майна боржника
вбачається, що під час вчинення
виконавчих дій ОСОБА_2 повідомив
державного виконавця про те, що
описаний житловий будинок перебуває у
заставі публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк».

Згідно з листом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
від 16.11.2011р., наданим на запит
відповідача від 14.11.2011р., банк як
іпотекодержатель не заперечує щодо
реалізації на аукціоні майна, що
перебуває в заставі банку згідно
іпотечного договору № ІД 915/06-034-195 від
06.05.2005р., та належить ОСОБА_2, а саме,
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Станом на 16.11.2011р. загальна
заборгованість боржника по іпотечному
договору складає 7 804 грн. 52 коп.

Судом встановлено, що позивачем було
направлено до відділу державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції заяву про
зупинення виконавчого провадження та
реалізації житлового будинку,
земельної ділянки по АДРЕСА_1 до
вирішення справи про визнання права
власності на спільне майно подружжя.
Відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення вказана заява була
отримана відповідачем 06.01.2012р.

Листом від 18.01.2012р. № 149 відповідач
повідомив позивачку про те, що для
зупинення виконавчого провадження з
реалізації дачного будинку відсутні
правові підстави.

13 січня 2012 року філією 24 приватного
підприємства «Нива - В.Ш» в рамках
зведеного виконавчого провадження №
25-5/12 від 21.08.2010р. були проведені
прилюдні торги з реалізації житлового
будинку з надвірними спорудами,
загальною площею 78,2 кв.м., та земельної
ділянки, на якій розташований будинок,
загальною площею 845,54 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами прилюдних торгів
складено протокол № 2411191-01 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, що є
предметом іпотеки, яке належить ОСОБА_2
(АДРЕСА_1), за яким переможцем аукціону
визнано ОСОБА_3, ціна продажу 52 621 грн.
без ПДВ.

25 січня 2012 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції
Карташовим С.В. складено Акт про
проведення прилюдних торгів.

25 січня 2012 року на адресу відповідача
надійшла ухвала Звенигородського
районного суду у справі № 2305/71/12 від
16.01.2012р. про зупинення продажу
арештованого майна, а саме
домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки, на якій розташоване дане
домоволодіння, що належить ОСОБА_2, до
вирішення позову по суті та набрання
законної сили рішенням суду.

26 січня 2012 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції
Карташовим С.В. при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження № 25-5/12 від 21.08.2010р. винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження в частині продажу
арештованого майна до вирішення позову
по суті та набрання законної сили
рішенням суду.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
відповідно до пункту 5 ч. 3 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (далі по
тексту - Закон № 606) державний
виконавець в процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Згідно частини 1 статті 52 Закону № 606
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Відповідно до статті 57 Закону № 606
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом: проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 1 статті 54 Закону № 606
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частина 3 статті 54 Закону № 606
передбачає, що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

- виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що 21.08.2010р. під час накладення арешту на
спірне майно відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, визначений законом.

В той же час, відповідно до статті 60
Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно статті 73 Сімейного кодексу
України за зобов'язаннями одного з
подружжя стягнення може бути накладено
лише на його особисте майно і на частку
у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ч. 6 статті 52 Закону № 606
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі, якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Порядок визначення частки майна
боржника в майні, яким він володіє
спільно з іншими особами, встановлений
статтею 379 Цивільного процесуального
кодексу України. Згідно з ч. 1 вказаної
статті питання про визначення частки
майна боржника у майні, яким він
володіє спільно з іншими особами,
вирішується судом за поданням
державного виконавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 23
лютого 1974 року, шлюб було розірвано 11
жовтня 2011 року відділом РАЦС
Звенигородського РУЮ Черкаської
області, актовий запис № 50.

За час спільного проживання подружжя
побудували будинок з надвірними
спорудами, розташований на земельній
ділянці, площею 845,54 кв.м., по АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку
літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови
літ. «а-1», сараю літ. «Б», гаражу літ.
«б-1», літньої кухні літ. «В», вбиральні
літ. «У», погреба літ. «б-2», огорожі літ.
« 1», воріт літ. « 2», хвіртки літ. «З»,
криниці літ. « 4».

Свідоцтво про право власності на
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1 від 30 вересня 1987 року та
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 2 112,26 кв.м. від 01
квітня 2005 року видані на ім'я ОСОБА_2

Вищевикладені факти встановлені також
рішеннями судів.

Так, рішенням Звенигородського
районного суду Черкаської області від
22.05.2012р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 18.10.2012р., у справі № 2305/29/12 (№
22ц/2390/2318/2012) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: відділ державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції
Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, про визнання права власності
на спільне майно подружжя, позов
задоволено; визнано, що домоволодіння,
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку «А»,
прибудови «а», прибудови «а-1», сараю
«Б», гаража «б-1», літньої кухні «В»,
вбиральні «У», погреба «б-2», огорожі «
1», воріт « 2», хвіртки «3», криниці « 4»,
та земельної ділянки, площею 845,54 кв.м.,
на якій розташоване домоволодіння,
являється спільним майном подружжя в
якому 1/2 частина належить ОСОБА_1.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.02.2013р. у справі № 6-46734св12 за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 22.05.2012р. та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08.10.2012р., касаційну скаргу
ОСОБА_3, задоволено частково, рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 22.05.2012р. та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 18.10.2012р. скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.02.2013р. у справі
№ 6-46734св12 вбачається, що вирішуючи
спір, суди попередніх інстанцій не
звернули уваги на те, що державний
виконавець зобов'язаний був звернутися
до суду з поданням про визначення
частки боржника у спільному майні
подружжя; ОСОБА_2 не повідомляв відділ
державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції про наявність у спільному
майні подружжя частки ОСОБА_1 Суди на
порушення вимог статей 214-215, 315
Цивільного процесуального кодексу
України дійшли помилкового висновку
про те, що в силу положень ч. 4 статті 334
Цивільного кодексу України право
власності у ОСОБА_3 не виникло. Той факт,
що він не провів державну реєстрацію
права власності вказує лише на
неможливість розпорядитись спірним
майном. При цьому суд не звернув уваги
на те, що договір купівлі-продажу є
виконаним, покупцем здійснена оплата
вартості майна. Крім того, вирішуючи
спір, суд належним чином не вирішив
питання про те, чи вірно позивачем
обрано спосіб захисту порушеного права
власності на спірний будинок шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності на спільне майно подружжя з
урахуванням того, що на час ухвалення
рішення публічні торги були проведені,
переможцем аукціону та покупцем
будинку і земельної ділянки є ОСОБА_3

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.02.2013р. у справі № 6-46734св12
вбачається, що визнання права
власності на спільне майно подружжя, в
тому числі на житловий будинок по
АДРЕСА_1, неможливе через те, що
публічні торги з його реалізації
проведені, переможцем аукціону та
покупцем будинку і земельної ділянки є
ОСОБА_3

На даний час в провадженні
Звенигордського районного суду
Черкаської області перебуває цивільна
справа № 694/208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: відділ державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції
Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 про визнання права власності на
спільне майно подружжя.

Судом встановлено, що в матеріалах
зведеного виконавчого провадження
міститься лист ОСОБА_18 (стягувач у
виконавчому провадженні) від 04.03.2011р.,
де останній повідомляє, що боржник
перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 щонайменше 35
років, та просить відповідача зробити
запити до голови Шевченківської
сільської ради, відповідних державних
органів для отримання інформації про
дружину боржника, місце її реєстрації,
рухоме та нерухоме майно, що
зареєстроване на дружину; та
відповідно до ч. 8 статті 50 Закону
України «Про виконавче провадження»,
статті 379 Цивільного процесуального
кодексу України звернутися до суду для
визначення частки майна боржника у
майні, яким володіє спільно з іншими
особами.

Відповідно до листа виконавчого
комітету Шевченківської сільської
ради № 02-10/95 від 04.04.2011р., наданим на
запит відповідача, ОСОБА_2 одружений,
дружина ОСОБА_1 зареєстрована і
проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стаття 41 Конституції України визначає,
що право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що державний
виконавець, зобов'язаний був
звернутися до суду з поданням про
визначення частки боржника у спільному
майні подружжя, тому дії відповідача по
підготовці прилюдних торгів з
реалізації житлового будинку та
земельної ділянки, на якій він
розташований, за адресою АДРЕСА_1, є
неправомірними.

Стосовно позовних вимог про визнання
незаконними дій відділу державної
виконавчої служби Звенигородського
районного управління юстиції по
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна, суд
вважає їх необґрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню, оскільки
державний виконавець здійснює лише
підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів, а самі прилюдні торги
з реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відділу
державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції по підготовці прилюдних торгів
з реалізації житлового будинку з
надвірними спорудами, загальною площею
78,2 кв.м., та земельної ділянки, на якій
він розташований, площею 845,54 кв.м., за
адресою АДРЕСА_1 (лот № 1).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 11 (одинадцять) грн. 56
коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Т.М. Чубар

Повний текст постанови виготовлений 21
липня 2014 року.