Справа № 238/1615/14-а
Суддя: Кацаренко І. О.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а /238/110/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року суддя
Новоазовського районного суду
Донецької області Кацаренко І.О.,
розглянувши у скороченому провадженні
в залі суду в місті Новоазовську
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Новоазовському районі
Донецької області (далі - УПФУ в
Новоазовському районі) про визнання
бездіяльності неправомірною, визнання
права на отримання підвищення до
пенсії, зобов'язання нарахувати та
сплатити щомісячне підвищення до
пенсії,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2014 року позивач звернулася до
суду з адміністративним позовом до
УПФУ в Новоазовському районі про
визнання протиправною бездіяльності,
визнання за нею права на отримання
підвищення до пенсії та зобов'язання
нарахувати і сплатити щомісячне
підвищення до пенсії. В обґрунтування
заявлених вимог зазначила, що вона
віднесена до категорії дітей війни,
тому відповідно до ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
вона має право з 2014 року на отримання
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.
Натомість доплати до пенсії
нараховувалися і сплачувалися
відповідачем не у належному розмірі,
чим були порушені її права.

На підставі вказаного просила
визнати протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язати його
провести їй нарахування та виплату
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 01 січня 2014 року, визнавши її право на
отримання підвищення до пенсії,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 01 січня 2014 року.

Позивач у судове засідання не
явилася, просила розглянути справу за
її відсутність, позов задовольнити в
повному обсязі, стягнувши з
відповідача на її користь 73,08 грн.
сплаченого нею при подачі позову
судового збору (а.с.4, п.4 і 5 прохальної
частини позову).

Із наданих на адресу суду відповідачем
заперечень вбачається, що представник
відповідача, не визнаючи поданий
ОСОБА_1 позов, посилається на те, що
позивач дійсно перебуває на обліку в
УПФУ Новоазовського району як дитина
війни, отримуючи пенсію за віком.
Враховуючи, що Кабінет Міністрів
України визначає розмір соціальної
допомоги за ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в межах
фінансових ресурсів на 2014 бюджетний
рік, то підстав для підвищення пенсії
позивачці не має, у зв'язку з чим
просять відмовити у задоволенні
позовних вимог (а.с.9-12).

Справа розглядається в порядку
скороченого провадження на підставі
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України у передбачені
пунктом 4 ч.5 зазначеної норми КАС
України строки на підставі
повідомлених позивачем і відповідачем
обставин.

Оцінивши повідомлені сторонами
обставини у справі, вважаю достатніми
підстави для прийняття судового
рішення.

По справі встановлені обставини,
які підтверджуються такими доказами.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», до
дітей війни віднесені особи, які є
громадянами України та яким на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії
дітей війни та перебуває на обліку в
УПФУ в Новоазовському районі Донецької
області як така, що отримує пенсію за
віком, що було визнано представником
відповідача та підтверджується копією
пенсійного посвідчення позивача (а.с.5).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» №2195-ІV
від 18 листопада 2004 року, фінансове
забезпечення соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету
України.

Законом України «Про внесення змін
в Закон України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» №3491-УІ від 14 червня
2011 року встановлено, що в 2011 році норми
і положення статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовується в порядку і в розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
пенсійного фонду України на 2011 рік.

Тобто, визначення порядку та
розмірів виплат вказаній категорії
громадян було делеговано Кабінету
Міністрів України.

На виконання п.7 даного Закону,
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 06 липня 2011 року №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» (була чинною з 23
липня 2011 року по 31 грудня 2011 року), якою
визначені, у тому числі, розміри
надбавок, передбачені статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» №2195-ІV від 18 листопада 2004 року, а
саме: до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
підвищення проводиться у розмірі 49,8
грн.

Відповідно до прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» встановлено, що норми і положення
статей 5 і 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються в порядку і розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України і
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік та 2013 рік.

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України» №1381 від 28 грудня 2011
року «Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення, встановлене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», провадиться у розмірі 7 %
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, для осіб, які втратили
працездатність.

25 січня 2012 року Конституційним
Судом України прийнято рішення у
справі №3-рп/2012 за конституційним
поданням правління Пенсійного фонду
України щодо офіційного тлумачення
положень статті 1, частини першої,
другої, третьої статті 95, частини
другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 116,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України.

Резолютивною частиною зазначеного
Рішення встановлено, що:

1. однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

2. повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

3. суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

У мотивувальній частині Рішення, яка є
обов'язковою до виконання, зазначено,
що нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.

Згідно з частиною сьомою статті 20
Бюджетного кодексу України за
бюджетними програмами, здійснення
заходів за якими потребує
нормативно-правового визначення
механізму використання бюджетних
коштів, головні розпорядники коштів
державного бюджету розробляють
проекти порядків використання коштів
державного бюджету та забезпечують їх
затвердження у терміни, визначені
Кабінетом Міністрів України. За
рішенням Кабінету Міністрів України
порядки використання коштів
державного бюджету затверджуються
Кабінетом Міністрів України або
головним розпорядником коштів
державного бюджету за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
бюджетної політики.

Суд зазначає, що посилання позивача на
той факт, що у 2014 році постанова
Кабінету Міністрів України №1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств
населення» (далі - постанова № 1381)
суперечить Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
частині розміру підвищення до пенсії
дітям війни, неспроможнім, з огляду на
наступне.

В преамбулі постанови №1381 було
зазначено: «з метою здійснення у 2012
році заходів поетапного до 2015 року
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верст населення»,
тобто, дія даної постанови була
розрахована на певний проміжок часу.

Законом України № 1165 від 27 березня 2014
року «Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", який набрав чинності з 03
квітня 2014 року, розділ «Прикінцеві
положення» був доповнений п.7, що
надав Кабінету Міністрів України»
право: за результатами щоквартального
виконання Державного бюджету України у
2014 році вносити пропозиції щодо
підвищення соціальних стандартів та їх
фінансового забезпечення; за
результатами вжитих заходів щодо
забезпечення позитивних зрушень у
розвитку економіки у першому півріччі
2014 року внести пропозиції щодо
відновлення обсягів видатків на
виконання першочергових соціальних та
економічних програм з урахуванням
затверджених Кабінетом Міністрів
України державних цільових програм;
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом.

На виконання делегованих повноважень
Кабінет Міністрів України з 24 квітня 2014
року запровадив у дію постанову №112
«Про внесення змін до деяких постанов
Кабінету міністрів України з питань
пенсійного забезпечення», якою вніс
зміни до постанови №1381.

Цими змінами було уточнено часові межі
застосування постанови і визначений
розмір доплати до пенсії соціальній
категорії «діти війни».

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідачем у справі правомірно було
проведено нарахування доплати
позивачу як дитині війни у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України №1381.

Керуючись ст.ст.8-11,17, 18, 71, 86, 94, 159-167,
183-2 КАС України, Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Рішенням
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року у справі №3-рп/2012, суд

П О
С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені її
позовних вимог до управління
Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької
області про визнання бездіяльності
неправомірною, визнання права на
отримання підвищення до пенсії,
зобов'язання нарахувати та сплатити
щомісячне підвищення до пенсії.

Постанова суду виготовлена 14
липня 2014 року.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена
сторонами до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Строк для подання
апеляційної скарги стороною або іншою
особою, яка брала участь у справі,
обчислюється з моменту отримання копії
постанови.

Суддя