Справа № К/9991/268/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/268/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у порядку письмового
провадженнякасаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011 р.

у справі №2а-5624/10/1470

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва

про визнання протиправним та
скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.10.2010 р.
позов задоволено, скасовано рішення
від 04.08.2010 р. № у частині
застосування до позивача штрафних
санкцій на суму 5488,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011 р.
рішення суду першої інстанції
скасовано, прийнято нове, яким
відмовлено у задоволенні позову.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати вказане судове рішення та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 19.07.2010 р. посадовими
особами відповідача здійснено
перевірку позивача про що було
складено відповідний акт
№0396/14/00/23/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення, зокрема, п. 12. ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», що полягали у
неведенні обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації (зберігання) у
встановленому законом порядку на
загальну суму 2744,00 грн.

На підставі зазначеного акту прийнято
рішення про застосування штрафних
санкцій від 04.08.2010 р. № у розмірі
5828,00 грн. Спірним є вказане рішення у
частині штрафних санкцій у розмірі 5488,00
грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Відповідно до вимог п. 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону облік
товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Приписами ст.21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено застосування
фінансових санкцій у розмірі подвійної
вартості не облікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що фізичні особи, які
перебувають на загальній системі
оподаткування, зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивач у перевірений період
знаходився на загальній системі
оподаткування.

Згідно преамбули Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, цей Закон визначає
правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні.

За визначеннями, наведеними у статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», бухгалтерський облік - процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень;
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення;
облікова політика - сукупність
принципів, методів і процедур, що
використовуються підприємством для
складання та подання фінансової
звітності.

Суд попередньої інстанції, надаючи
оцінку обставинам справи, обмежився
виключно встановленням того факту, що
позивач не перебуває на спрощеній
системі оподаткування, відтак наявні
підстави для застосування до нього
штрафних санкцій.

У той же час, судом апеляційної
інстанції було залишено поза увагою
той факт, що судом першої інстанції у
ході розгляду справи було досліджено
оригінал книги обліку доходів та
витрат, якій не була надана оцінка під
час перевірки, та щодо якою не було
встановлено порушень її ведення або
заповнення.

Відсутність накладних або
товарно-транспортних документів не
може бути віднесене до порушень
установленого порядку обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, оскільки вони є
підтвердженням витрат на придбання, а
не підставою для обліку товарних
запасів.

З огляду на викладене та керуючись
приписами ст. 226 КАС України, відповідно
до якої, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково,
судова колегія дійшла висновку про
необхідність скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011 р. у
справі №2а-5624/10/1470 скасувати, постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18.10.2010 р. у
справі №2а-5624/10/1470 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.