Справа № 815/1052/13-а
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1052/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

Суддів:
Левчук О.А., Бжассо Н.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю

Представника позивача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної інспекції України
з безпеки на наземному транспорті,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - публічне акціонерне
товариство «Ізмаїлавтотранс», про
визнання недійсним та скасування
наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП
ОСОБА_2) звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
публічне акціонерне товариство (далі
ПАТ) «Ізмаїлавтотранс», про визнання
протиправним та скасування наказу
Державної адміністрації
автомобільного транспорту
Міністерства транспорту та зв'язку
України №3 від 31.01.2013 року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301», яким було анульовано
дозвільні документи позивача на
обслуговування рейсів 889/890 по маршруту
Ізмаїл-Київ.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуваний наказ
Державної адміністрації
автомобільного транспорту
Міністерства транспорту та зв'язку
України №3 від 31.01.2013 року, яким
фактично було позбавлено його права на
здійснення перевезення пасажирів
автомобільним транспортом рейсами 889/890
по маршруту Ізмаїл-Київ, відповідачем
було винесено на підставі
необґрунтованих даних щодо подання ФОП
ОСОБА_2 для участі у конкурсі від 23.10.2009
року на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом на
міжобласних маршрутах загального
користування недостовірної інформації
про розмір заробітної плати водіїв, а
тому спірний наказ є протиправним та
підлягає скасуванню, а достовірність
зазначеної позивачем організатору
перевезень інформації було
підтверджено Ізмаїльським міжрайонним
судом під час судового розгляду
кримінальної справи №49-3009.

Судом встановлено, що за результатами
розгляду касаційної скарги публічного
акціонерного товариства
«Ізмаїлавтотранс» в адміністративній
справі №815/1052/13-а, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
25.03.2014 року було скасовано постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 30.04.2013 року, якою
адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 було
задоволено та скасовано наказ
Державної адміністрації
автомобільного транспорту
Міністерства транспорту та зв'язку
України №3 від 31.01.2013 року (т. 1 а.с. 199-205),
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2013 року,
якою рішення Одеського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 року
було залишено без змін (т. 1 а.с. 239-241), а
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду 1-ї інстанції (т. 2 а.с.
41-44).

Після повернення справи на новий
судовий розгляд її прийнято до
провадження Одеським окружним
адміністративним судом.

23.05.2014 року позивачем до суду було
подано уточнення до адміністративного
позову, в яких він просить суд визнати
недійсним та скасувати наказ Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України № 3 від 31.01.2013 року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301» (т.2 а.с. 54-57).

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові, підтримав
уточнені позовні вимоги та просив їх
задовольнити (т. 1 а.с. 5-9; т. 2 а.с. 54-57).

Представник відповідача до суду не
з`явився, письмових заперечень до суду
не надав, надіслав клопотання про
розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи до суду не
з`явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином та своєчасно, а тому на
підставі положень статті 128 КАС України
судом було вирішено слухати справу за
його відсутності за наявними в справі
доказами. Згідно наданих до суду
письмових заперечень ПАТ
«Ізмаїлавтотранс» (т.1 а.с. 166-167) третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2
не визнає та просить суд відмовити у їх
задоволенні. В запереченнях наполягає,
що оскаржуваний наказ Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України №3 від 31.01.2013 року є
законним та обґрунтованим, винесеним
відповідачем у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Судом під час нового судового розгляду
встановлені наступні обставини у
справи:

ФОП ОСОБА_2 був зареєстрований 03.03.1997
року Ізмаїльською районною державною
адміністрацією Одеської області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, про що
свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_2 (т.1 а.с. 12).

07.06.2010 року ФОП ОСОБА_2 Головною
державною інспекцією на
автомобільному транспорті
Міністерства транспорту та зв'язку
України видано ліцензію серії АВ № 532514
на надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом та відповідно до видів
робіт, визначених Законом України «Про
автомобільний транспорт», дозволені
наступні види робіт: внутрішні
перевезення пасажирів автобусами та
міжнародні перевезення пасажирів
автобусами, без обмеження терміну дії
ліцензії (т. 1 а.с. 11).

Згідно наказу
Державтотрансадміністрації №148 від
05.11.2009 року «Про введення в дію рішень,
прийнятих на засіданні комітету з
проведення конкурсів на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом
на міжобласних маршрутах загального
користування, проведеного 23.10.2009 року»
ФОП ОСОБА_2 з 06.11.2009 року були передані
для обслуговування рейси 889/890 по
маршруту Ізмаїл-Київ як переможцю у
конкурсі на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом на
міжобласних маршрутах загального
користування від 23.10.2009 року (т. 1 а.с.
102-103). При цьому одним із чинників, з
яких позивачем було отримано перемогу
у конкурсі, був рівень середньої
заробітної плати водіїв (ФОП ОСОБА_2
нараховано 10 балів).

На підставі листа Генеральної
прокуратури України від 12.08.2010 року
№08/1-108340 вих-10 про порушення стосовно
ОСОБА_2 кримінальної справи за ч.ч.1,3
ст.358 Кримінального кодексу України (т.1
а.с. 143), у зв'язку з виявленням фактів
подання на конкурс недостовірної
інформації щодо середньомісячного
розміру заробітної плати найманих
водіїв, Наказом
Державтотрансадміністрації №175 від
26.08.2010 року було анульовано дозвільні
документи позивача на право
обслуговування пасажирів на
автобусному маршруті Ізмаїл - Київ,
рейси 889/890 (т.1 а.с. 142).

14.06.2011 року Ізмаїльським міськрайонним
судом було винесено постанову у
кримінальній справі №1-123/2011року за
обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні
злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 358
Кримінального кодексу України, якою
звільнено ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності на підставі ст.48
Кримінального кодексу України, у
зв'язку зі зміною обстановки,
провадження у кримінальній справі
судом закрито (т.1 а.с.150-151). Як
вбачається із зазначеного судового
рішення, ОСОБА_2 на протязі 2009 року з
метою зменшення сум оподаткування та
пенсійних відрахувань надавав до
Ізмаїльської ОДПІ та до Управління
пенсійного Фонду України в
Ізмаїльському районі неправдиві дані
щодо розміру заробітної плати водіїв,
що перебували з ним у трудових
відносинах.

У зв'язку із винесенням Ізмаїльським
міським районним судом Одеської
області зазначеної постанови,
Державтотрансадміністрацією було
винесено наказ №301 від 05.07.2011року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації №175 від
26.06.2010 року» (т. 1 а.с. 17).

17.12.2012 року ПАТ «Ізмаїлавтотранс», яким
було зайнято друге місце у конкурсі
автоперевізників від 23.10.2009 року, було
надіслано на адресу Ізмаїльської
райдержадміністрації Одеської області
звернення щодо порушення з боку ФОП
ОСОБА_2 умов конкурсу на визначення
автоперевізників на автобусному
маршруті Ізмаїл-Київ, рейси 889/890, а саме
подання позивачем недостовірної
інформації про середньомісячний
рівень заробітної плати найманих ним
водіїв за шість місяців до дати
оголошення конкурсу у розмірі 2000,00 грн.,
за фактом чого Генеральною
прокуратурою України стосовно ОСОБА_2
було порушено кримінальну справу та
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.06.2011року було визнано ОСОБА_2
винним у вчинені злочину,
передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 358
Кримінального кодексу України
(підроблення документа та використання
завідомо підробленого документу) (т.1
а.с. 154).

Зазначене звернення Ізмаїльською
райдержадміністрацією Одеської
області 19.12.2012 року було перенаправлено
для розгляду на адресу Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті (т.1 а.с.156).

При розгляді зазначеного звернення
Державною інспекцією з безпеки на
наземному транспорті було зроблено
запит до управляння Пенсійного фонду
України в м.Ізмаїл та Ізмаїльському
районі Одеської області щодо надання
даних з персоніфікованого обліку
застрахованих осіб, які знаходились у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 за
2009-2012 роки, у відповідь на який листом
від 24.01.2013 року №1351/07 пенсійним органом
були надані відповідні дані, згідно
яких наймані водії ФОП ОСОБА_2
отримували заробітну плату менше ніж
2000,00 грн. (т.1 а.с. 162-165, 176-177).

Наказом Державтотрансадміністрації №
3 від 31.01.2013 року «Про скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301» було скасовано наказ від
05.07.2011року № 301 та у зв'язку із цим на
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті Ізмаїл - Київ, рейси 889/890 був
призначений перевізник ПАТ
«Ізмаїлавтотранс», який зайняв друге
місце на конкурсі з визначення
перевізника пасажирів на цьому
маршруті (т.1 а.с. 161).

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень врегульовано
Законом України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі
Закон України №2344-ІІІ).

Згідно ст.7 вказаного Закону
забезпечення організації пасажирських
перевезень покладається, зокрема, на
приміських і міжміських автобусних
маршрутах загального користування, що
не виходять за межі області
(внутрішньообласні маршрути), - на
обласні державні адміністрації.

Статтею 43 Закону України №2344-ІІІ
передбачено, що визначення
автомобільного перевізника на
автобусному маршруті загального
користування здійснюється виключно на
конкурсних засадах. Об'єктом конкурсу
можуть бути: маршрут (кілька маршрутів),
оборотний рейс (кілька оборотних
рейсів).

Відповідно до вимог ст. 44 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
організація проведення конкурсу та
визначення умов перевезень
покладаються на органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування.

Для підготовки та проведення конкурсу
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування утворюють
конкурсний комітет, до складу якого
входять представники відповідних
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, та територіальних органів
Міністерства внутрішніх справ України,
відповідальних за безпеку дорожнього
руху, а також громадських організацій у
сфері автомобільного транспорту.
Порядок проведення конкурсів визначає
Кабінет Міністрів України.

Процедуру підготовки та проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування (далі - конкурс)
передбачено Порядком проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 03.12.2008
року №1081 (далі Порядок №1081).

Відповідно до п.4 Порядку №1081
організатором на автобусному маршруті
загального користування є, зокрема,
обласні держадміністрації - на
міжміському і приміському маршрутах,
які не виходять за межі території
області (внутрішньообласний маршрут).

Рішення конкурсного комітету про
визначення переможця конкурсу, а також
перевізника-претендента, який за
результатами розгляду посів друге
місце, оголошується
перевізникам-претендентам під час
конкурсу, у 10-денний строк оформляється
протоколом, який підписується
присутнім головою або заступником
голови та секретарем конкурсного
комітету, і подається організатору (п.
49).

Рішення конкурсного комітету щодо
визначення переможця конкурсу
вводяться в дію наказом (постановою або
іншим розпорядчим документом)
організатора протягом не більш як 30
робочих днів з дня проведення конкурсу
(п. 50).

Пунктом 53 Порядку № 1081 передбачено, що
організатор не пізніше ніж через 30 днів
з моменту набрання чинності рішенням
конкурсного комітету укладає з
переможцем конкурсу договір (на
міському та внутрішньообласному
автобусних маршрутах) або видає дозвіл
(на міжобласному автобусному маршруті)
згідно з обов'язковими умовами
визначеного конкурсу та додатковими
умовами обслуговування маршруту,
наданими перевізником-претендентом.

Згідно п. 55 Порядку №1081 організатор має
право достроково розірвати договір
(позбавити дозволу) з автомобільним
перевізником у разі надходження від
органів виконавчої влади письмової
інформації, що підтверджує факт
подання ним недостовірної інформації.

Як вбачається із наказу Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України № 3 від 31.01.2013 року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301» підставою для його прийняття
було виявлення факту подання ФОП
ОСОБА_2 на конкурс від 23.10.2009 року
недостовірної інформації щодо
середньомісячного розміру заробітної
плати найманих ним водіїв.

Як зазначено в судовому засіданні
представником позивача, ФОП ОСОБА_2 з
метою участі 23.10.2009 року у конкурсі на
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом на міжобласних маршрутах
загального користування, зокрема, на
маршруті Ізмаїл-Київ, рейси 889/890, разом
із заявою та іншими документами подав
до Державтотрансадміністрації анкету,
в якій були зазначені дані про те, що
середньомісячний рівень заробітної
плати найманих водіїв за шість місяців
до дати оголошення конкурсу складає
2000,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з
досліджених офіційних документів про
нарахування та виплату позивачем
заробітної плати найманим працівникам,
витребуваних судом під час нового
судового розгляду справи, ФОП ОСОБА_2 у
2009 року до управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської та Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області подавались
офіційні документи - звіти форми 1-ДФ за
1, 2, 3 та 4 квартали 2009 року, щомісячні
розрахунки сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягали сплаті у 2009
році (передбачені додатком №23 до
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
Правління пенсійного фонду України
№21-1 від 19.12.2003 року), з яких вбачається,
що позивачем заробітна плата найманим
працівникам нараховувалась та
виплачувалась позивачем у значно
меншому розмірі, ніж ФОП ОСОБА_2 було
зазначено у поданій на конкурс анкеті.

При цьому, в судовому засіданні
представником позивача не було надано
до суду жодних належних доказів (як то,
наприклад, відомостей з видачі
заробітної плати чи документів
первинного обліку щодо нарахування та
виплати заробітної плати найманим
працівникам, сплати страхових внесків),
що свідчили б про надання ФОП ОСОБА_2
організатору перевезень достовірної
інформації щодо нарахування та виплату
ним на протязі 2009 року найманим
працівникам заробітної плати у
розмірі, який ним був зазначений під
час надання анкети на конкурс
автоперевізників.

Посилання позивача в обґрунтування
достовірності наданої ним на конкурс
від 23.10.2009 року інформації щодо
середньомісячного розміру заробітної
плати найманих ним водіїв лише на
постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду від 14.06.2011 року
№1-123 2011року, якою ФОП ОСОБА_2 звільнений
від кримінальної відповідальності за
скоєння злочинів, передбачених ч.ч.1 та 3
ст. 358 Кримінального кодексу України
(підроблення офіційного документа,
який видається та посвідчується
громадянином-підприємцем, та який
звільняє від обов'язків, а також
використання завідомо підробленого
документу), суд в обґрунтування
позовних вимог до уваги не приймає,
оскільки лише факт надання позивачем
до органів Пенсійного фонду України та
органів Державної податкової служби
підроблених документів щодо
нарахування заробітної плати найманим
працівникам та нарахування на цю
заробітну плату страхових внесків,
який був встановлений Ізмаїльським
міськрайонним судом, не може бути
єдиним та беззаперечним доказом
виконання ФОП ОСОБА_2, як
автоперевізником свого обов'язку щодо
надання організатору перевезень
достовірної офіційної інформації для
проведення конкурсу серед
автоперевізників.

Крім того, з приводу посилання позивача
на постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду від 14.06.2011 року у
справі №1-123/2011року, суд вважає за
необхідне зазначити, що в силу приписів
ч. 4 ст. 72 КАС України обов'язковими для
висновків адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, є лише
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили, в питаннях, чи
мало місце діяння та чи вчинене воно
цією особою.

Це положення Кодексу
адміністративного судочинства України
кореспондується з положенням
Кримінального кодексу України, яким
визначено, що лише обвинувальним
вироком суду встановлюється
винуватість особи у вчиненні злочину
(ст. 2 КК України).

Суд також зазначає, що саме на ці
обставини було звернуто увагу Вищим
адміністративним судом України під
час касаційного розгляду справи
№815/1052/13-а, яким зазначено про те, що
висновки судів попередніх інстанцій
щодо підтвердження постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14.06.2011 року у
справі №1-123/2011 достовірності вказаної
ФОП ОСОБА_2 для участі в конкурсі
інформації не можливо визнати
обґрунтованими, оскільки передбачена
ст. 48 Кримінального кодексу України
підстава звільнення від кримінальної
відповідальності не є реабілітуючою, а
встановлені в цій постанові факти
свідчать лише про наявність у діях
позивача складу злочинів, передбачених
ч.ч.1 та 3 ст.358 Кримінального кодексу
України.

Інших доказів невідповідності
спірного наказу відповідача вимогам
Закону України «Про автомобільний
транспорт» та Порядку проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування представником позивача в
судовому засіданні надано не було.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Відповідно до ст.
86 КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин, оцінюючи у
сукупності досліджені докази, суд
дійшов висновку, що позивачем не надано
суду належних доказів, які свідчили б
про неправомірність та
необґрунтованість спірного наказу
Державної адміністрації
автомобільного транспорту
Міністерства транспорту та зв'язку
України №3 від 31.01.2013 року «Про
скасування наказу
Державтотрансадміністрації від 05.07.2011
року №301», у зв'язку з чим
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 69-71, 76, 79, 86, 122,
158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної інспекції України
з безпеки на наземному транспорті,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - публічне акціонерне
товариство «Ізмаїлавтотранс», про
визнання недійсним та скасування
наказу - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 21 липня 2014 року.

Головуючий суддя
Білостоцький О.В.

Суддя
Левчук О.А.

Суддя
Бжассо Н.В.