Справа № 2а-8731/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Аблова Є.В., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк
України» в особі філії - Оболонське
відділення №8142 ПАТ «Ощадбанк» до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, за участю третьої
особи приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
про зобов'язання вчинити дії,-
Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, за участю третьої
особи приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
в якому просить: зобов'язати ВДВС
внести зміни до постанови про
відкриття виконавчого провадження від
01 жовтня 2010 року ВП №21738609 та до інших
документів даного виконавчого
провадження і зазначити в цих
документах трьох осіб -власників
п'ятикімнатної іпотечної квартири
АДРЕСА_1, а саме - ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4; зобов'язати ВДВС здійснювати в
подальшому виконавче провадження ВП
№21738609 з примусового виконання
виконавчого напису №871 від 15 вересня 2010
року приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
трьом боржникам: ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, в рахунок погашення
заборгованості в сумі 2 687 216,29 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що законодавство не обмежує
кількість боржників у виконавчому
провадженні, а тому в документах
виконавчого провадження мають бути
зазначені три боржники згідно
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012р., у
задоволення позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.04.2014р. Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 липня 2011 року Ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012р. -
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Представник позивача, в судовому
засіданні, позовні вимоги підтримав в
Представник відповідача, в судове
засідання, не з'явився, надавши
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника відповідача.
Третя особа, в судове засідання, не
з'явилась, про час, місце та дату
розгляду справи, повідомлена належним
Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи зазначене, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд встановив наступне.
Відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 01 жовтня
2010 року ВП №21738609 головним державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві ОСОБА_5 відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого напису №871, виданого 15
вересня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
заборгованість становить 2 687 216,29 грн.
Боржником у виконавчому провадженні ВП
№21738609 державним виконавцем зазначено
16 березня 2011року позивач подав до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві клопотання про
виправлення помилки у виконавчих
документах та проведення інших
виконавчих дій, в якому просив
виправити помилку, допущену в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, а саме замість ОСОБА_2
зазначити ОСОБА_2, та вказати всіх трьох
боржників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7.
01 червня 2011 року позивач подав до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві повторне
клопотання про виправлення помилки у
виконавчих документах.
03 червня 2011 року начальником Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві винесено
постанову про виправлення описки у
процесуальному документі, відповідно
до якої внесено виправлення до
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП 21738509 та постанови про
призначення експерта для участі у
виконавчому провадженні ВП 21738509, а саме
замість ОСОБА_2 вказати ОСОБА_2.
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України від 21.04.1999,
№606-XIV "Про виконавче провадження" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).
За змістом ст.1 Закону № 606-XIV, виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону державною виконавчою
службою підлягають виконанню такі
виконавчі документи: 1) виконавчі листи,
що видаються судами, та накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду,
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України та
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті України; 2)
ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень цих комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
рішення органів державної влади,
прийняті з питань володіння і
користування культовими будівлями та
майном; 8) постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу; 9) рішення
інших органів державної влади у
випадках, якщо за законом їх виконання
покладено на державну виконавчу
службу; 10) рішення Європейського суду з
прав людини з урахуванням
особливостей, передбачених Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" (ст.2 Закону № 606-XIV).

Згідно ст.10 Закону №606-XIV, учасниками
виконавчого провадження є державний
виконавець, сторони, представники
сторін, експерти, спеціалісти,
перекладачі, суб'єкти оціночної
діяльності - суб'єкти господарювання.
Для проведення виконавчих дій
державним виконавцем у необхідних
випадках залучаються поняті, а також
працівники органів внутрішніх справ,
представники органів опіки і
піклування, інших органів і установ у
порядку, встановленому цим Законом. При
виконанні судових рішень, ухвал про
зміну органів управління та посадових
осіб підприємств, установ, організацій
незалежно від форми власності можуть
залучатися виключно працівники
органів внутрішніх справ. Залучення
інших осіб у процесі виконання таких
рішень не допускається.

За змістом ст.11 Закону № 606-XIV, сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, яка
зобов'язана за рішенням вчинити певні
дії (передати майно, виконати інші
обов'язки, передбачені рішенням) або
утриматися від їх вчинення. У
виконавчих провадженнях про стягнення
сум у доход Державного бюджету України
стягувачем є орган, за позовом якого
судом винесено відповідне рішення, або
орган, який відповідно до закону
прийняв таке рішення. У виконавчих
провадженнях про стягнення у доход
Державного бюджету України судового
збору (державного мита) стягувачем є
орган державної податкової служби.

У виконавчому провадженні можуть брати
участь кілька стягувачів або
боржників. Кожен з них щодо іншої
сторони має право брати участь у
виконавчому провадженні самостійно
або може доручити участь у виконавчому
провадженні одному із співучасників.

У разі вибуття однієї з сторін
державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду з заявою
про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, в якій вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Відповідно до ст.18 Закону № 606-XIV,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону; 2)
за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 2 1) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 3) в інших
передбачених законом випадках.

Згідно ст.19 Закону№ 606-XIV, у виконавчому
документі повинні бути зазначені: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші
відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Виконавчий документ має бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою і скріплений печаткою.

Законом можуть бути встановлені також
інші додаткові вимоги до виконавчих
документів.

Відповідно до п.288 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства Юстиції України
№20/5 від 03.03.2004р.(яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
виконавчий напис вчиняється на
оригіналі документа, що встановлює
заборгованість (нотаріально
посвідчені угоди, опротестований
вексель та ін.). Якщо виконавчий напис
не вміщується на документі, що
встановлює заборгованість, то він може
бути продовжений чи викладений
повністю на прикріпленому до документа
спеціальному бланку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
укладено іпотечний договір від 25.04.2008р.
(договір про внесення змін до
іпотечного договору від 18.03.2009р.),
предметом якого є забезпечення
виконання ОСОБА_2 (Боржник,
Іпотекодавець), майновими поручителями
якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зобов'язань
перед іпотекодержателем, що випливають
з укладеного між боржником та
Іпотекодержателем 25.04.2008р. договору
відновлювальної кредитної лінії №1996
про надання кредиту на споживчі цілі.
Предметом іпотеки за цим договором є
належна на праві власності
Іпотекодавцям квартира АДРЕСА_1

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1
Виконавчим написом від 15.09.2010р.
запропоновано звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, у виконавчому документі,
власники квартири, на яку звернуто
стягнення, відповідно до ст.19.Закону
№606, зазначені боржниками.

Окрім того, позивач звернувся до ВДВС
Шевченківського РУЮ у м.Києві із заявою
про відкриття виконавчого провадження,
вказавши боржниками ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Відповідно до ст.26 Закону № 606-XIV,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі:1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 3 цього Закону; 3)
якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної сили, крім випадків, коли воно
у встановленому законом порядку
допущено до негайного виконання; 4)
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або підвідомчістю виконання
рішення; 5) якщо не закінчилася
відстрочка виконання рішення, надана
судом, яким постановлено рішення; 6) у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 19 цього Закону; 7) наявності
інших обставин, передбачених законом,
які виключають здійснення виконавчого
провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець у
3-денний строк після надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований, і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові.

У разі відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 6
частини першої цієї статті державний
виконавець роз'яснює стягувачу право
на звернення до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, про приведення
виконавчого документа у відповідність
із вимогами статті 19 цього Закону.

Постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження може бути
оскаржена заявником начальнику
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований, або до
відповідного суду в 10-денний строк з
моменту її одержання.

У разі якщо резолютивна частина
рішення, викладена у виконавчому
документі, є незрозумілою, державний
виконавець, а також сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення чи
змісту документа.

Разом з тим, відповідач в постанові про
відкриття виконавчого провадження
вказав боржником лише ОСОБА_2, при цьому
не відмовивши, відповідно до вимог ст.26
Закону №606-XIV, у відкритті виконавчого
провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
що свідчить про визнання вказаних осіб
боржниками у виконавчому провадженні.

Суд, який видав виконавчий документ,
зобов'язаний розглянути заяву
державного виконавця у 10-денний строк з
дня її надходження і при необхідності
дати відповідне роз'яснення рішення чи
змісту документа, незмінюючи їх змісту.
Про роз'яснення рішення чи змісту
документа або відмову у цьому суд
постановляє ухвалу (ст.28 Закону № 606-XIV).

В матеріалах справи, відсутні докази,
які б свідчили про звернення
відповідача до нотаріуса, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення змісту виконавчого напису
в частині з'ясування питання хто є
боржником в виконавчому документі та
межі його відповідальності.

В частині клопотання позивача про
зазначення у документах виконавчого
провадження трьох боржників,
відповідач в листі від 03 червня 2011 року
№1890/4, повідомив про відмову у
задоволенні такого клопотання,
посилаючись на роз'яснення
Департаменту державної виконавчої
служби від 20 червня 2008 року №4189-0-32-08-25,
зазначивши, що державний виконавець
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження відносно
одного боржника, згідно іпотечного
договору, при цьому в постанові
зазначає резолютивну частину
виконавчого документа.

Відповідно до ст.1 Закону України від
05.06.2003, № 898-IV "Про іпотеку", іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Іпотекодержатель - кредитор за
основним зобов'язанням.

Боржник - іпотекодавець або інша особа,
відповідальна перед іпотекодержателем
за виконання основного зобов'язання;

Стаття 33 Закону № 898-IV, визначає
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі
про відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом або при ліквідації юридичної
особи - іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобов'язання, якщо іпотекодержатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на майно, що є
предметом іпотеки і належить
державному чи комунальному
підприємству або підприємству, більш
як 50 відсотків акцій (часток, паїв)
якого перебуває у державній власності,
здійснюється на підставі рішення суду.

Якщо предметом іпотеки є два або більше
об'єкти нерухомого майна, стягнення
звертається в обсязі, необхідному для
повного задоволення вимог
іпотекодержателя. Якщо предметом
іпотеки є об'єкти, які належать різним
особам, та задоволення отримується за
рахунок частини переданого в іпотеку
майна, ті іпотекодавці, на майно яких
було звернено стягнення, мають право на
пропорційне відшкодування від
іпотекодавців, на майно яких не
зверталось стягнення, і набувають прав
іпотекодержателя на частину майна, на
яку не було звернено стягнення, для
забезпечення такого відшкодування.

Відповідно до змісту ст.11 Закону №898-IV,
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

За змістом ст.7 Закону України
19.06.2003, №979-IV "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати", примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
і його реалізація для задоволення
вимог іпотекодержателя здійснюється
органом державної виконавчої служби на
підставі рішення суду або виконавчого
напису нотаріуса відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження", з
урахуванням вимог, установлених
Законом України "Про іпотеку".

Виходячи з матеріалів справи та
системного аналізу правових норм, суд
прийшов до висновку про наступне:
законодавством, що діяло на момент
виникнення спірних правовідносин,
чітко визначено, що примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, серед яких і
виконавчі написи нотаріусів, вимоги
щодо яких встановлює ст.19 Закону № 606-XIV.
У виконавчому написі від 15.09.2009р.,
боржниками зазначено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Ст.11 Закону № 606-XIV, визначає, що у
виконавчому провадженні можуть брати
участь кілька стягувачів або
боржників. Боржником є іпотекодавець
або інша особа, відповідальна перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання. Майновий
поручитель - це особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника. Разом з тим, ст.11
Закону №898-IV, визначає, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання. Таким чином, за
виконавчим написом нотаріуса, звернуто
стягнення на нерухоме майно, що
передане в іпотеку, та визначено коло
боржників, серед яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які за договором іпотеки, виступають
майновими поручителями, та несуть
відповідальність за невиконання
ОСОБА_2 основного зобов'язання виключно
в межах вартості предмета іпотеки, а
отже являються стороною в виконавчому
провадженні.

Щодо позовник вимог зобов'язати
відповідача внести зміни до постанови
про відкриття виконавчого провадження
та зобов'язати відповідача здійснювати
в подальшому виконавче провадження по
3-м боржникам, суд звертає увагу на
наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" зазначається,
що суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Суд також звертає увагу на положення
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою
встановлено, що з огляду на положення
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Таким чином, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки його дій та рішень за
критеріями, визначеними частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень

Таким чином, суд вважає, що внесення
змін до документів виконавчого
провадження та зазначення сторін
виконавчого провадження, в даному
випадку є дискреційними
повноваженнями та виключною
компетенцією уповноваженого органу, що
свідчить про обрання позивачем
неправильного способу захисту
порушенного права.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України" в
особі філії - Оболонське відділення
№8142 ПАТ "Ощадбанк" - відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку

Суддя
Є.В.
Аблов