Справа № 826/16283/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фантезі 2013» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фантезі 2013» до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання незаконною та скасування
постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фантезі 2013»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправною та
скасування постанови № 421/13 від 26.09.2013
про накладення штрафу за порушення у
сфері містобудування у сумі 103 230 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
січня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року та
ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст.
196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
19.09.2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві на підставі звернення
мешканців будинку АДРЕСА_1 було
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил ТОВ
«Фантезі 2013», а саме фан-бару «Банка»,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за
результатами якої складено акт та
видано припис від 19.09.2013 з вимогою
усунути встановлені правопорушення
відповідно до вимог діючого
законодавства в термін до 21.10.2013 року.

Так, за результатами перевірки
встановлено, що згідно договору оренди
від 27.03.2013 року приміщення №8/2,
загальною площею 339,9 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
передано ТОВ «Фантезі 2013» для
розміщення підприємства ресторанного
господарства. Об'єкт відноситься до ІІІ
категорії складності. У 2013 році ТОВ
«Фантезі 2013» проведено будівельні
роботи: зменшено розмір та
конфігурацію сходів вхідної групи
приміщення №8 (згідно технічного
паспорту, виданого Київським міським
бюро технічної інвентаризації від
26.04.2011), облаштовано додатковий
санітарний вузол в приміщенні №9,
змінено площу приміщень №8 та №9 шляхом
перенесення стін. В підвальному
приміщенні будинку самовільно
облаштована душова. Будівельні роботи
виконані без отримання відповідних
дозвільних документів.

19.09.2013 року Інспекцією видано протокол
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Крім того, за результатами розгляду
матеріалів справи про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
відповідачем 26.09.2013 року було винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу у сумі 103 230 грн.

Вважаючи вказане рішення відповідача
незаконним, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувана постанова про
накладення штрафу у сфері
містобудівної діяльності прийнята
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури, додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Згідно ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.05.2011 № 549 утворено територіальний
орган - Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві та наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 02.06.2011 року № 22 затверджено
Положення про Інспекцію.

Наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 02.06.2011 року № 22 затверджено
Положення про Інспекцію.

Відповідно до п.3 Положення №439/2011,
основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства,
зокрема, здійснення в межах своїх
повноважень державного контролю за
дотриманням законодавства, стандартів,
нормативів, норм, порядків і правил із
зазначених питань.

Проведення архітектурно-будівельного
контролю регулюється Порядком
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011р. №553
(надалі - Порядок №553).

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 Порядку
№553, державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється Держархбудінспекцією та
її територіальними органами (далі -
інспекції) за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і
технічного нагляду, ведення загального
та (або) спеціальних журналів обліку
виконання робіт (далі - загальні та (або)
спеціальні журнали), виконавчої
документації, складення актів на
виконані будівельно-монтажні та
пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.
Державний архітектурно-будівельний
контроль на об'єктах будівництва, що є
власністю іноземних держав,
міжнародних організацій, іноземних
юридичних і фізичних осіб та
розташовані на території України,
здійснюється відповідно до цього
Порядку.

Згідно пунктів 16, 17 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 553 від
23.05.2011 за результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком. У
разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Таким чином, основною передумовою для
винесення за результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
припису та постанови є факт
встановлення за його результатами
порушення суб'єктом містобудування
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
на підставі проведеної перевірки
відповідач вважає встановленим про
проведення у 2013 році ТОВ «Фантезі 2013»
будівельних робіт: зменшено розмір та
конфігурацію сходів вхідної групи
приміщення №8 (згідно технічного
паспорту, виданого Київським міським
бюро технічної інвентаризації від
26.04.2011), облаштовано додатковий
санітарний вузол в приміщенні №9,
змінено площу приміщень №8 та №9 шляхом
перенесення стін. В підвальному
приміщенні будинку самовільно
облаштована душова. Будівельні роботи
виконані без отримання відповідних
дозвільних документів.

Крім того, відповідачем визначено, що
об'єкт відноситься до ІІІ категорії
складності.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками відповідача з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне наголосити, що суб'єктом
правопорушень, передбачених ч.2 ст. 2
вказаного Закону, є суб'єкти
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно.

Проте, як на час винесення
оскаржуваного рішення, так і на час
апеляційного перегляду
адміністративної справи відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів, які б свідчили про здійснення
позивачем містобудівної діяльності у
якості замовника, або суб'єкта, який
здійснює функції замовника і
підрядника одночасно.

З матеріалів справи слідує, що
договором оренди приміщень №8/2 від
27.03.2013 року ТОВ «Фантезі 2013» передано в
строкове платне користування
нежитлові приміщення, загальною площею
339,9 кв.м., що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 та належать на праві спільної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Таким чином, приміщення знаходилися в
користуванні позивача з 27 березня 2013
року.

При цьому, документом, на основі якого
відповідач зіставляє зміни в
приміщеннях є технічний паспорт,
виданий 26 квітня 2011 року.

Отже, у період з моменту видачі
технічного паспорту (26 квітня 2011 року)
до моменту отримання позивачем
приміщень у користування (27 березня 2013
року) пройшло майже два роки, протягом
яких зміни в приміщеннях могли бути
здійснені будь-ким.

При цьому пунктом 7.1.3 Договору оренди
№8/2 від 27.03.2013 року позивач не має права
без письмової згоди орендодавців
здійснювати будь-які перепланування та
будівельні роботи.

За таких обставин обґрунтованим
видається твердження апелянта, що він
не є суб'єктом правопорушень, у яких
його було визнано винним, оскільки не є
в даному випадку суб'єктом
містобудівної діяльності в розумінні
законодавства, яким врегульовано
здійснення містобудівної діяльності.

В силу приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається саме на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Разом з тим,
колегія вважає, що відповідачем не
доведено факт здійснення саме
позивачем будь-яких будівельних робіт,
зокрема робіт з нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту в орендованому
ним приміщенні.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що відповідачем
протиправно, з перевищенням
повноважень встановлено ІІІ категорію
складності об'єкта.

Так, відповідно до положень статті 32
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» усі об'єкти
будівництва за складністю
архітектурно-будівельного рішення
та/або інженерного обладнання
поділяються на I, II, III, IV і V категорії
складності. Категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва. Віднесення
об'єкта будівництва до тієї чи іншої
категорії складності здійснюється
проектною організацією і замовником
будівництва.

На виконання статті 32 зазначеного
Закону постановою Кабінету Міністрів
України від 27 квітня 2011 року №557
затверджено Порядок віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності.

Положеннями пункту 5 та 6 вказаного
Порядку передбачено, що до IV категорії
складності відносяться об'єкти
будівництва, які мають хоча б одну з
таких ознак:

1) розраховані на постійне перебування
більш як 300 осіб та (або) періодичне
перебування більше 500 осіб;

2) становлять можливу небезпеку для
більш як 10000 осіб, які перебувають поза
об'єктом;

3) у разі аварії або неможливості
(недоцільності) подальшої
експлуатації: можуть спричинити збитки
в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів
заробітних плат; можуть призвести до
припинення функціонування об'єктів
транспорту, зв'язку, енергетики та
інженерних мереж регіонального рівня;
можуть призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини місцевого
значення.

До V категорії складності відносяться
об'єкти будівництва, які мають хоча б
одну з таких ознак:

1) згідно із Законом України «Про
об'єкти підвищеної небезпеки» є
об'єктами підвищеної небезпеки;

2) розраховані на постійне перебування
більш як 400 осіб та (або) періодичне
перебування понад 1000 осіб;

3) становлять можливу небезпеку для
більш як 50000 осіб, які перебувають поза
об'єктом;

4) у разі аварії або неможливості
(недоцільності) подальшої
експлуатації: можуть спричинити збитки
в обсязі понад 150000 мінімальних
розмірів заробітних плат; можуть
призвести до припинення
функціонування об'єктів транспорту,
зв'язку, енергетики та інженерних мереж
загальнодержавного значення; можуть
призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини національного
значення.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про об'єкти підвищеної небезпеки»
об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на
якому використовуються,
виготовляються, переробляються,
зберігаються або транспортуються одна
або кілька небезпечних речовин чи
категорій речовин у кількості, що
дорівнює або перевищує нормативно
встановлені порогові маси, а також інші
об'єкти як такі, що відповідно до закону
є реальною загрозою виникнення
надзвичайної ситуації техногенного та
природного характеру;

Пунктом 7 Положення передбачено, що під
час проведення державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва (у
разі відсутності проектної
документації) категорія складності
таких об'єктів визначається посадовими
особами Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Отже, з наведених норм вбачається, що
Держархбудінспекції та її
територіальним органам надано право
визначати IV або V категорію складності
об'єкту будівництва, якщо наявні
відповідні ознаки з урахуванням, що
об'єкт є самочинним будівництвом та
якщо суб'єктом містобудування не
надано проектної документації.

При цьому, відповідно до частини першої
статті 376 ЦК України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно, об'єкт будівництва, який
перевірявся, не є самочинним
будівництвом.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не доведено як в акті перевірки так і в
запереченнях з яких підстав він відніс
об'єкт будівництва, що був предметом
перевірки, до ІІІ категорії складності
будівництва; також, відповідачем не
було ініційовано проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Крім того, частиною 4 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачений вичерпний перелік прав,
які мають посадові особи інспекцій
державного архітектурно-будівельного
контролю під час здійснення перевірки,
серед яких, права на встановлення
категорії будівництва не передбачено.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
під час визначення категорії
складності об'єкта будівництва
відповідач діяв не на підставі, не в
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені законодавством України.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що вимоги
адміністративного позову не
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фантезі 2013»
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фантезі
2013» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю «Фантезі
2013» до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання незаконною та скасування
постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві № 421/13 від 26.09.2013 про накладення
штрафу за порушення у сфері
містобудування у сумі 103 230 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:
Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Постанову в повному тексті
виготовлено 08.07.2014 року.

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.