Справа № К/9991/16446/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/16446/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Амєліна С.Є.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі
міста Горлівки до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки Донецької області про
стягнення виплаченої пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 13
січня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 3 березня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі міста Горлівки Донецької
області (далі - Управління ПФУ)
пред'явило в суді позов про стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки (далі - Відділення Фонду)
витрат на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_4 за
період з грудня 2009 року по червень 2010
року та ОСОБА_5 за період з лютого по
червень 2010 року, загальною сумою 1 591
гривня 93 копійки.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13
січня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 березня 2011
року позов задоволено.

В обґрунтування касаційної скарги
Відділення Фонду посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, у зв'язку з
чим ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та направлення
справи на новий розгляд.

Управління ПФУ своїм правом подати
заперечення на касаційну скаргу не
скористалось.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Судами встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
відмовою відповідача прийняти до
відшкодування витрати позивача з
виплати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який відбувся
на території республік колишнього
СРСР.

Задовольняючи позов, суди виходили із
того, що вимоги Управління ПФУ щодо
відшкодування Відділенням Фонду
виплачених ним пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві є обґрунтованими й такими,
що базуються на приписах чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів з огляду на таке.

Спеціальним законом, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
є Закон України від 23 вересня 1999
року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до статті 2 Закону №
1105-XIV, його дія поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання, у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності. Особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, а тому, належним
страховиком, тобто тим, хто має
надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до статті 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14
січня 1998 року № 16/98-ВР є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV, яка визначає перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

Разом з тим, за змістом статті 1 Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року
(далі - Угода), пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Відповідно до статей 3 та 5 Угоди усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення несе держава,
яка надає пенсійне забезпечення. Її дія
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
законодавством держав учасниць.

Отже, витрати, понесені
Управлінням ПФУ у зв'язку із виплатою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР підлягають
відшкодуванню за рахунок Відділення
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Посилання відповідача на відсутність у
позивача права на проведення
розрахунків на своєму рівні, колегія
суддів до уваги не приймає з огляду на
таке.

Статтею 16 Закону № 1105-ХІV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18 цього ж
Закону, виконавча дирекція Фонду є
постійно діючим виконавчим органом
правління Фонду, проводить свою
діяльність від імені Фонду у межах та в
порядку, що визначаються його статутом
і Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, організовує та
забезпечує виконання рішень правління
Фонду, робочими органами виконавчої
дирекції Фонду є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 15 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 1 березня
2001 року № 121/2001 ПФУ здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління ПФУ в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві, Севастополі, та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

Отже, вимоги Управління ПФУ про
відшкодування Відділенням Фонду
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
відповідають змісту його прав як
робочого органу ПФУ щодо відшкодування
понесених ним витрат та узгоджуються
із компетенцією Відділення Фонду,
основними завданнями якої згідно з
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
затвердженим постановою правління
Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім
іншого, визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Суд апеляційної інстанції, надаючи
правову оцінку доводу відповідача про
пропущення позивачем строку звернення
до суду з адміністративним позовом
дійшов висновку, що такий строк ним не
пропущено. Колегія суддів погоджується
з таким висновком апеляційного суду,
вважає його правильним та
обґрунтованим.

30 липня 2010 року набрав чинності Закон
України від 7 липня 2010 року №
2453-VI "Про судоустрій і статус суддів",
яким внесено зміни до ряду
нормативно-правових актів, серед яких і
Кодекс адміністративного судочинства
України (далі - КАС України). Так,
зазнала змін стаття 99 цього Кодексу, що
визначала строк звернення до суду з
адміністративним позовом, внаслідок
чого цей строк був зменшений з одного
року до шести місяців.

Втім, закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної дії в часі
(частина перша статті 58 Конституції
України). Це, зокрема, означає, що
набрання чинності новим законом за
загальним правилом не скасовує
обов'язки, які виникли на основі закону,
що втратив чинність, і на момент
набрання чинності новим законом
залишилися невиконаними. Судовий
захист від такого невиконання
гарантується частиною першою статті 55
Конституції України. Скорочення
строків звернення до
адміністративного суду з приводу
обов'язків, що на момент такого
скорочення залишилися невиконаними,
фактично пом'якшує (скасовує)
відповідальність суб'єкта владних
повноважень. Однак таке пом'якшення
(скасування) допускається лише щодо
відповідальності фізичних осіб
(рішення Конституційного Суду України
від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99). Тому, з
метою дотримання вимог статті 58
Конституції України та принципу
верховенства права (юридичної
визначеності) щодо вимог фізичної
(юридичної) особи до суб'єкта владних
повноважень, які виникли до скорочення
строків звернення до
адміністративного суду, судам належить
застосовувати строки, що діяли до
такого скорочення.

Оскільки з адміністративним позовом
про стягнення витрат, здійснених,
починаючи з грудня 2009 року, Управління
ПФУ звернулося до суду у жовні 2010 року,
тобто в межах річного строку для
вчинення такої процесуальної дії,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку про дотримання позивачем
зазначеного строку.

З огляду на те, що висновки судів про
задоволення позовних вимог Управління
ПФУ відповідають правильному
застосуванню ними норм матеріального
та процесуального права, Відділенню
Фонду, відповідно до частини першої
статті 224 КАС України, в задоволенні
касаційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в
Центрально-Міському районі міста
Горлівки залишити без задоволення, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 січня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 березня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

С.Є. Амєлін

М.М. Заїка