Справа № 816/989/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.Справа № 816/989/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014р.
по справі № 816/989/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бурат-Агро"

до Полтавської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бурат-Агро" (далі -
ТОВ "Бурат-Агро", позивач), звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - відповідач, Полтавська
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 04.12.2013 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014 р.
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Податкове повідомлення-рішення
Полтавської ОДПІ № від 04.12.2013
року - визнано протиправним та
скасовано.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ "Бурат-Агро" витрати зі
сплати судового збору в сумі 1 827,00 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, ненадання належної оцінки
поданим податковим органом доказам по
справі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ "Бурат-Агро" (ідентифікаційний код -
30152327) зареєстроване як юридична особа у
встановленому законом порядку 18.08.1998
року (т.1,а.с.50-51 ).

Позивач перебуває на обліку в
Решетилівському відділенні
Полтавської ОДПІ з 18.08.1998 року,
зареєстрований платником податку на
додану вартість.

Відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ТОВ
"Бурат-Агро" з питань правомірності
проведених фінансово-господарських
взаємовідносин з дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість з ДП "ПК Оріон ТОВ
"Автомир Логістик" за жовтень 2012 року.

За результатами перевірки складений
акт №1028/22/30152327 від 05.09.2013 року, у
висновках якого встановлено порушення
ТОВ "Бурат-Агро" п.185.1 ст.185, ст.188, п.198.6
ст.198. Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит по декларації з ПДВ (скорочена)
за жовтень 2012 року на суму 59 895,01 грн.
(т.1, а.с.21-35 ).

На підставі висновків вказаного акту
Полтавською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення - рішення № від
13.09.2013 року, яким позивачу визначено
штрафні (фінансові) санкції в сумі 74 869
грн.

За результатами адміністративного
оскарження, рішенням Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 26.11.2013 року було скасовано
вказане податкове повідомлення -
рішення в частині нарахованої штрафної
санкції в сумі 4780 грн., в іншій частині
рішення залишено без змін (т.1, а.с.10-15).

04 грудня 2013 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення - рішення
№, яким до позивача застосовано
штрафні санкції в сумі 70 089 грн. (т.1,
а.с.16).

Не погодившись з висновками акта
перевірки та прийнятим на їх підставі
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
даному випадку відповідна сторона, як
суб'єкт владних повноважень, не довела
суду правомірність прийнятого нею
податкового повідомлення-рішення, що
дає суду підстави для задоволення
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування таких
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги укладення між ТОВ "Бурат-Агро"
(Покупець ) та ДП "ПК Оріон ТОВ "Автомир
Логістик" договору купівлі - продажу №5
від 02.04.2012 року, за умовами якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця паливно - мастильні
матеріали, а Покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах даного Договору.

Номенклатура, кількість, ціна та
загальна вартість Товару погоджуються
сторонами додатково та зазначаються у
видаткових накладних на Товар, які є
невід'ємною частиною цього Договору.

До вказаного договору сторонами
підписано додаткову угоду №1 від 28.12.2012
року (т.1, а.с.75-77,109-111).

На підтвердження дійсності укладення
та реального виконання вищевказаної
угоди представником позивача надано
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно - транспортні
накладні, реєстр податкових накладних,
відповідно до яких вбачається
придбання позивачем дизпалива. Оплата
придбаних товарів підтверджується
платіжними дорученнями (т.1,а.с.78-108,
115-150).

Зберігання та використання куплених
товарно - матеріальних цінностей
підтверджена звітом руху матеріальних
цінностей, наказами про призначення
посадових осіб ТОВ "Бурат-Агро",
лімітно - забірними картками на
одержання матеріальних цінностей (т.1,
а.с.183-250, т.2, а.с.1-4).

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що вказані первинні
документи за своєю формою та змістом
відповідають вимогам чинного
законодавства, засвідчують факт
виконання позивачем зобов'язань з
оплати вартості товарів та послуг за
вказаними правочинами шляхом
перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення
позивачем витрат у спірних
правовідносинах підтверджений
матеріалами справи.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити на той факт, що відповідачем
ні під час розгляду в суді першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції не було надано доказів на
підтвердження фальшивості зазначених
документів, або на відсутність у
контрагента статусу платника ПДВ на
момент вчинення та виконання
правочинів, або на завищення вартості
робіт чи послуг, або на несумісність
зазначених в документах робіт чи
послуг з власною господарською
діяльністю ТОВ "Бурат-Агро". У ході
перевірки відповідачем не встановлено
проведення ТОВ "Бурат-Агро" збиткових
операцій, невикористання у власній
господарській діяльності товарів,
отриманих від ДП "ПК Оріон ТОВ "Автомир
Логістик", взаємопов'язаності позивача
та ДП "ПК Оріон ТОВ "Автомир Логістик",
обізнаності щодо обставин
господарювання один одного, вчинення
ними узгоджених дій щодо отримання
будь-якої вигоди (в тому числі і
податкової).

З огляду на викладене, матеріалами
справи підтверджено факт виконання
позивачем та контрагентом позивача
зобов'язань за спірними правочинами.
Копії первинних і розрахункових
документів не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
податкові, видаткові та
товарно-транспортні накладні складені
з порушенням норм діючого
законодавства, в зв'язку з чим не можуть
бути доказами реальності здійснення
господарських операцій з придбання
нафтопродуктів у постачальника,
колегією суддів не приймаються до
уваги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
суті над формою, тобто операції
обліковуються відповідно до їх суті, а
не лише з урахуванням юридичної форми.

Реальність вказаної господарської
операції підтверджується наданими
підприємством позивача первинними
бухгалтерськими документами, перелік
яких зазначено вище.

Відповідно до п.п.5.4.1 п. 5.4 Інструкції
про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України
від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 2 вересня 2008 р. за № 805/15496,
перевезення нафтопродуктів
автомобільним транспортом
здійснюється згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
наказом Мінтрансу України від 14 жовтня
1997 року N 363, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за N 128/2568.

Правилами перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997р.
визначено лише права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту та не
встановлюються правила податкового
обліку валових витрат та податкового
кредиту платника податку.

При цьому, товарно-транспортні
накладні не є документами первинного
бухгалтерського обліку, на підставі
яких проводиться оприбуткування
поставленого товару та не є єдиним та
безумовним документом, що підтверджує
факт придбання або продажу
товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до положень Закону України
"Про бухгалтерський облік та податкову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік господарських операцій в Україні
ведеться на підставі первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи складаються під час
здійснені господарської операції, або
безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Також необхідно зауважити на те, що
документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції.

Щодо посилання податкового органу на
окремі недоліки в первинних документах
підприємства позивача, колегія суддів
зазначає, що сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що загальна сума господарських
операцій між позивачем та ДП "ПК Оріон
ТОВ "Автомир Логістик" з придбання
товару включена до складу податкового
кредиту.

Придбаний позивачем товар
використовувався у власній
господарській діяльності.

Отже, за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів та використання їх у
власній господарській діяльності
(накладних), відсутність в
товарно-транспортних накладних деяких
даних не може бути підставою для висно
вків про відсутність документального
підтвердження податкового кредиту та
підтвер дження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару, оскільки ві дповідною
транспортною документацією
обов'язково мають бути підтверджені
витрати з послуг по перевезенню
вантажів, а не витрати з придбання ТМЦ.

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки та в
апеляційній скарзі про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій, колегія суддів
зауважує на те, що дане твердження
ґрунтується виключно на висновках акту
ДПІ у м. Полтаві № 3348/22.5-10/38071696 від 18.06.2013
р. "Про результати позапланової виїзної
перевірки ДП "ПК Оріон ТОВ "Автомир
Логістик" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 02.02.2012 р. по
31.03.2013 р.", відповідно до якого
встановлено, зокрема, завищення
податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ "Синтез Оіл" за
жовтень 2012 р. на суму 57233, 00 грн. та
податкових зобов'язань по
взаємовідносинах з ТОВ "Бурат-Агро" за
жовтень 2012 р. на суму 59895, 00 грн.

Проте, необхідно зауважити на те, що
належними та допустимими в розумінні
ст.124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених ст.191 КК України
та ст.212 КК України), або рішення суду у
справі про стягнення одержаного за
нікчемним правочином (оскільки
наслідком вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки, довідки зустрічної
звірки або акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, в яких
викладені висновки про наявність ознак
фіктивної господарської діяльності,
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом, що
достовірно та безсумнівно
підтверджують обставини фактичної
дійсності.

Щодо посилання податкового органу на
те, що відповідною перевіркою
постачальника палива ТОВ "Синтез - Оіл"
в адресу ДП "ПК Оріон ТОВ "Автомир
Логістик" не підтверджено реальність
господарських операцій по ланцюгу
постачання з ТОВ "Магелангрупп", що є, на
думку відповідача, доказами
нереальності оподаткованих операцій,
колегія суддів зауважує на
індивідуальний характер юридичної
відповідальності платників податку.
ТОВ "Бурат - Агро" не може нести
відповідальність за можливе порушення
податкового та валютного
законодавства його контрагентом та
постачальниками по ланцюгу постачання.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту з ПДВ,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови для цього та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Обмеження права сумлінного платника
податку на формування податкового
кредиту у зв'язку з порушенням його
контрагентами порядку обліку та
звітування по податкам суперечать
практиці Європейського суду з прав
людини. Так, відповідно до п. 57 Рішення
Європейського суду з прав людини по
справі "Булвес"АД проти Болгарії від
22.01.09 р. судом було зазначено, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику.

Крім того, немає доведеного зв'язку, що
саме ці паливно - мастильні матеріали
постачальник ТОВ "Бурат - Агро", ДП "ПК
Оріон ТОВ "Автомир Логістик", отримав по
ланцюгу постачання від ТОВ "Синтез
-Оіл", а останнє, в свою чергу, по
ланцюгу постачання отримало
відповідні бензин та дизпаливо від
ТОВ "Магелангрупп".

В силу ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і
на тому, що чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства та
його безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Враховуючи викладене, оскільки ТОВ
"Бурат-Агро" належним чином була
підтверджена правомірність віднесення
до податкового кредиту суми ПДВ
наданими до перевірки належно
оформленими податковими накладними,
зібрані по справі докази підтверджують
виконання зобов'язань між сторонами
спірних правочинів, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
висновків податкового органу щодо
завищення податкового кредиту.

З наданих позивачем первинних
документів вбачається, що господарські
операції між ТОВ "Бурат-Агро" та ДП "ПК
Оріон ТОВ "Автомир Логістик" мали
реальний характер, у зв'язку з чим у
відповідача не було підстав для
неприйняття до заліку зазначених
документів при визначенні податкового
кредиту підприємства у звітному
податковому періоді.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
його рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів апеляційної інстанції зазначає,
що обставини, які викладені
відповідачем в акті перевірки та в
апеляційній скарзі, неможливо
кваліфікувати як порушення, що
передбачені п.185.1 ст.185, ст.188, п.198.6 ст.198.
Податкового кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
відповідачем по справі не доведено
правомірності та обґрунтованості
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, а тому воно
підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому посилання відповідача в
апеляційній скарзі на порушення судом
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19.05.2014р.
по справі № 816/989/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П'янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.