Справа № 326/1377/14-а
Суддя: Булашев Р. Л.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №6-а/326/9/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014р.

м.Приморськ

Приморський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді Булашева Р.Л.,

при секретарі Донєвій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області Немна С.В. про зміну способу і
порядку виконання судового рішення в
адміністративній справі 2-а-859/11,

встановив:

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС
подано до суду подання про зміну
способу і порядку подальшого виконання
виконавчого документу №2а-859/11 від
06.08.2013 р., виданого Приморським райсудом
Запорізької області, про зобов'язання
УПФУ в Приморському районі Запорізької
області нарахувати та виплатити ОСОБА_2
за період з 14.10.2010 р. по 22.07.2011 р. суму
пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної
пенсії за віком, розрахованої
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», і законодавчо
встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком на час виплати, з
відрахуванням отриманих сум
підвищення до пенсії у вказаний період.

У поданні старший державний виконавець
просить змінити спосіб і порядок
подальшого виконання виконавчого
документа з зобов'язання УПФУ в
Приморському районі Запорізької
області на стягнення з УПФУ в
Приморському районі Запорізької
області на користь ОСОБА_2.

Сторони та старший державний
виконавець, які належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явились,
у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Розглянувши подання та матеріали
адміністративної справи, суд приходить
до наступних висновків.

Статтею 36 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Тобто зі змісту
вказаної норми випливає, що суд за
наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту.

Суд зазначає, що приписи ст. 263 КАС
України передбачають зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення, яке було ухвалено
судом у справі, а саме резолютивної
частини постанови, яка містить
висновки суду по суті позовних вимог.
Отже, суд, здійснюючи зміну порядку чи
способу виконання рішення, не змінює
змісту резолютивної частини та не
змінює спосіб захисту порушеного
права, обраний судом при вирішенні
справи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС
України, суд при розгляді питання про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення може змінити спосіб
та порядок виконання рішення лише у
виняткових випадках.

Суд вважає, що викладені у поданні
обставини не обґрунтовують
доцільність і необхідність зміни
способу та порядку виконання рішення
суду, крім того, в разі задоволення його
вимог фактично буде змінено по суті
зміст резолютивної частини постанови
суду, що в свою чергу є порушенням норм
процесуального права.

Та обставина, що до теперішнього часу
рішення суду не виконано, внаслідок
відсутності бюджетних призначень на
виплату пенсії, не може бути підставою
для зміни порядку та способу його
виконання, у зв'язку з чим, суд вважає,
що підстави для задоволення заяви про
зміну порядку та способу виконання
судового рішення - відсутні.

Щодо тверджень старшого державного
виконавця стосовно законодавчих змін,
які виключають здійснення виконавчого
провадження органом державної
виконавчої служби, суд зазначає, що
зазначена обставина не є підставою для
зміни способу і порядку виконання
судового рішення відповідно до норм
КАС України та Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки в
зазначених нормативних актах мова йде
про ускладнення чи неможливість
виконання рішення суду, а не про
відсутність повноважень у державного
органу виконувати виконавчий документ.
Це питання вирішується в межах
здійснення виконавчого провадження,
зокрема, врегульовано статтею 26 Закону
України «Про виконавче провадження».

Одночасно, суд звертає увагу, що
відповідно до ст. 3 Закону України від 5
червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
(Закон набрав чинності 1 січня 2013 року)
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

При цьому, відповідно до п. 3
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанову Приморського районного суду
Запорізької області винесено до
набрання Законом чинності.

Також, згідно п. 7 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45)
у разі наявності підстав для
повернення виконавчого документа
стягувачу керівник органу державної
виконавчої служби подає відповідно до
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
Казначейству протягом 10 днів з дня
складення державним виконавцем
відповідного акта оригінал
виконавчого документа разом із
супровідним листом та завірені
належним чином державним виконавцем
копії інших матеріалів виконавчого
провадження.

Отже, твердження старшого державного
виконавця щодо існування обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження, є помилковими.

Крім того, суд зазначає, що
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від
13.06.2013 р. № 846/12/13-13, на який посилається у
своєму поданні старший державний
виконавець, відкликано листом Вищого
адміністративного суду України від
11.02.2014 р. № 173/11/14-14.

Таким чином, подання відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області щодо зміни
способу та порядку виконання рішення
суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.263 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити старшому державному
виконавцю відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
Виконавчої Служби Немна С.В. в
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
по адміністративній справі № 2а-859/11 за
безпідставністю.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали в
порядку ч. 1 ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Р.Л. Булашев

Копія вірна: суддя
Р.Л. Булашев

21.07.2014