Справа № 815/385/13-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/385/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.

суддів - Бойка А.В.

- Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікол» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 23 травня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вікол» до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) «Вікол»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Одеської області Державної податкової
служби (далі ДПІ у Комінтернівському
районі Одеської області ДПС),
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у
Комінтернівському районі Головного
управління (далі ДПІ у
Комінтернівському районі ГУ)
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28 серпня 2012 року
№, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі 143
810 грн., у т.ч. 124 858 грн. за основним
платежем та 18 952 грн. за штрафними
(фінансовими санкціями) та №,
яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 160 305 грн., в т.ч. 148 590
грн. за основним платежем та 11 715 грн. за
штрафними санкціями.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вікол»
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ТОВ «Вікол»,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

У період з 23 липня 2012 року по 27 липня 2012
року на підставі наказу ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області ДПС від 06 липня 2012 року №242, на
виконання постанови старшого слідчого
з особливо важливих справ СУ ДПС в
Одеській області капітана податкової
міліції від 22 травня 2012 року, посадовою
особою ДПІ у Комінтернівському районі
Одеської області ДПС була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка з питань взаємовідносин TOB
«Вікол» з TOB «УММК», TOB «CK Пальміра», ПП
«Дніпрорембуд-сервіс» за період з 01
жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складений акт №541/22/31656975
від 03 серпня 2012 року «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань взаємовідносин TOB
«Вікол» з TOB «УММК», TOB «CK Пальміра», ПП
«Дніпрорембуд-сервіс» за період з 01
жовтня 2010 року по 30 вересня 2011року».

В акті перевірки зазначено, що TOB
«Вікол» порушено: 1) п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Порядку
складання декларації з податку на
прибуток підприємства, затверджений
наказом ДПАУ від 29 березня 2003 року №143,
ст. 138.4, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України -
встановлено заниження податку на
прибуток на 148 590 грн., а саме: 4-го
кварталу 2010 року на 46 854 грн., 1 кварталу
2011 року на 15 688 грн., 2 кварталу 2011 року на
60 567 грн., 2-3 кварталу 2011 року на 86 048 грн.;
2) п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» ст. 188, п.198.3 ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, на суму 124 858 грн., а
саме: в грудні 2010 року на 37 483 грн., в
січні 2011 року на суму 3 333 грн.; березні
2011 року на 9 217 грн., в червні 2011 року на
суму 55 667 грн., в липні 2011 року на 7 941 грн.,
в серпні 2011 року на суму 11 217 грн. 3)
відсутність об'єктів, які підпадають
під визначення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст. 198,
п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п.187.1 ст. 187 ПК
України; 4) ст.ст. 203, 215, 228, 875, 877, 882 ЦК
України в частині недодержання
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними.

На підставі акту перевірки від 03 серпня
2012 року ДПІ у Комінтернівському районі
Одеської області ДПС прийняті
податкові повідомлення-рішення від 28
серпня 2012 року № про визначення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі 143
810 грн., у т.ч. 124 858 грн. - за основним
платежем, 18 952 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, у зв'язку з
порушенням позивачем п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.2.3
п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», ст. 188, п.198.3 ст. 198 ПК
України, та від 28 серпня 2012 року №
про визначення грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств у загальному розмірі 160 305
грн., у т.ч. 148 590 грн. за основним
платежем, 11 715 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, у зв'язку з
порушенням позивачем п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Порядку
складання декларації з податку на
прибуток підприємства, затверджений
наказом ДПАУ від 29 березня 2003 року №143,
ст. 138.4, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України.

Не погодившись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
TOB «Вікол» 10 вересня 2012 року звернулось
до ДПС України в Одеській області із
скаргою на них. Рішенням ДПС в Одеській
області про результати розгляду
первинної скарги №30896/10/10-2007 від 12
листопада 2012 року залишило без змін
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області ДПС та скаргу - без задоволення.

Позивач оскаржив їх до ДПС України
листом №27 від 26 листопада 2012 року, яка
рішенням про результати розгляду
скарги за №7389/0/61-12110-2115 від 19 листопада
2012 року залишила без змін податкові
повідомлення-рішення від 28 серпня 2012
року №, № та рішення,
прийняте за розглядом первинної
скарги, а скаргу - без задоволення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що висновки податкового
органу стосовно порушення позивачем
податкового законодавства є
обґрунтованими та як наслідок
донарахування податкових зобов'язань
оскарженими податковими
повідомленнями-рішеннями є
правомірним.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції неправильними і
такими, що не відповідають вимогам
Кодексу адміністративного судочинства
України, Податкового кодексу України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про податок на додану
вартість», Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

В апеляційній скарзі ТОВ «Вікол»
вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, підлягає
скасуванню з повним задоволенням
позовних вимог, оскільки позивачем для
підтвердження фактичного виконання
господарських операцій з
контрагентами «УММК», TOB «CK Пальміра»,
ПП «Дніпрорембуд-сервіс» під час
проведення перевірки податковому
органу надані всі документи,
обов'язковість наявності яких
передбачена діючим законодавством.
Крім того, апелянт зазначав, що в акті
перевірки не міститься конкретних
порушень податкового законодавства
саме позивачем під час взаємовідносин
з вказаними контрагентами, є лише
посилання на акти перевірок інших
податкових органів стосовно вказаних
контрагентів, перекладаючи таким чином
на позивача відповідальність за
відсутність у цих підприємств
необхідних умов для ведення
господарської діяльності, відсутності
їх за місцемзнаходження і т.д., та
припущення податкових органів
стосовно нікчемності укладених
правочинів контрагентами в ланцюгу
постачання. Апелянт також зазначав, що
суд першої інстанції безпідставно
посилався на показання свідків,
допитаних у рамках кримінальної
справи, вважаючи це неналежним доказом.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у період з 01 жовтня 2010 року по 30
вересня 2011 року мав господарські
взаємовідносини з контрагентами TOB
«УММК», TOB «CK Пальміра», ПП
«Дніпрорембуд-сервіс».

За рахунок здійснення вказаних
господарських операцій з даними
контрагентами позивачем сформовано
суму валових витрат та податковий
кредит по податку на додану вартість.

В акті перевірки податкова інспекція,
посилаючись на податкову інформацію,
яка надійшла від інших податкових
органів зазначала, що контрагенти
позивача - TOB «УММК», TOB «CK Пальміра», ПП
«Дніпрорембуд-сервіс» не мали
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських операцій, матеріалами
кримінальних справ встановлено, що
керівники ПП «Дніпрорембуд-сервіс», TOB
«УММК», не вчиняли підписи на первинних
документах від цих підприємств. За
зазначеною в реєстраційних документах
юридичною адресою TOB «УММК» не
знаходиться. Вказане, на думку
відповідача, свідчить про
безтоварність операцій із зазначеними
суб'єктами господарювання, що свідчить
про укладення угод без мети настання
реальних наслідків. Угоди позивача з
його контрагентами носять ознаки
нікчемності. Крім того, податкова
інспекція посилалась на відсутність у
позивача документального
підтвердження фактичного виконання
господарських операцій.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що висновки ДПІ у
Комінтерновському районі Одеської
області стосовно завищення ТОВ «Вікол»
податкового кредиту та валових витрат,
з якими погодився суд першої інстанції,
є необґрунтованими та передчасними.

Відповідно до п.3.1 ст. 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1994 року
№334/94-ВР (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі Закон №334)
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
п.4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених ст.
5 цього Закону; суму амортизаційних
відрахувань, нарахованих згідно із
ст.ст. 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334 валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.5.2 цієї статті до
складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
п.п.5.3-5.7 цієї статті; суми внесених
(нарахованих) податків, зборів
(обов'язкових платежів), установлених
Законом України «Про систему
оподаткування» (крім тих, що прямо не
визначені у переліку податків, зборів
(обов'язкових платежів), визначених
зазначеним Законом), включаючи
акцизний збір та рентні платежі, а
також збір у вигляді цільової надбавки
до діючого тарифу на електричну та
теплову енергію, за винятком податків,
зборів (обов'язкових платежів),
передбачених пп.пп.5.3.3,5.3.4, та пені,
штрафів, неустойок, передбачених пп.5.3.5
цієї статті.

Згідно з п.11.3 ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
датою збільшення валового доходу
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону №334
передбачено, що не включаються до
складу валових витрат витрати на
виплату винагород або інших видів
заохочень пов'язаним з таким платником
податку фізичним чи юридичним особам у
разі, якщо немає документальних
доказів, що таку виплату або заохочення
було проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час). За наявності
зазначених документальних доказів
віднесенню до складу валових витрат
підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами. Не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК
України у цьому розділі об'єктом
оподаткування є, зокрема, прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135 -
137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі ст.ст. 138 - 143 цього
Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених ст. 152 цього Кодексу;

Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п.п.138.2,138.11
цієї статті, п.п.140.2-140.5 ст. 140, ст.ст. 142 і
143 та інших статей цього Кодексу, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно п.138.4, п.138.6 ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу

При цьому, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до ч.1.3 та ч.1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
платник податку - особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України. Податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп.7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп.7.2.3 п.7.2 ст. 7 цього ж Закону
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Проте
податкова накладна не є документом, на
підставі якого можливо дійти висновку
про використання придбаних послуг у
межах господарської діяльності
платника податку та отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах.

Підпунктом 7.3.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: - або дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці,
а у разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові грошові кошти -
дата їх оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; - або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Відповідно до ст. 22 Податкового Кодексу
України об'єктом оподаткування, можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші об'єкти, визначені податковим
законодавством, з наявність яких
податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податку
податкового обов'язку.

Згідно ст. 185 Податкового Кодексу
України об'єктом оподаткування, крім
того, є операції платників податку з
постачання товарів та послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Статтею 188 Податкового Кодексу України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче за
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на етиловий спирт, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів, у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів, крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту встановлений статтею 198 ПК
України.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: - дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; - дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п.п.201.4,201.6,201.8,201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 01
лютого 2011 року між TOB «Вікол» (замовник)
та ПП «Дніпрорембуд-сервіс» (підрядник)
укладено угода №01/02/11 про виконання
проектної документації згідно з
умовами дійсного договору та виконання
ремонтно-будівельних робіт згідно
доручення замовника.

В підтвердження правомірності
формування валових витрат та сум
податкового кредиту ТОВ «Вікол» надало
наступні первинні документи про
здійснення господарських операцій за
вказаним договором: платіжне доручення
№68 від 22 червня 2011 року на суму 307 500 грн.
за проектні роботи; платіжне доручення
№7 від 23 червня 2011 року на суму 26 500 грн.
за проектні роботи; акт здачі-прийняття
науково-технічної продукції від 15
червня 2011 року на суму 309 600 грн., в тому
числі ПДВ 51 600 грн.; накладна №1 від 15
червня 2011 року на передачу проектної
документації; довідка про вартість
виконаних будівельних робіт за червень
2011 року від 16 червня 2011 року на загальну
суму 4 302 грн., акт приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2011 року №1
від 16 червня 2011 року; довідка про
вартість виконаних будівельних робіт
та акт приймання виконаних будівельних
робіт, за червень 2011 року від 16 червня
2011 року на загальну суму 2 098 грн.;
податкові накладні №81 від 15 червня 2011
року на загальну суму 309 600 грн. в т. ч.
ПДВ 51 600 грн. на послуги по проектним
роботам; №99 від 16 червня 2011 року на
загальну суму 4 302 грн. в т. ч. ПДВ 717 грн.;
№98 від 16 червня 2011 року на загальну
суму 2 098 грн., в т. ч. ПДВ 349,67 грн.; №163 від
23 червня 2011 року на загальну суму 18 000
грн., в т.ч. ПДВ 3 000 грн.

Взаємовідносини між TOB «Вікол» та TOB
«УММК» ґрунтувались на договорі №17 від
16 листопада 2010 року про виконання
проектної документації згідно
договору та виконання проектної
документації та ремонтно-будівельних
робіт на об'єктах згідно попередньо
складеної динамічної договірної ціни
по кожному дорученому об'єкту
індивідуально.

Також сторонами складені додаткові
угоди №1 б/д, №5 від 01 грудня 2010 року, №6
від 01 грудня 2010 року, №7 від 20 грудня 2010
року до договору №17 від 16 листопада 2010
року на виконання проектних робіт по
розширенню складських приміщень;
кошторис на проектні роботи.

В підтвердження правомірності
формування валових витрат та сум
податкового кредиту ТОВ «Вікол» надало
наступні первинні документи про
здійснення господарських операцій за
договором №17 від 16 листопада 2010 року:
платіжні доручення: №249 від 03 грудня 2010
року на суму 31 000 грн., №250 від 09 грудня
2010 року - 93 900 грн., №3 від 13 січня 2011 року
- 20 000 грн., №21 від 24 лютого 2011 року - 40 000
грн., №26 від 12 березня 2011 року - 35 300 грн.,
№2 від 21 березня 2011 року - 12 000 грн., №31
від 21 березня 2011 року - 8 000 грн.; акти
виконаних робіт б/н від 09 грудня 2010 року
на суму 93 900 грн., №1 б/н на суму 47 694 грн.,
б/н б/д на суму 48 000 грн., б/н б/д на суму 1
500 грн., №1 б/д на суму 11 000 грн., №1 б/д на
суму 27 100 грн.; податкові накладні по
вищевказаним операціям на загальну
суму 50 033,33 грн.: №94 від 03 грудня 2010 року
на суму 131 000 грн., в т.ч. ПДВ 21 833,33грн.; №119
від 09 грудня 2010 року від TOB «УММК» на
суму 93900 грн., в т.ч. ПДВ 15 650 грн.; №13 від 13
січня 2011 року від TOB «УММК» на суму 20 000
грн., в т.ч. ПДВ 3 333,33грн.; №7 від 03 березня
2011 року від TOB «УММК» на суму 55 300 грн., в
т.ч. ПДВ 9 216,67грн.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарські відносини між ТОВ
«Вікол» та TOB «CK Пальміра» ґрунтувались
на договорі №0107 від 01 липня 2011 року про
виконання ремонтно-будівельних робіт
на об'єктах згідно попередньо
складеної динамічної договірної ціни
по кожному дорученому об'єкту
індивідуально.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання за ремонтно-будівельні
та проектні роботи згідно договору №0107
від 01 липня 2011 року проводились у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями: №76 від 19 липня 2011 року - 33
000 грн., №78 від 20 липня 2011 року - 9 200 грн.,
№85 від 22 серпня 2011 року - 19 800 грн., №13
від 30 серпня 2011 року - 17 400 грн., №86 від 02
вересня 2011 року - 29 700 грн.

TOB «CK Пальміра» виписані наступні
податкові накладні по вищевказаним
операціям відображені в реєстрах
отриманих податкових накладних TOB
«Вікол» на загальну суму 19 158 грн.: №19071
від 19 липня 2011 року на суму 33 000 грн., в т.
ч. ПДВ 55 00 грн.; №20071 від 20 липня 2011 року
на суму 9 200 грн., в т. ч. ПДВ 1 533,33 грн.;
№28071 від 28 липня 2011 року на суму 5 448 грн.,
в т.ч. ПДВ 908 грн.; №12084 від 12 серпня 2011
року на суму 28 999,62 грн., в т.ч. ПДВ 4
833,27грн.; №22088 від 22 серпня 2011 року на
суму 19 800 грн., в т. ч. ПДВ 3 300 грн.; №30811
від 30 серпня 2011 року на суму 18 500,38 грн., в
т.ч. ПДВ 3 083,40 грн.

Крім того, під час апеляційного
провадження на підтвердження
виконання робіт ТОВ «УММК» згідно
договору №17 від 16 листопада 2011 року та
ПП «Дніпрорембуд-сервіс» згідно
договору №01/02/11 від 11 лютого 2011 року
надано проектну документацію, яка була
виконана вищевказаними
підприємствами.

Дослідивши всі подані позивачем
документи, колегія суддів приходить до
висновку, що первинні документи
оформлені належним чином та містять
достатню інформацію відносно змісту та
вартості господарських операцій, які
були опосередковані складанням цих
документів, та дають змогу вважати, що
господарські операції реально
відбулися і тягнуть настання реальних
правових наслідків.

Колегія суддів вважає за необхідне
наголосити, що відповідно до п.п.4,5,6
«Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання валютного та іншого
законодавства», затвердженого Наказом
ДПІ від 22 грудня 2010 року, акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований вклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби (п.4).

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків,які мають
відношення до фактів виявлених
порушень, податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби (п.5)

Факти виявлених порушень податкового,
валютного законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно, та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів(п.6)

Колегія суддів звертає увагу на те, що
із наявного в матеріалах справи акту
перевірки вбачається, що всупереч
наведеним нормам Порядку, вказаний акт
не містить в собі ніяких суттєвих
обставин фінансово-господарської
діяльності позивача у питаннях
взаємовідносин з контрагентами
ТОВ«УММК», TOB «CK Пальміра», ПП
«Дніпрорембуд-сервіс», а також у
зазначеному акті не має об'єктивного та
повного викладення виявлених порушень
п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» ст. 188, п.198.3 ст. 198 ПК України,
ст. 138.4, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК
України,ст.ст. 203, 215, 228, 875, 877, 882 ЦК
України.

При цьому слід зазначити, що судом
першої інстанції не дано належної
правової оцінки вищевказаним
недолікам акту перевірки.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо обставин не виникає спору.

В обґрунтування своєї позиції
стосовно недоведеності позивачем
реальності спірних господарських
операцій (їх товарності) з його
контрагентами, у перевіряє мий період,
суд першої інстанції посилався також
на протоколи допиту свідків - директора
ТОВ «УММК» ОСОБА_2, директора ТОВ СК
«Пальміра» ОСОБА_3, директора ПП
«Дніпрорембуд-сервіс» ОСОБА_4 в рамках
кримінальних проваджень, що на думку
колегії суддів є передчасним до
прийняття вироків у даних кримінальних
справах та свідчить про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права.

Що стосується висновків податкового
органу про нікчемність правочинів
укладених в ланцюгу постачання та
безпосередньо ТОВ «Вікол», з якими
погодився суд першої інстанції,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину, є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6
ст. 203 цього Кодексу.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимоги ст. 228
Цивільного кодексу України є її
укладення з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність наміру хоча б однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу має враховуватися
вина, яка виражається в намірі
порушити публічний порядок сторонами
правочину або однією зі сторін. Доказом
вини може бути лише вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння тощо.

Проте відповідних обставин у даній
справі податковим органом не доведено.

Статтею 20 «Права органів державної
податкової служби» ПК України не
передбачено право органів державної
податкової служби на визнання в актах
перевірок правочинів нікчемними,
недійсними чи фіктивними.

Органи державної податкової служби
можуть звертатись до судів з позовами
про стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їх нікчемність. У разі
задоволення позову висновок суду про
нікчемність правочину має міститись у
мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

На підставі викладеного, в силу
положень ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу
України питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом, а тому
посилання Державною податковою
інспекцією у Комінтерновському районі
ГУ Міндоходів в Одеськіцй області на
нікчемність правочинів, вчинених
підприємством, є хибними та
безпідставними.

Отже, враховуючи все вищезазначене,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що ТОВ «Вікол» не
було допущено порушень вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», Закону України «Про
податок на додану вартість»,
Податкового кодексу України в частині
формування податкового кредиту та
валових витрат,оскільки здійснення
господарських операцій підтверджена
належними первинними документами.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення від 28 серпня 2012
року №, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі 143
810 грн., у т.ч. 124 858 грн. - за основним
платежем та 18 952 грн. за штрафними
(фінансовими санкціями) та №, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 160 305 грн., в т.ч. 148 590 грн. за
основним платежем та 11 715 грн. за
штрафними санкціями, прийняті
необґрунтовано та підлягають
скасуванню як у частині нарахування
основних зобов'язань, так і за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, судова колегія,
керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України,
вважає необхідним, скасовуючи
постанову суду першої інстанції,
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ТОВ «Вікол» задовольнити
повністю.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4
ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вікол» -
задовольнити повністю.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вікол» -
задовольнити повністю.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції
Комінтернівському районі Одеської
області Державної податкової служби
№ та № від 28 серпня 2012 року.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв