Справа № 810/1485/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1485/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової
Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Міщука М. С.

при секретарі:
Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч.1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою відповідача - Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

В С Т
А Н О В И В:

У березні 2014 року фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3
звернулась до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просила визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу (недоїмки)
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 21.11.2013 року № Ф-2385 у розмірі
4052,62 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року позовні вимоги задоволено:

- визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про сплату боргу
(недоїмки) від 21.11.2013 р. Ф- 2385.

- стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн 70 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти по
справі нову постанову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі, у зв?язку з порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізичною особою-підприємцем та згідно
свідоцтва платника єдиного податку
серії НОМЕР_2 з 01.01.2012 р. перебуває на
спрощеній системі оподаткування (а. с.
11, 12).

Відповідно до копії посвідчення серії
НОМЕР_3 ФОП- ОСОБА_3 є громадянкою, яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
(категорія 4) (а. с. 13).

Згідно з копією пенсійного посвідчення
, виданого 19.02.2008 р., серія НОМЕР_4,
позивач отримує пенсію за віком (а. с. 14).

21 листопада 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області
прийнято вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-2385 по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 4052,62
грн (а. с. 7) .

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За приписами ст.ст. 19, 41 Податкового
кодексу України та Порядку
нарахування та сплати платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 09.09.2013 р. №
455 «Про затвердження Інструкції про
Порядок нарахування та сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 19.09.2013 р. за №1622/24154, органи
доходів і зборів є контролюючими
органами, що забезпечують формування
та реалізацію державної політики,
зокрема, з адміністрування єдиного
соціального внеску.

Відтак, саме на органи податкової
служби покладено обов'язок щодо вжиття
заходів стягнення заборгованості зі
сплати єдиного внеску у порядку та
спосіб визначений законодавством.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати і
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Приписами пункту 2 частини 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 зазначеного
Закону України платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Тобто, зазначеною нормою встановлено
пільги для пенсіонерів за віком у
вигляді звільнення сплати за себе
єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу призначена пенсія за віком на
пільгових умовах відповідно до ст. 55
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В частині 1 статті 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що відповідно
до цього Закону за рахунок коштів
Пенсійного

фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 26 вищевказаного Закону
передбачено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Проте, ст. 55 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено категорії
осіб, яким знижено пенсійний вік.

Дослідивши матеріали та фактичні
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку, що надання позивачу
законодавчо визначеної пільги
вираженої у заниженні віку,
необхідного для призначення пенсії, не
змінює виду пенсійного забезпечення та
не позбавляє права особи на
призначення пенсії (пенсії за віком)
передбаченої законом. Тому пенсію, яку
отримує позивач, є пенсія за віком.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що матеріали справи не
містять доказів того, що позивач у
відповідності до ст. 12 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» уклав з органами
Пенсійного фонду договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідно до ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
позивач звільнений від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому позовні
вимоги щодо визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 21.11.2013 р. № Ф- 2385 є
обґрунтованими.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

М. С. Міщук

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.