Справа № 21-131а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г.,
-розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Завод «Південкабель» (далі -
Товариство) до спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби України (далі - СДПІ), Головного
управління Державної казначейської
служби України в Харківській області
(далі - ГУ ДКС) про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Товариство звернулося
до суду з позовом, у якому просило
стягнути з державного бюджету в особі
ГУ ДКС бюджетне відшкодування податку
на додану вартість (далі - ПДВ) за
травень 2012 року в розмірі 2 180 908 грн та
пеню у сумі 32 495 грн 52 коп. за
прострочення погашення заборгованості
бюджету з 1 вересня по 31 жовтня
2012 року включно.

На обґрунтування позову Товариство
зазначило, що невиконання
відповідачами своїх обов'язків,
встановлених вимогами пунктів 200.12, 200.13
статті 200 Податкового кодексу України
(далі - ПК) порушило право
Товариства на своєчасне отримання
бюджетного відшкодування ПДВ, яке
підлягає стягненню як заборгованість
бюджету з нарахуванням на неї пені
відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 28 листопада 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року, позов задовольнив частково:
постановив стягнути з Державного
бюджету України в особі ГУ ДКС на
користь Товариства бюджетну
заборгованість із відшкодування ПДВ за
травень 2012 року в розмірі 2 180 908 грн. У
задоволенні позову в частині стягнення
пені у сумі 32 495 грн 52 коп. відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 21 січня 2014 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
залишив без змін.

У рішенні суду касаційної інстанції
йдеться про те, що Товариство подало до
СДПІ податкову декларацію з ПДВ за
червень 2012 року, в якій заявлено до
бюджетного відшкодування суму 6 147 370
грн (ряд. 23); довідку щодо залишку суми
від'ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишається
непогашеним після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду; розрахунок суми бюджетного
відшкодування та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування у
зазначеному розмірі.

СДПІ провела документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності такого нарахування, за
результатом якої складено акт від 18
вересня 2012 року № 388/40-028/00214534, яким
Товариству підтверджено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ по
декларації за червень 2012 року на
загальну суму 6 147 370 грн.

СДПІ не подала до ГУ ДКС висновок щодо
відшкодування Товариству суми ПДВ у
розмірі 6 147 370 грн, заявленої у
податковій декларації з ПДВ за червень
2012 року.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС),
Товариство зазначає, що в доданих до
заяви рішеннях суду касаційної
інстанції по-іншому, ніж в оскаржуваній
ухвалі, застосовано пункти 200.12
, 200.13
, 200.23
статті 200 ПК
. Просить скасувати
рішення судів усіх інстанцій і
постановити нове - про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів вважає, що заява
Товариства підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в рішеннях Вищого
адміністративного суду України
(постанова від 18 березня 2013 року та
ухвали від 27 травня і 11 червня 2013 року),
копії яких додано до заяви, по-іншому,
ніж у справі, що розглядається,
застосовано пункти 200.12
, 200.13
, 200.23
статті 200 П
К.

У рішеннях, наданих заявником на
підтвердження наведених у заяві
доводів, суд касаційної інстанції
дійшов висновку про те, що в разі якщо
платник податку не отримує бюджетне
відшкодування в установленому порядку
та визначені строки,
у нього згідно з пунктом
200.23 статті 200 П
К виникає право на
нарахування пені на суму такої
заборгованості і ця пеня підлягає
стягненню.

Натомість у справі, що розглядається,
Вищий адміністративний суд України
виходив із того, що оскільки СДПІ не
подала до органу державного
казначейства висновок щодо
підтвердження суми бюджетного
відшкодування, підстави для стягнення
пені відсутні.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави
вважати, що він неоднаково застосував
зазначені норми права.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції зазначених норм
права у подібних правовідносинах,
колегія суддів виходить із такого.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків врегульовано статтею 200 ПК.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 цієї
статті платник податку, який має право
на отримання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. Протягом 30
календарних днів, що настають за
граничним терміном отримання
податкової декларації, податковий
орган проводить камеральну перевірку
заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 ПК за наявності
достатніх підстав, які свідчать, що
розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають
право податковим органам на
позапланову виїзну документальну
перевірку платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пунктів 200.12 та 200.13
статті 200 ПК орган державної податкової
служби зобов'язаний у п'ятиденний строк
після закінчення перевірки подати
органу Державного казначейства
України висновок із зазначенням суми,
що підлягає відшкодуванню з бюджету. На
підставі отриманого висновку
відповідного органу державної
податкової служби орган Державного
казначейства України видає платнику
податку зазначену в ньому суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку органу державної податкової
служби.

У справі, що розглядається, суди
встановили, що СДПІ за результатами
перевірки визнала право Товариства на
отримання бюджетного відшкодування
ПДВ і підтвердила достовірність
розрахунку заявленої до відшкодування
суми, проте не подала у визначений
законодавством строк до органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з п?у?н?к?т?ом 200.23 с?т?а?т?т?і? 200
П?К? с?у?м?и? п?о?д?а?т?к?у?, н?е?
в?і?д?ш?к?о?д?о?в?а?н?і? п?л?а?т?н?и?к?а?м?
п?р?о?т?я?г?о?м? в?и?з?н?а?ч?е?н?о?г?о? ц?і?є?ю?
с?т?а?т?т?е?ю? с?т?р?о?к?у?, в?в?а?ж?а?ю?т?ь?с?я?
з?а?б?о?р?г?о?в?а?н?і?с?т?ю? б?ю?д?ж?е?т?у? з?
в?і?д?ш?к?о?д?у?в?а?н?н?я? п?о?д?а?т?к?у? н?а?
д?о?д?а?н?у? в?а?р?т?і?с?т?ь?. Н?а? с?у?м?у?
т?а?к?о?ї? з?а?б?о?р?г?о?в?а?н?о?с?т?і?
н?а?р?а?х?о?в?у?є?т?ь?с?я? п?е?н?я? н?а?
р?і?в?н?і? 120 в?і?д?с?о?т?к?і?в?
о?б?л?і?к?о?в?о?ї? с?т?а?в?к?и?
Н?а?ц?і?о?н?а?л?ь?н?о?г?о? б?а?н?к?у?
У?к?р?а?ї?н?и?, в?с?т?а?н?о?в?л?е?н?о?ї? н?а?
м?о?м?е?н?т? в?и?н?и?к?н?е?н?н?я? п?е?н?і?,
п?р?о?т?я?г?о?м? с?т?р?о?к?у? ї?ї? д?і?ї?,
в?к?л?ю?ч?а?ю?ч?и? д?е?н?ь? п?о?г?а?ш?е?н?н?я?.

На підставі аналізу зазначених норм
колегія суддів дійшла такого правового
висновку.

У разі виконання платником податку,
який має право на отримання бюджетного
відшкодування, передбачених пунктами
200.7 та 200.8 статті 200 ПК вимог, та
підтвердження достовірності
нарахування такого відшкодування
органом державної податкової служби за
результатами проведення камеральної
чи документальної позапланової
виїзної перевірки, цей орган
зобов'язаний у п'ятиденний строк після
закінчення перевірки подати органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після
отримання зазначеного висновку орган
Державного казначейства України
повинен видати платнику податку
зазначену в ньому суму бюджетного
відшкодування шляхом перерахування
коштів з бюджетного рахунка на
поточний банківський рахунок платника
податку в обслуговуючому банку.

На суми податку, не відшкодовані
протягом визначених статтею 200 ПК
строків, які вважаються заборгованістю
бюджету з відшкодування ПДВ,
нараховується пеня на рівні 120
відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення. Неподання органом
державної податкової служби після
закінчення перевірки до органу
Державного казначейства України
висновку із зазначенням суми, що
підлягає відшкодуванню з бюджету, та
непогашення у зв'язку з цим
заборгованості бюджету з ПДВ, не
позбавляє платника податку права
пред'явити вимоги про стягнення
зазначеної пені.

За таких обставин ухвала Вищого
адміністративного суду України від
21 січня 2014 року не узгоджується з
вимогами законодавства через
неправильне застосування норм
матеріального права, а тому вона
підлягає скасуванню.

Установивши помилковість висновків
суду касаційної інстанції, викладених
в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів
позбавлена можливості прийняти нове
судове рішення, як про це йдеться в
заяві Товариства, оскільки відповідно
до частини другої статті 243 КАС
Верховний Суд України не наділений
повноваженнями щодо скасування чи
зміни рішень судів першої та
апеляційної інстанцій у справі, що
переглядається з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 цього Кодексу.

Оскільки за наслідками розгляду
касаційної скарги такі повноваження
відповідно до вимог статті 223 КАС має
суд касаційної інстанції, справу після
скасування оскаржуваної ухвали слід
направити на новий розгляд до цього
самого суду.

Ураховуючи наведене та керуючись
статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву публічного акціонерного
товариства «Завод «Південкабель»
задовольнити частково.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 21 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. КривенкоСудді:

М.І. Гриців
М.Б. Гусак О.А.
Коротких П.В.
Панталієнко О.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький
О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко Ю.Г. Тітов