Справа № 479/522/14-а
Суддя: Микитей Л. Л.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 10.07.2014
Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
смт. Криве Озеро

Кривоозерський районний суд
Миколаївської області в складі
головуючого - судді Микитей Л.Л., за
участю секретаря судового засідання
Шумської Т.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Криве Озеро в
залі суду в порядку адміністративного
судочинства адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кривоозерському районі про визнання
дій протиправними, стягнення
заборгованості по нарахованій, але не
виплаченій пенсії як учаснику
ліквідації наслідків на
Чорнобильській АЕС,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кривоозерському районі Миколаївської
області (далі УПФ), про визнання дій
протиправними та стягнення
заборгованості по нарахованій, але не
виплаченій пенсії , як учаснику
ліквідації наслідків на
Чорнобильській АЕС, за період з 01.06.2013
року по 31.03.2014 року в сумі 56 524 грн. 37 коп.

В обгрунтування позовних вимог
позивачка посилається на те, що вона є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильскої катастрофи категорії 1,
та інвалідом ІІ групи у зв'язку з
захворюванням, пов'язаному з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС.

Виконуючи рішення суду - постанову
Вищого адміністративного суду України
від 06.10.2011 року у справі № К/9991/42677/11
Управління Пенсійного фонду України в
Кривоозерському районі нараховує їй
державну пенсію по інвалідності, в
розмірі передбаченому статтею 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від
28 лютого 1991 року (далі Закон № 796-ХІІ) не
нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за
віком, та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
статті 50 цього ж Закону, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
встановленої у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом на
відповідний період, однак виплачує не в
повному розмірі, посилаючись на
припинення фінансування з Державного
бюджету, внаслідок чого виникла
заборгованість за період з 01.06.2013 року
по 31.03.2014 року в сумі 56 524 грн. 37 коп.

Вказуючи на неправомірність дій
відповідача, які порушують її права,
гарантовані Конституцією України та
статтями 49, 50, 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", позивачка
просить визнати такі дії УПФ
протиправними та стягнути
заборгованість по нарахованій, але не
виплаченій пенсії в сумі 56 524 грн. 37 коп.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, надала письмову заяву з
проханням розглянути справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача позов не
визнав, не заперечуючи того факту, що
позивачці , як учаснику ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
по 2 групі інвалідності нараховуються
пенсії основна та додаткова у розмірах,
відповідно до приписів постанови
Вищого адміністративного суду України
від 06.10.2011 року , проте у зв'язку з
припиненням фінансування з Державного
бюджету на проведення відповідних
доплат, виплата пенсії проводиться в
значно меншому розмірі.

Підтвердив, що за період з 01.06.2013 року по
31.03.2014 року існує заборгованість по
нарахованій, але не виплаченій пенсії,
з урахуванням виплачених сум, в розмірі
56 524 грн. 37 коп.

-2-

Вислухавши представника відповідача,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
учасницею ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС першої категорії
- інвалідом ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 та довідкою МСЕ-08 №039062 від 14
листопада 2008 року(а.с. 21, 22).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону №
796-ХІІ, яка визначає підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 , пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими по ІІ групі
інвалідності ніж 8 мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі ст. 50 згаданого Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам ІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Вихідним критерієм обрахунку
державної та додаткової пенсій
виступає мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 року
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Саме за приписами вищезгаданих
Законів Вищий адміністративний суд
України 06 жовтня 2011 року прийняв
постанову в адміністративній справі №
К/9991/42677/11 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кривоозерському районі Миколаївської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії, якою визнані
протиправними дії УПФ з відмови ОСОБА_1
у проведенні перерахунку та виплати
основної та додаткової пенсії у
розмірах, встановлених статтями 50, 54
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язано УПФ України в
Кривоозерському районі Миколаївської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 державної пенсії по
інвалідності, передбаченої ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі, не нижчому ніж 8 мінімальних
пенсій за віком, та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
передбаченою ст. 50 цього ж Закону, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком, встановленої у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом на відповідний
період, починаючи з 04 квітня
2010 року з урахуванням
проведених виплат.

Відповідач нараховує пенсії
позивачці відповідно до постанови
Вищого адміністративного Суду України
від 06.10.2011 року, однак виплачує ,
виходячи із розміру, встановленого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 16 липня № 654 "Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян", при
цьому відповідач не враховує Рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року № 3-рп/2012, яким дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України під час
вирішення справ про соціальний захист
підлягають застосуванню тоді, коли
вони видані в межах його компетенції,
на основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України на відповідний рік та
інших законів України, а також
відповідач не застосовує особливість
дії в часі Закону про Державний бюджет
України на відповідний рік, та що
нормативно-правовий акт Кабінету

-3-

Міністрів України, виданий на його
виконання, також діє в межах бюджетного
року.

Відповідно до довідки УПФ № 3142/05
від 26 червня 2014 року та пояснень
представника відповідача, позивачці за
період з 01.06.2013 року по 31.03.2014 року
нарахована пенсія державна та
додаткова відповідно до приписів
Вищого адміністративного Суду України,
однак виплачується не в повному обсязі,
виходячи із фінансування з Державного
бюджету України, заборгованість
складає в сумі 56 524 грн. 37 коп.

Отже, між сторонами виникли
правовідносини, які носять
зобов'язальний характер.

Позивачка в позовній заяві ставить
питання щодо стягнення заборгованості
по вже перерахованій та нарахованій
пенсії.

Відповідач непроведенням виплат по
нарахованій пенсії, допускає
протиправні дії, посилаючись на
відсутність у Державному бюджеті
коштів.

Невиконання даного зобов'язання є
безумовним порушенням охоронюваних
законом прав та інтересів позивачки,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, а відсутність
коштів на виплату допомоги не
позбавляє особу, якій повинна бути
здійснена виплата, права на отримання
такої виплати.

Так, у справі «Кечко проти України»
(рішення від 08 листопада 2005 року, заява
№631334/00) Європейський Суд з прав людини
не прийняв аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Разом з тим, відповідно до частини
першої та другої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За правилами статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Позивачка заяву про визнання поважними
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду не подавала,
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню з дати, за шість місяців до
дня звернення до суду, тобто за період
з 5 листопада 2013 року по 31 березня 2014
року, що складає заборгованість за
вказаний період з урахуванням
виплачених сум в розмірі 28 892 грн. 67
коп., які підлягають стягненню з
відповідача.

На підставі ст. ст. 3, 19, 22, 46, Конституції
України , Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ, керуючись ст. ст. 71, 86, 99, 100, 122, 158,
ч. 2 ст. 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Кривоозерському районі Миколаївської
області щодо перерахування та
невиплати основної та додаткової
пенсії ОСОБА_1, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
першої категорії - інваліду ІІ групи.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в Кривоозерському районі

-4-

Миколаївської області на користь
ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій
основній державній пенсії по
інвалідності та додатковій пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС за період з 05
листопада по 31 березня 2014 року в сумі 28
892 грн. 67 коп.

В частині вимог щодо стягнення
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
за період з 01 червня 2013 року по 05
листопада 2013 року, а також вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача з відмови виплатити пенсію
за цей період у відповідності до
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 06 жовтня 2011 року -
позов залишити без розгляду.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Кривоозерський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови.

СУДДЯ : (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя Кривоозерського

районного суду

Л.Л.Микитей