Справа № 2а-2622/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/9991/84699/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова, Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011

у справі № 2а-2622/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків"

до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків" звернулось до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова про
скасування податкових повідомлень -
рішень № від 10.03.2011, № від
10.03.2011.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011
позовні вимоги задоволено, скасовано
податкові повідомлення - рішення №
від 10.03.2011, № від 10.03.2011.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011
скасовано в частині задоволення
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків" про
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова №
від 10.03.2011, в цій частині прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено, в іншій
частині постанову залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та постановою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
постанову суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом першої та апеляційної
інстанції при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції позивач
оскаржив її в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведена
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2007 по
30.09.2010, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2007 по
30.09.2010 та складено акт №422/2305/31995523 від
18.02.2011.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
10.03.2011, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
2236300 грн.; № від 10.03.2011, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток у
розмірі 4375 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3, п.
5.9 ст. 5 пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України
„Про оподаткування прибутку
підприємств" занижено податок на
прибуток по періодам звітності за 2
квартал 2008 року на суму 3500 грн.; в
порушення ст. 6 Закону України „Про
обіг векселів в Україні", та п. 2.8, п. 2.9,
п.3.1 "Положення про ведення касових
операцій в національній валюті в
Україні", затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 року за № 637 завищено ліміт
каси на загальну суму 1118150 грн.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від
10.03.2011.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
„Про оподаткування прибутку
підприємств", валовими витратами
виробництва та обігу визнається сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.
5.3 - 5.7 цієї статті.

Нормами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону
передбачено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати
платника, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції стосовно того,
що позивачем не підтверджено факту
надання ФОП ОСОБА_3 інформаційних
послуг, а також не надані докази на
підтвердження пов'язаності такої
інформації та її використання в
господарській діяльності
підприємства.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від
10.03.2011.

Позивачем сплачено ФОП ОСОБА_3 за
простими векселями з каси підприємства
грошову суму у розмірі 1118150 грн., що
підтверджується банківськими
виписками.

Відповідно до копії касової книги,
прибуткових та видаткових касових
ордерів, в зазначений період в касі
позивача грошові кошти в позаробочий
час не залишалися, а видавалися ФОП
ОСОБА_3 в той же день, в який були
отримані з банку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону
України „Про обіг векселів в Україні"
видавати переказні і прості векселі
можна лише для оформлення грошового
боргу за фактично поставлені товари,
виконані роботи, надані послуги.

Згідно ч. з ст. 4 цього Закону у разі
видачі (передачі) векселя відповідно до
договору припиняються грошові
зобов'язання щодо платежу за цим
договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

У відповідності до ст. 6 Закону України
„Про обіг векселів в Україні" платіж за
векселем на території України
здійснюється тільки в безготівковій
формі.

Відповідно до п. 5.8. "Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні",
затвердженого постановою Правління
Національного Банку України від 15.12.2004
р. № 637, якщо підприємством ліміт каси
не встановлено (незалежно від причин
такого не встановлення), то ліміт такої
каси вважається нульовим.

Порушення позивачем п. 2.8. п.2.9. п.3.1.
"Положення про ведення касових
операцій в національній валюті в
Україні" та застосування у відношенні
позивача фінансових санкцій у вигляді
штрафу за перевищення встановлених
лімітів залишку готівки в касах - у
двократному розмірі сум виявленої
понадлімітної готівки за кожний день,
передбачених абз. 2 ст. 1 Указу
Президента України від 12.06.1995, № 436/95
"Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки".

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
та апеляційної інстанції стосовно
того, що в діях позивача не вбачається
ознак правопорушення, визначеного
відповідачем в акті перевірки, а саме,
перевищення ліміту каси.

Оскільки, погашення векселів
здійснювалося через касу підприємства
в день отримання готівкових коштів в
установі банку, готівкові кошти в касі
після завершення робочого часу не
залишалися.

Порушення при здійсненні розрахунків
за векселями вимог ст. 6 Закону України
„Про обіг векселів в Україні" щодо
розрахунку виключно у безготівковій
формі, не є порушенням правил
здійснення касових операцій, і
відповідно, не може бути підставою для
застосування фінансових санкцій за
перевищення ліміту каси.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційні скарги
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова,
Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011 у
справі № 2а-2622/11/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова, Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Хімтехкомплект-Харків" відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.05.2011 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011 у
справі № 2а-2622/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко