Справа № 2а-1970/3143/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/24777/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М,

суддів
Кобилянського М.Г.,

Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.11.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012 у
справі за позовом ОСОБА_2 до Бучацької
районної державної адміністрації про
скасування розпорядження та
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди,

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Бучацької районної
державної адміністрації про
скасування розпорядження та
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.11.2011,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.11.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012
скасувати, як такі, що не відповідають
нормам чинного законодавства та
винести нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
рішення судів першої та апеляційної
інстанції щодо правильності
застосування ними норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 проходила
публічну службу в Бучацькій РДА
Тернопільської області на посаді
начальника фінансового управління
Бучацької РДА з 05.01.2005, та їй було
присвоєно 12 ранг державного службовця.
Розпорядженням Голови Бучацької РДА
від 05.10.2011 № 606, позивачка була
звільнена з посади за неналежне
виконання своїх службових обов'язків
відповідно до п.14 Закону України «Про
державну службу» та на підставі ст. 147,
147-1, 148, 149 Кодексу законів про працю
України.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про державну службу» дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України «Про державну службу»
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.

Суди першої та апеляційної інстанцій
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог виходили з того що, відповідно до
Довідки про результати вивчення роботи
фінансового управління Бучацької РДА
від 26.09.2011 було виявлено ряд недоліків в
роботі та зроблено висновок, що
начальник фінансового управління
райдержадміністрації не забезпечує
чіткої системної роботи, відповідно до
визначених посадовою інструкцією
керівника.

Головою Бучацької РДА 28.09.2011 направлено
лист № 01-1271/01-20 до начальника Головного
фінансового управління Тернопільської
обласної державної адміністрації з
прохання погодити звільнення
начальника фінансового управління
Бучацької РДА - ОСОБА_2

З довідкою про результати вивчення
роботи фінансового управління
позивача було ознайомлено 04.10.2011, на які
05.10.2011 було надано письмові
заперечення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи не прийнято до уваги зазначених
положень, оскільки ними не було
досліджено усіх істотних обставин у
справі, а саме: не встановлено факт, які
саме пункти Посадової інструкції
порушені позивачем, що викладені в
Довідці; не доведено, що дані факти
носять систематичних характер; не
встановлено за який період проводилась
перевірка діяльності фінансового
управління, оскільки з 01.03.2011 по 13.09.2011
позивач перебувала на лікарняному, а
оскільки окрім позивача працювали і
інші особи, то не розмежовано періоди в
які були допущені порушення саме
позивача та не визначена міра
відповідальності позивача, якщо
порушення мали місце; не встановлено чи
дотримані умови погодження звільнення
позивача, відповідно до п.1 Порядку
призначення на посади та звільнення з
посад керівників управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій,
визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07.1999.

Відповідачем не надано суду
переконливих доказів
безвідповідального та несумлінного
ставлення до своїх посадових
обов'язків позивача та неспроможності
здійснювати службову діяльність з
дотриманням основних принципів
державної служби, не надано доказів
того, що позивачем були вчинені
конкретні дії чи бездіяльність, що
могли б бути кваліфіковані як така
несумісність.

Отже, приймаючи рішення у даній справі,
суди першої та апеляційної інстанцій
не в повній мірі дослідили обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також не дали оцінку
всім доказам, з яких суди виходили при
винесенні рішень.

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21.11.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012 у
справі за позовом ОСОБА_2 до Бучацької
районної державної адміністрації про
скасування розпорядження та
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та моральної
шкоди - скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
М.Г. Кобилянський

І.В. Штульман