Справа № 2а-8085/11/2670
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 червня 2014 року 14 год. 39
хв. № 2а-8085/11/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "РоАгро" до державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 23 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 жовтня 2011 року відмовлено повністю у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю "РоАгро"
(далі - позивач) до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 08
жовтня 2010 року № /0 (далі -
оскаржуване рішення).

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено
нову постанову, якою позов задоволено,
а саме визнано протиправним та
скасовано оскаржуване рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 травня 2014 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 31 жовтня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа до Окружного адміністративного
суду міста Києва надійшла 22 травня
2014 року та, відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, для її нового розгляду і
вирішення 26 травня 2014 року визначено
суддю Данилишина В.М.

Ухвалою суду від 27 травня 2014 року
справу прийнято до провадження та її
призначено до розгляду у судовому
засіданні, а також, згідно зі ст. 55 КАС
України, здійснено заміну відповідача
його процесуальним правонаступником -
державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач).

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.
Пояснила, що оскаржуване рішення є
протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки прийняте відповідачем на
підставі висновків, зроблених за
результатами перевірки, які не
відповідають фактичним обставинам.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових додаткових
поясненнях по суті позову, наданих суду
у судовому засіданні 06 червня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 14
травня 2014 року вбачається, що рішення
судів попередніх інстанцій скасовано у
зв'язку з необхідністю встановлення
наявності у позивача позитивного або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у IV
кварталі 2008 року та у І кварталі 2009
року, перевірки існування у позивача
недоплати з податку на прибуток у
зазначених періодах та
наявності/відсутності підстав для
застосування відповідної суми
штрафних санкцій.

Враховуючи позицію, викладену в ухвалі
суду касаційної інстанції від 14 травня
2014 року, на новому розгляді справи
судом першої інстанції, у тому числі
додатково, з'ясовано наступне.

Так, відповідачем у період із 30 липня по
30 серпня 2010 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 27
вересня 2010 року складено акт №
2554/23-04/35946684 про результати планової
виїзної перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період із 29 травня 2008
року по 31 березня 2010 року, валютного та
іншого законодавства за період із 29
травня 2008 року по 31 березня 2010 року
(далі - акт перевірки), відповідно до
висновків якого, позивачем, зокрема,
занижено податок на прибуток у періоді,
що перевірявся, у загальному розмірі
281402,00 грн., у тому числі за: ІІІ
квартал 2009 року - 42896,00 грн.; І квартал 2010
року - 238506,00 грн., чим порушено п. 1.32
ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" (далі - Закон; у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

На підставі акту перевірки, 08 жовтня 2010
року прийнято оскаржуване рішення,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 281402,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 181160,20 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами розгляду скарг в
адміністративному (досудовому)
порядку, оскаржуване рішення залишене
без змін.

Як з'ясовано судами у ході попереднього
розгляду справи, підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами
та з чим погодився суд касаційної
інстанції, факт надання позивачу
послуг підтверджується договорами,
актами приймання-передачі послуг,
проектами договору та юридичного
висновку, складеними виконавцем при
виконанні юридичних послуг, а також
фактом працевлаштування ОСОБА_2, згідно
з наказом від 11 січня 2010 року, на
посаду фінансового директора позивача
як результат придбання рекрутингових
послуг.

Оцінка витрат на придбання зазначених
послуг з точки зору їх доцільності та
раціональності для платника податків
не входить до компетенції
контролюючого органу, а тому
встановлення наявності у позивача
об'єктивної необхідності у пошуку
кандидатів на посаду фінансового
директора на момент придбання
відповідних послуг не має правового
значення для перевірки правильності
відображення витрат на оплату цих
послуг у податковому обліку позивача.

Платник податків здійснює
фінансово-господарську діяльність на
власний ризик, а тому вправі самостійно
оцінювати її ефективність та
доцільність. Він самостійно вирішує,
які саме господарські операції йому
необхідно здійснити для забезпечення
своєї діяльності, та вправі самостійно
обирати виконавців послуг. Наявність у
штаті платника податків працівників,
які можуть виконувати відповідні
функції, не позбавляє його можливості
виконання операцій з придбання послуг.

Закон не містить положень, які
дозволяють контролюючому органу
оцінювати господарські операції з
точки зору їх доцільності,
раціональності та ефективності, та не
передбачає можливості врахування при
визначенні об'єкта оподаткування
податку на прибуток витрат у
залежності від суб'єкта надання
відповідних послуг (зокрема, чи надані
спірні послуги працівниками платника
податків або сторонньою особою).

Відповідачем не доведено, що придбані
позивачем у товариства з обмеженою
відповідальністю "СМД Партнери"
юридичні послуги дублюють зміст
посадових обов'язків працівників, які
перебувають на посаді юрисконсультів у
позивача, що виключає правильність
здійсненої відповідачем кваліфікації
зазначених послуг як таких, що не мають
господарського характеру для позивача.

Викладені обставини свідчать про
відсутність підстав для виключення
витрат на оплату зазначених послуг з
податкового обліку позивача.

Крім того, непогашена сума фінансового
кредиту є заборгованістю в іноземній
валюті, що підлягає перерахунку
відповідно до Закону. Курсова ж різниця
щодо заборгованості виникає при зміні
балансової вартості такої
заборгованості внаслідок зміни
валютного курсу. При цьому, у складі
валових витрат чи валових доходів
платника податків підлягає
відображенню курсова різниця, отримана
при порівнянні балансової вартості
заборгованості на початок звітного
періоду або на дату виникнення такої
заборгованості та балансової вартості
на кінець звітного періоду у
залежності від того, яка із цих
вартостей є більшою.

Однак, відповідачем не виявлено
порушення позивачем положень Закону
при відображенні у податковому обліку
валютного кредиту.

Відповідачем безпідставно розцінено
використання кредитних коштів на
повернення фінансової допомоги як їх
витрачання поза межами господарської
діяльності позивача. Економічний ефект
для позивача від такого використання
полягає у зменшенні його боргових
зобов'язань.

Питання ж цільового використання
позивачем одержаного кредиту не
входить до компетенції відповідача, а
тому не має правового значення для
перевірки правильності формування
валових витрат позивача, у зв'язку з чим
є правомірним включення позивачем до
складу валових витрат збитку від
умовного продажу заборгованості в
іноземній валюті у розмірі 2545806,95 грн.

Стосовно необхідності встановлення
наявності у позивача позитивного або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у IV
кварталі 2008 року та у І
кварталі 2009 року, перевірки існування у
позивача недоплати з податку на
прибуток у зазначених періодах та
наявності/відсутності підстав для
застосування відповідної суми
штрафних санкцій суд зазначає
наступне.

У ході нового судового розгляду справи
представником позивача надано суду
копії бухгалтерської звітності за 2008
рік, І квартал 2009 року, І квартал 2011
року, так як у І кварталі 2011 році
позивачем скориговано непоказані у 2008
році валові доходи та витрати за 2008 рік.

З аналізу вказаної бухгалтерської
звітності позивача, а саме декларацій з
податку на прибуток підприємства за 2008
рік, І квартал 2009 ороку, за 2009 рік, І
квартал 2011 року, вбачається, що у 2008
році діяльність позивача була
збитковою.

Збитковість діяльності позивача у 2009
році також підтверджується наявними у
матеріалах справи реєстрами первинних
документів щодо валових витрат.

До того ж, слід зазначити, що
збитковість діяльності позивача у 2009
році відповідачем не спростовується.

У матеріалах справи міститься копія
аудиторського висновку, складеного за
результатами аудиторської перевірки
позивача, зі змісту якого вбачається,
що позивач фактично має від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, значення якого
більше, ніж встановлено аудиторами
заниження валових доходів та завищення
валових витрат, відповідні порушення
податкового законодавства з податку на
прибуток не створюють ризик
донарахування податку на прибуток.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 ст. 5, п. 6.1
ст. 6 Закону, валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Якщо об'єкт оподаткування платника
податку з числа резидентів за
результатами податкового року має
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

Таким чином, із системного аналізу
викладених положень та обставин
вбачається безпідставність прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "РоАгро" до державної
податкової інспекції у
Шевченківському Головного управління
Міндоходів у місті Києві про
скасування рішення відповідача є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
представниками позивача не заявлено
вимогу про стягнення судового збору за
рахунок бюджетних коштів, суд не
присуджує на користь позивача
здійснені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 08 жовтня 2010 року № /0, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю "РоАгро" визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) у загальному
розмірі 462562,20 грн. (Чотириста шістдесят
дві тисячі п'ятсот шістдесят дві гривні
двадцять копійок).

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 30
червня 2014 року