Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/13043/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Амєліна С.Є.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Добропіллі Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Добропіллі
Донецької області про визнання дій
протиправними та стягнення
заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційними скаргами Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Добропіллі
Донецької області (далі - Відділення
Фонду) на постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2010 року та Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2011 року

та Управління Пенсійного фонду України
в місті Добропіллі Донецької області
(далі - Управління ПФУ) на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року Управління ПФУ
пред'явило в суді позов про визнання
протиправними дій Відділення Фонду
щодо відмови у прийнятті до
відшкодування понесених ним витрат на
виплату пенсій по інвалідності (втраті
годувальника) внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, державної
адресної допомоги та підвищення до
пенсії, допомоги на поховання,
виплачених за період з 1 жовтня 2009 року
по 1 січня 2010 року, в розмірі 289 653 гривні
35 копійок та стягнення зазначених
витрат.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року провадження у справі в частині
позовних вимог Управління ПФУ про
визнання протиправними дій Відділення
Фонду щодо відмови у прийнятті до
відшкодування понесених ним витрат
закрито, у зв'язку з відмовою позивача
від позову в цій частині.

Останньою постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2010 року позов Управління ПФУ
задоволено. Стягнуто з Відділення
Фонду на його користь витрати з виплати
пенсій та адресної допомоги в розмірі
289 653 гривні 35 копійок.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від
3 лютого 2011 року постанову суду першої
інстанції змінено в частині розміру
витрат, які підлягають відшкодуванню,
зазначено, що стягненню з Відділення
Фонду на користь Управління ПФУ
підлягають витрати загальним розміром
1 120 гривень 93 копійки, з яких: основний
розмір пенсії - 1 116 гривень 80 копійок,
витрати на доставку пенсії - 4 гривні 13
копійок. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційних скарг
сторони посилаються на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
Відділення Фонду ставить питання про
скасування прийнятих судами
попередніх інстанцій рішень та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову, а Управління ПФУ -
про скасування постанови апеляційного
суду та залишення в силі постанови суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з огляду на
таке.

Судами встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
відмовою Відділення Фонду прийняти до
відшкодування витрати Управління ПФУ
за період з жовтня по грудень 2009 року
включно, в розмірі 289 653
гривні 35 копійок, які складаються з:

- щомісячної адресної допомоги,
виплаченої відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 березня 2008 року № 265
"Деякі питання пенсійного забезпечення
громадян" (далі - Постанова № 265), у
розмірі 272 428 гривень 73 копійки та
витрат на її доставку у розмірі 289
гривень 14 копійок, а всього - 272 718
гривень 14 копійок;

- підвищення до пенсії,
виплаченого відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 11 березня 2009 року № 198
"Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" (далі -
Постанова № 198), у розмірі 12 970
гривень 34 копійки та витрат на її
доставку у розмірі 12 гривень 94
копійки, а всього - 12 983 гривні 28 копійок;

- допомоги на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності (по втраті
годувальника) внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, у розмірі 526
гривень 73 копійки;

- витрат на виплату пенсій по
втраті годувальника, який загинув
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_4 у розмірі 3 425 гривень 20 копійок,
які складаються з: основного розміру
пенсій - 966 гривень 80 копійок, адресної
допомоги - 2 288 гривень та підвищення до
пенсії - 170 гривень 40 копійок.

Вирішуючи спір та, задовольняючи позов
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив із того, що вимоги Управління
ПФУ є обґрунтованими та базуються на
приписах чинного законодавства
України.

Апеляційний суд з таким висновком не
погодився та змінив постанову суду
першої інстанції, фактично відмовивши
Управлінню ПФУ в задоволенні позову в
частині стягнення з Відділення Фонду
на його користь витрат на виплату
підвищення до пенсії та щомісячної
державної адресної допомоги. Свій
висновок апеляційний суд мотивував
тим, що, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, цільове
використання цих коштів, а також те, що
зазначені виплати як окремий вид
соціальної допомоги не входять до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, адже в
пункті 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за
№ 376/7697; далі - Порядок), у переліку
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, державна
адресна допомога та підвищення до
пенсії відсутні, а тому Фонд не може
нести витрати на їх виплату.

Зазначений висновок апеляційного суду
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права
та відповідає правовій позиції
Верховного Суду України з розгляду
справ таких категорій.

Так, у постановах від 20 листопада 2012
року (справа № 21-361а12), від 9 липня 2012
року (справа № 21-180а12), від 20 лютого 2012
року (справа № 21-462а11)
Верховний Суд України, проаналізувавши
положення статей 1, 4, 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи), статті 21
Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV),
статті 81 Закону України від 5 листопада
1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне
забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ),
пункту 4 Порядку, дійшов висновку, що
стягненню з Відділення Фонду
підлягають лише витрати на доставку
пенсій, щомісячна цільова грошова
допомога на прожиття та основний
розмір пенсій, а позовні вимоги в
частині стягнення державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії
задоволенню не підлягають.

Що ж стосується висновку апеляційного
суду про стягнення з Відділення Фонду
на користь Управління ПФУ витрат на
виплату і доставку основного розміру
пенсії по втраті годувальника
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, то він є правильним з
огляду на таке.

Статтею 1 Основ встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно
від страхового випадку, є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону № 1105-ХІV Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті, Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 36
Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV), пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а
в разі смерті пенсіонера або осіб,
визначених у частині другій статті 32
цього Закону, назалежно від тривалості
страхового стажу. При цьому, дітям
пенсія по втраті годувальника
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою статті 36
Закону № 1058-IV, непрацездатними членами
сім'ї вважаються, зокрема, діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
досягнення ними 23 років, та діти-сироти
- до досягнення ними 23 років, незалежно
від того, навчаються вони чи ні.

Судами встановлено, що Відділення
Фонду відмовилося прийняти до
відшкодування витрати Управління ПФУ
на виплату пенсій по втраті
годувальника дітям осіб, які загинули
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, - ОСОБА_4, посилаючись на
те, що в матеріалах пенсійної справи
відсутній оригінал акту за формою Н-1
або його нотаріально посвідчена копія,
та ОСОБА_5 і ОСОБА_7, посилаючись на те,
що вони припинили навчання за денною
формою у навчальному закладі.

Оскільки суди під час розгляду справи
встановили, що Відділенню Фонду був
наданий акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1
постраждалого ОСОБА_6, а ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є
дітьми-сиротами, які на момент виплати
пенсії не досягли 23-річного віку,
колегія суддів вважає правильним їхній
висновок про зобов'язання Відділення
Фонду відшкодувати Управлінню ПФУ
витрати на виплату основного розміру
пенсії по втраті годувальника
зазначеним особам.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив обставини
справи і помилився в застосуванні норм
матеріального права лише в частині, яка
стосується зобов'язання Відділення
Фонду відшкодувати Управлінню ПФУ
витрати на виплату і доставку
державної адресної допомоги та
підвищення до пенсії, що передбачені
Постановами № 265 та № 198, а
апеляційний суд під час розгляду
справи цю помилку усунув, то ухвалена
цим судом постанова, відповідно до
частини першої статті 224 КАС України,
підлягає залишенню в силі.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Добропіллі
Донецької області та Управління
Пенсійного фонду України в місті
Добропіллі Донецької області залишити
без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

С.Є. Амєлін

М.М. Заїка