Справа № 820/11321/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2014 р.
№ 820/11321/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Баландіна Л.Л., Міняйло В.І.,
Петерець О.Ю.

відповідача - Мосійчука Р.С., Шамілової
Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-дослідний центр
водопостачання та якості води» до
державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідний
центр водопостачання та якості води»,
звернувся до суду з позовом до
державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова
Харківської області ДПС, в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
21.06.2013 року № про нарахування
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 9896,00
грн., з яких 7916,80 грн. - основний платіж
та 1979,20 грн. - штрафна (фінансова)
санкція.

Позивач вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення неправомірним,
необґрунтованим, безпідставним через
відсутність доказів порушення
підприємством податкового
законодавства, а тому просить
скасувати його в повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили суд їх
задовольнити, з посиланням на
обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники
відповідача проти позову заперечували,
вказали, що винесене податкове
повідомлення-рішення повністю
відповідає вимогам діючого
законодавства, а тому є законним та
обґрунтованим, у задоволенні позовних
вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідний
центр водопостачання та якості води»
19.03.2009 р. взято на податковий облік за
№12022 і станом на даний час перебуває на
обліку в державній податковій
інспекції у Київському району м.
Харкова Головного Управління
Міндоходів у Харківській області.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Київському
районі міста Харкова в червні 2013 року
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка Позивача з
питань правильності визначення,
повноти нарахування та сплати ПДВ та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з контрагентом - ТОВ
«Альфакласс» за період з 01.04.2012 р. по
30.04.2012 р.

За результатами зазначеної перевірки
11.06.2013 року Відповідачем був складений
Акт - №2124/22.5-07/35585857, в якому були
зроблені висновки про допущені
Позивачем порушення приписів п. 198.3 ст.
198 Податкового Кодексу України, а саме:
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 7 916,80 грн. у квітні 2012
року.

На підставі цього Акту перевірки 21.06.2013
року Відповідачем було винесено
податкове повідомлення-рішення за
№ про донарахування Позивачу
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у сумі 7 916,80 грн. та
застосовані штрафні санкції у розмірі
1979,2,0 грн., а всього на суму 9 896,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в
квітні 2012 року Позивач мав
господарські відносини із
контрагентом ТОВ «Альфакласс» (), з котрим був укладений Договір №
025-12 від 06.04.2012 року, відповідно до якого
Позивач придбав Спектрофотометр СФ-2000
за ціною 47 500,00 грн., т.ч. ПДВ 7916,80 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-000068 від 26.04.2012 року.

Судом також встановлено, що розрахунки
між сторонами були проведені шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок ТОВ «Альфакласс», що
підтверджується копією платіжного
доручення № 10 від 06.04.2012р.

ТОВ «Альфакласс», в свою чергу, надало
Позивачу податкову накладна №7 від
06.04.2012 року.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що виконання взаємних
зобов'язань за цим Договором повністю
підтверджені наявними у Позивача
документами первинного
бухгалтерського обліку, про що
Відповідач і сам зазначає в Акті
перевірки.

У зв'язку з тим, що отримана від ТОВ
«Альфакласс» податкова накладна № 7
від 06.04.2012 року містила всі необхідні та
обов'язкові реквізити, Позивач
врахував її при визначенні своїх
податкових зобов'язань з ПДВ та надав
Відповідачу Декларацію з ПДВ за
квітень 1012 року.

Суд вказує, що згідно з п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст.
14 ПК України податкове зобов'язання -
сума коштів, яку латник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податок або збір на
підставі, в рядку та строки, визначені
податковим законодавством.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Проаналізувавши наведене, суд
зазначає, що відповідно до приписів
п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України;

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та у разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено,що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200
Податкового Кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного
Кодексу при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України
встановлено, що при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що укладений правочин є
дійсним, виконаний сторонами в повному
обсязі, без претензій та зауважень, не
кім не оскаржений та у судовому порядку
не визнаний не дійсним.

Суд вказує, що про фактичне виконання
вищезазначених робіт свідчать
первинні бухгалтерські та податкові
документи, виписані відповідно до п.9.2.
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансової звітності в
Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару та дотримання
ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку,
то це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що
чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами
за період перевірки були укладені у
відповідності до норм чинного
законодавства та є такими, що
відповідають всім вимогам, що
встановлюються до даного виду
договорів доки зворотне не буде
доведено в суді. Тому підстав для
висновків щодо нікчемності або
недійсності договору не було.

Чинне законодавство України
встановлює принцип презумпції
правомірності правочину, згідно якого,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Таким чином, на думку суду, не має
підстав стверджувати, що господарські
взаємовідносини між підприємствами не
були виконані, а первинні документи не
відповідають вимогам діючого
законодавства.

Укладений між Позивачем та ТОВ
«Альфакласс» Договір у судовому
порядку недійсним не визнавався, а тому
він є чинним та відсутні жодні підстави
для донарахування Позивачу податкових
зобов'язань з ПДВ за квітень 2012 року у
сумі 7916,80 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

Суд звертає увагу на те, що чинне
податкове законодавство України не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника податку від
інших осіб, від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
перебування постачальника за
юридичною адресою, а також від його
господарських та виробничих
можливостей. Питання віднесення певних
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту поширюється
виключно на окремо взятого платника та
не залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб.

Окрім цього, як зазначено в Рішенні
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Таким чином, проаналізувавши наведені
норми діючого законодавства,
дослідивши надані до справи матеріали,
суд приходить до висновку про
неправомірне винесення вищевказаного
податкового повідомлення - рішення.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню, а заперечення відповідача
суд відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать діючому законодавству та
фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС
України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-дослідний центр
водопостачання та якості води» до
державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від 21
червня 2013 року №.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідний
центр водопостачання та якості води»
(код 35585857) сплачений судовий збір у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної
інстанції.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 16 липня 2014 року.

Суддя
А.В. Зінченко