Справа № 813/3299/14
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/3299/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
з участю секретаря судового засідання
представника позивача Бойко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу
за позовом прокурора Личаківського
до Винниківської міської ради,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_2,
про визнання протиправним та
Позивач звернувся з позовом у якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення Винниківської
міської ради №1151 від 13.02.2014 року «Про
надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку на
Позов мотивується тим, зокрема, що
серед документів, які подані гр. ОСОБА_2
з заявою про виділення земельної
ділянки та які стали підставою для
прийняття Винниківською міською радою
рішення №1151 від 13.02.2014 року, відсутні
документи, що підтверджують надання
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у
власність чи користування гр. ОСОБА_2;
земельна ділянка як об'єкт права
власності ще не сформована, оскільки в
Державному земельному кадастрі
відсутні будь-які відомості про
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.
Відтак, для того, щоб приватизувати
таку земельну ділянку необхідно в
першу чергу отримати дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, чого в
даному випадку зроблено не було. Таким
чином, відповідач при прийнятті
оскарженого рішення порушив
встановлений Земельним кодексом
України порядок набуття громадянами
України прав на земельну ділянку,
надавши дозвіл на «виготовлення
технічної документації із землеустрою
на земельну ділянку», попри те, що
такого виду документації чинним
законодавством не передбачено. За
таких обставин рішення Винниківської
міської ради № 1151 від 13.02.2014 року
підлягає скасуванню як протиправне.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав наведених у позові.

Представник відповідача та третя особа
в судові засідання не з'являлись, про
час та місце розгляду справи їх було
неодноразово повідомлено.

Заперечення на позов ні відповідач, ні
третя особа не подавали.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши докази, які мають значення для
справи суд виходив з наступного.

27 травня 2013 року (вх. №1.5/12 Л-382) на
розгляд Винниківської міської ради
надійшла заява від 27.05.2013 року від
громадянки ОСОБА_2 про виділення землі
для обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

До вказаної заяви гр. ОСОБА_2 долучила
технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, витяг про державну реєстрацію
прав на житловий будинок по АДРЕСА_1 від
13.05.2011 року, план земельної ділянки.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_2
від 27.05.2013 року Винниківська міська
рада прийняла рішення № 1151 від 13.02.2014
року «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку на
АДРЕСА_1», яким надала гр. ОСОБА_2 дозвіл
на виготовлення технічної
документації із землеустрою на
земельну ділянку на АДРЕСА_1 (для
обслуговування житлового будинку) у м.
Винники. Зобов'язано гр. ОСОБА_2
забезпечити через спеціалізовану
землевпорядну організацію
виготовленння технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку та
подати її Винниківській міській раді
на затвердження.

При прийнятті рішення № 1151 від 13.02.2014
року Винниківська міська рада на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 21.10.2009 року № 1112
«Про додаткові заходи щодо безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України державних актів на право
власності на земельні ділянки»
керувалась ст. 144 Конституції України,
пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.
12, 35, 79-1, 81, 121, 122 Земельного кодексу
України, враховуючи пропозиції
постійної депутатської комісії з
питань регулювання земельних відносин
від 12.02.2014 р. (протокол засідання №112).

Прокурор вважає, що рішення
Винниківської міської ради № 1151 від
13.02.2014 року прийнято з порушенням вимог
чинного законодавства, оскільки за
наведених вище обставин Винниківська
міська рада мала б вирішувати питання
про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а надалі - про
надання цієї земельної ділянки у
приватну власність.

При вирішенні даного спору суд
керувався наступними нормами
законодавства.

Стаття ст. 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України,
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Основним нормативно-правовим актом,
який регулює суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею є Земельний
кодекс України від 25.10.2001 року № 2768-III
(далі - ЗК України).

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. 1
Земельного кодексу України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Земельною ділянкою, як зазначено у
ч. 1 ст. 79 ЗК України, є частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. У ч. 2 ст. 79-1 ЗК
України передбачено, що формування
земельних ділянок здійснюється: 1) у
порядку відведення земельних ділянок
із земель державної та комунальної
власності; 2) шляхом поділу чи
об'єднання раніше сформованих
земельних ділянок; 3) шляхом визначення
меж земельних ділянок державної чи
комунальної власності за проектами
землеустрою щодо впорядкування
територій населених пунктів.

Відповідно до частин 3-5 ст. 79-1 ЗК
України сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Формування
земельних ділянок (крім випадків,
визначених у частинах шостій - сьомій
цієї статті) здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

У частинах 6, 7 цієї статті зазначено, що
формування земельних ділянок шляхом
поділу та об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок, які
перебувають у власності або
користуванні, без зміни їх цільового
призначення здійснюються за технічною
документацією із землеустрою щодо
поділу та об'єднання земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж
сформованої земельної ділянки до її
державної реєстрації здійснюється за
документацією із землеустрою, яка
стала підставою для її формування.

Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України
земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування (крім випадків суборенди,
сервітуту щодо частин земельних
ділянок) та державної реєстрації права
власності на неї.

Згідно ст. 81 цього ж Кодексу, громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Норми такого ж змісту щодо підстав
набуття права на землю із земель
державної та комунальної власності
передбачено у ст. 116 ЗК України,
відповідно до ч. 1 якої громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 116 ЗК України
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначено у ст. 118 ЗК України. У ч. 1 цієї
статті передбачено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України
рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 1861
цього Кодексу.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування передбачено у ст. 123 ЗК
України, відповідно до ч. 1 якої надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі: 1)
надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення; 2) формування
нової земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

У цій же статті передбачено, що надання
у користування земельної ділянки,
зареєстрованої в Державному
земельному кадастрі відповідно до
Закону України «Про Державний
земельний кадастр», право власності на
яку зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, без
зміни її меж та цільового призначення
здійснюється без складення
документації із землеустрою.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У такому разі розроблення
такої документації здійснюється на
підставі дозволу, наданого Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування,
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, крім випадків,
коли особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у користування,
набуває право замовити розроблення
такої документації без надання такого
дозволу.

Земельні ділянки державної та
комунальної власності, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у державній чи комунальній
власності, передаються особам,
зазначеним у пункті «а» частини другої
статті 92 цього Кодексу, лише на праві
постійного користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України
особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 25 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» сільські, селищні, міські ради
є органами місцевого самоврядування,
що представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Сільські, селищні, міські
ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Передумовою набуття прав на земельну
ділянку є необхідність її формування,
що полягає у визначенні її площі, меж, а
також внесення до Державного
земельного кадастру передбачених
Законом України «Про Державний
земельний кадастр» відомостей про
формування земельної ділянки з
присвоєнням їй кадастрового номера.
Після того, як земельній ділянці
присвоєно кадастровий номер, така
земельна ділянка в силу закону
вважається сформованою і в розумінні
ст. 79-1 ЗК України є об'єктом цивільних
прав.

Одним із способів формування земельної
ділянки є її відведення із земель
державної та комунальної власності за
проектами землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

Відповідно до наведених вище положень
ст. 118 і ст. 123 ЗК України передбачено
необхідність розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок. Для цього особа, яка
зацікавлена в отриманні земельної
ділянки, звертається до відповідного
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування (які
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 ЗК України, передають у
власність або користування такі
земельні ділянки) з клопотанням про
отримання дозволу на розробку
названого вище виду документації із
землеустрою. Процедура розгляду такого
клопотання особи визначена у названих
статтях Земельного кодексу України.

За доводами прокурора, не
спростованими відповідачем та третьою
особою, громадянка ОСОБА_2 звернулася
до Винниківської міської ради із
заявою від 27.05.2013 року про виділення
земельної ділянки для обслуговування
будинку по АДРЕСА_1 відомості про яку
відсутні у Державному земельному
кадастрі. Земельна ділянка, про яку
йдеться в оскарженому рішенні, не
перебувала у користуванні гр. ОСОБА_2 і
проектної документації щодо
відведення такої земельної ділянки
Винниківська міська рада не
затверджувала.

ОСОБА_2 до заяви про виділення
земельної ділянки, яка стала підставою
для прийняття спірного рішення,
документи, що підтверджують надання
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у
власність чи користування не надала.

Порядок на який посилався відповідач у
спірному рішенні визначає спрощену
процедуру безоплатних оформлення та
видачі громадянам України у 2009 та
наступних роках державних актів на
право власності на земельні ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель, ведення особистого
селянського господарства в межах
населених пунктів та ведення
садівництва у розмірах, визначених ст.
121 Земельного кодексу України, після
прийняття рішення про передачу
громадянам безоплатно у приватну
власність земельних ділянок.

Згідно згаданого порядку, для
одержання державного акта на право
власності на земельну ділянку
громадянин або уповноважена ним особа
подає сільському, селищному, міському
голові або уповноваженій ним особі
адресовану територіальному органові
Держкомзему заяву про видачу такого
акта. До заяви додається в тому числі
копія рішення про передачу земельної
ділянки у власність, прийнятого
органом місцевого самоврядування чи
районною держадміністрацією.

У разі відсутності рішення про
передачу земельної ділянки у власність
громадянина, який отримав її у
користування до дня набрання чинності
Земельним кодексом України, громадянин
звертається із заявою про передачу
йому у власність такої земельної
ділянки до відповідного органу
місцевого самоврядування. Відповідний
орган місцевого самоврядування
невідкладно приймає рішення щодо
надання дозволу на виготовлення
технічної документації з наступним
затвердженням зазначеної документації
та наданням земельної ділянки у
власність відповідно до вимог частини
другої ст. 118 та в межах норм, визначених
ст. 121 Земельного кодексу України.

Відповідач прийняв спірне рішення за
відсутності документів, які б
підтверджували надання відповідної
земельної ділянки у власність чи
користування ОСОБА_2 Рішенням
Винниківської міської ради №1151 від
13.02.2014 року не визначено, чи таке
прийняте в порядку приватизації
земельної ділянки чи в порядку
передачі земельної ділянки в
користування (тобто в рішенні не
зазначено чи земельна ділянка
надається ОСОБА_2 у власність чи в
користування).

Питання передачі земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування врегульовано ст. 123, а
питання приватизації земельних
ділянок врегульовано ст. 118 Земельного
кодексу України. В преамбулі спірного
рішення відсутнє посилання на вказані
норми Земельного кодексу України.

Законодавством встановлені такі види
документації із землеустрою в тому
числі проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок, технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); технічна
документація із землеустрою щодо
поділу та об'єднання земельних ділянок;
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж частини
земельної ділянки, на яку поширюються
права суборенди, сервітуту.

Законодавством України не передбачено
такий вид документації із землеустрою
як технічна документація із
землеустрою на земельну ділянку,
дозвіл на виготовлення якої надано
відповідачем спірним рішенням.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється у разі
формування нової земельної ділянки
(крім поділу та об'єднання) або зміни
цільового призначення земельної
ділянки. Формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Сформовані
земельні ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

В справі відсутні докази того, що
земельна ділянка по АДРЕСА_1, є
сформована, а відтак може надаватися у
власність лише на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Згідно ст. 121 Конституції України
прокуратура України становить єдину
систему, на яку покладаються, зокрема,
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом; нагляд за
додержанням прав і свобод людини і
громадянина, додержанням законів з цих
питань органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими і службовими особами.

Предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам (ст. 19 Закону України «Про
прокуратуру»).

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
оскарженого рішення діяв всупереч
встановленому законом порядку надання
громадянам земельних ділянок, відтак
прийняте ним рішення №1151 від 13 лютого
2014 року не відповідає критеріям,
наведеним у ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому його слід визнати
протиправним та скасувати.

Позовні вимоги є обґрунтованими,
не спростованими відповідачем та
третьою особою. Позов слід задоволити
повністю. Визнати протиправним та
скасувати рішення Винниківської
міської ради №1151 від 13 лютого 2014 року
«Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку на
АДРЕСА_1».

Відповідно до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України підставі для розподілу судових
витрат немає.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 86, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та
скасувати рішення Винниківської
міської ради №1151 від 13 лютого 2014 року
«Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку на
АДРЕСА_1».

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крутько О.В.

Повний текст постанови виготовлений
та підписаний 07.07.2014 року.