Справа № 813/2788/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2014 року 17 год. 19 хв. м.
Львів № 813/2788/14
Львівський окружний адміністративний
суд, суддя Кедик М.В., секретар судового
засідання Харів М.Ю., розглянувши в
судовому засіданні адміністративну
справу за адміністративним
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю «Лабораторія
електромагнітних інновацій»,
представник - Січеславський І.А.,
Криштоф О.О.до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
представник - Шпак В.В.провизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лабораторія
електромагнітних інновацій», (далі -
ТОВ «ЛЕМІ», позивач) звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Франківському районі м. Львова,
відповідач), у якому позивач просить
визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення від
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене
відповідачем на підставі акта
перевірки від 18.11.2013 року № 320/15-10/36026840
«Про результати позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
платника у банку за вересень 2013 року, в
основу якого взятий акт іншого
податкового органу про неможливість
проведення звірки з ТОВ «Капістрано» у
зв'язку з незнаходженням останнього за
юридичною адресою. Вважає, що такий акт
не є підставою для висновку про
неможливість реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом. Позивач
наголосив на недопустимості такого
підходу податкового органу до оцінки
правомірності формування ним
податкового кредиту, тому підприємство
не може автоматично бути
правопорушником на тій лише підставі,
що його контрагента не вдалось
перевірити. Висновки про порушення
норм податкового законодавства можуть
бути зроблені лише на підставі
первинних бухгалтерських документів.
Зазначає, що первинні документи були
надані позивачем в повному обсязі. Будь
яких заперечень щодо невідповідності
вказаних первинних документів
законодавству (відсутність реквізитів,
невідповідність підписів тощо)
відповідачем в Акті не встановлено,
відтак повністю підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій з ТОВ «КАПІСТРАНО». Тому
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню.
Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, надали суду пояснення
аналогічні доводам, викладеним у
позовній заяві, просили суд позов
задовольнити повністю. Окрім
наведеного, вказали, що єдиними
доказами порушення податкового
законодавства позивачем є наявність
Акту інших податкових органів, які не
вивчали первинні документи ні
позивача, ні ТОВ «КАПІСТРАНО». Однак
відсутнє посилання на наявність вироку
суду щодо фіктивного підприємництва
посадових осіб цього підприємства або
відомості про анулювання свідоцтва
платника ПДН до моменту укладення
правочинів з позивачем тощо. Також не
доведено належними та допустимими
доказами про обізнаність позивача щодо
фіктивного характеру укладених
договорів, фіктивної діяльності ТОВ
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав викладених у письмових
запереченнях. Вказав, що при перевірці
використано акт перевірки ДПІ у
Деснянському районі м. Києва від 16.08.2013
року № 305/22-04/38402939 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«КАПІСТРАНО» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.04.2013 року по
31.08.2013 року», де зазначено, що дату
складання акту перевірки
місцезнаходження ТОВ «КАПІСТРАНО» не
встановлено. Жодних первинних
документів бухгалтерського обліку
щодо фінансово-господарської
діяльності ТОВ «Капістрано» за період
з 01.04.2013 року по 31.08.2013 року до перевірки
не надано. Основний вид діяльності -
будівництво житлових та нежитлових
будівель. Враховуючи наведене, за
результатами перевірки зроблено
висновок про завищення ТОВ «ЛЕМІ» суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість за серпень 2013 року на
податкового кредиту сум податку на
додану вартість по податкових
накладних, виписаних на придбання
послуг у ТОВ «КАПІСТРАНО». Будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Також зазначив, що посилання позивача
на ту обставину, що отримані нібито від
ТОВ «КАПІСТРАНО» послуги (роботи), за
результатами надання яких у подальшому
прилади реалізовувалися іноземним
підприємствам не доводить факту їх
придбання саме у ТОВ «КАПІСТРАНО»,
оскільки такі послуги позивач міг
отримати у інших осіб, але з метою
одержання податкової вигоди оформив
документи про їх отримання на ТОВ
«КАПІСТРАНО». З урахуванням
зазначеного просить відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.
Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
і відповідні їм правовідносини.
На підставі наказу ДПІ у
Франківському районі м. Львова від
05.11.2013 року № 344 та направлення на
перевірку від 06.11.2013 року № 369 проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ «ЛЕМІ».
За результатами перевірки податковим
органом складено акт від 18.11.2013 року №
320/15-10/36026840 «Про результати
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ТОВ «ЛЕМІ»,
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
платника у банку за вересень 2013 року
(далі - Акт перевірки).
Згідно висновків Акта перевірки
встановлено порушення:
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.
200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, ТОВ «ЛЕМІ» завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за вересень 2013 року у розмірі
На підставі Акта перевірки Державною
податковою інспекцією у Франківському
районі м. Львова 02.12.2013 року прийнято
податкове повідомлення - рішення №
бюджетного відшкодування з податку на
застосовано штрафної санкції в розмірі
Не погодившись із вказаним
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його до суду.
Даючи правову оцінку встановленим у
судовому засіданні обставинам справи
та доводам сторін, суд керується
наступними положеннями законодавства
Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
року із змінами і доповненнями,
Податковим кодексом України, Кодексом
адміністративного судочинства
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 ст. 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем товарів/послуг;
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування ' включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Згідно з пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.
Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Позивачем в обґрунтування реальності
(фактичності) здійснення господарських
операцій з ТОВ «КАПІСТРАНО» () надано суду копію договору з
виконання монтажних робіт від 21.08.2013
року укладеного з ТОВ «КАПІСТРАНО».
Відповідно до п.1.1. вказаного Договору в
порядку та на умовах, визначених
Договором, Виконавець зобов'язується
за завданням Замовника протягом
визначеного в Договорі строку виконати
за плату монтаж блоків до приладів ЛЕМІ
різних конфігурацій.
Перелік приладів та перелік
виконуваних робіт міститься у Додатку
№ 1 до цього Договору.
Відповідно до п. 1.3. Договору Замовник
передає Виконавцю блоки для монтажу
разом з документацією до них.
Згідно з п. 3.4. здавання робіт
Виконавцем та їх приймання Замовником
оформлюються Актом виконаних робіт.
Відповідно до завдання № 1 (Додаток № 1
до Договору) та Акту прийому-передачі
від 29.08.201З року бн, Виконавцю були
передані для монтажу блоки до приладу
ЛЕМІ 417 М в кількості 5 шт.
На підставі п. 3.3. Договору виконання
монтажних робіт, транспортування
блоків здійснюється Замовником.
На підтвердження наявності у позивача
транспортних засобів надано
правовстановлюючі документи на
автомобіль FІАТ DОBLО, який належить
позивачу на праві власності, а саме
видаткову накладну від 13.03.2012 року №
ПЛ-0000589 та копію свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до наказів про відрядження
ОСОБА_5 від 27.08.2013 року № 06-У та від
25.09.2013 року № 08-У водій ОСОБА_5 був
відряджений з м. Львова до м. Києва на
підприємство «КАПІСТРАНО» для
передачі комплектуючих та отримання
блоків згідно Договору від 21.08.2013 року.
Зазначене також підтверджується
подорожніми листами службового
легкового автомобіля від 29.08.2013 року №
144 та від 26-27 вересня 2013 року № 150.
На підтвердження того, що ОСОБА_5 дійсно
працює у позивача надано наказ про
прийняття на роботу від 16.03.2012 року №
Окрім того, для підтвердження
реальності господарських операцій по
вищезазначених договорах, позивачем
надано бухгалтерські та первинні
документи: акти прийому-передачі до
Договору № б/н від 21.08.2013 року, акт
виконаних робіт від 27.09.2013 року № б/н,
платіжне доручення № 2316 від 21.08.2013 року
на суму 162630,00 грн, податкову накладну
від 21.08.2013 року № 421 на суму 162630,00 грн.
Як вбачається з поданих документів, на
виконання вказаних вище умов договору
ТОВ «КАПІСТРАНО» виконало роботи
(монтаж блоків до приладів ЛЕМІ) ТОВ
«ЛЕМІ» на відповідну суму коштів, що
відображено позивачем в
бухгалтерському та податковому обліку,
Оплата позивачем вказаної суми коштів
контрагенту підтверджується платіжним
дорученням від 21.08.2013 року № 2316. Також в
самому акті перевірки зазначено, що
сума ПДВ за податковою накладною
включено позивачем до складу
податкового кредиту підприємства в
період, що перевірявся.
Відповідно до поданої декларації з ПДВ
за вересень 2013 року різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду мала у позивача
від'ємне значення, відповідно позивач
заявив вказану суму від'ємного
значення до відшкодування у вигляді
зарахування до податкового кредиту
Дослідивши Акт перевірки, суд дійшов
висновку, що викладені в ньому
обставини порушень позивачем
податкового законодавства сформовані
не на підставі аналізу первинної
документації, зауважень до змісту та
оформлення документів бухгалтерського
та податкового обліку позивача, а на
підставі аналізу акту іншого
податкового органу. Висновки Акту
перевірки зводяться лише до
констатації тверджень, що господарські
операції з ТОВ «КАПІСТРАНО» не мали
реального товарного характеру.
Підставою для таких висновків став акт
від 16.08.2013 року № 305/22-04/38402939 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «КАПІСТРАНО» (код за ) щодо підтвердження господарських
відносин із платником податків за
період з 01.04.2013 по 31.08.2013 року»,
складений ДПІ у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
При цьому, суд звертає увагу, що
вказаним актом ДПІ у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві не досліджувалася
діяльність позивача та не було
встановлено порушення законодавства
саме позивачем, а встановлено виключно
неможливість проведення зустрічних
звірок ТОВ «КАПІСТРАНО». Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки не може містити жодних
висновків про господарські операції,
оскільки таким актом лише
документується факт неможливості
проведення зустрічної звірки.
Окрім того, позивачем до матеріалів
справи долучено витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, яким
підтверджена реєстрація контрагента
Також, підтвердженням реальності
здійснення господарських операцій
позивача є подальші його дії з товаром
(прилади LEMI 417 М), які були змонтовані
ТОВ «КАПІСТРАНО», а саме - їх продаж
відповідно до зовнішньоекономічних
- № ІМ2013078 DKS/ від 17.07.2013 року, укладеного
з контрагентом Express Dragon International Limited,
Китай прилад LEMI 417 М в кількості 2 шт.
було відвантажено згідно ВМД № 837060 від
- № 21/08/2013 від 21.08.2013 року, укладеного з
контрагентом University of Leicester, Велика
Британія - прилад LEMI 417 М у кількості 3
шт. було відвантажені згідно ВМД № 837652
від 09.10.2013 року.
Дані операції підтверджуються
виписками по особовим рахункам наданих
На виконання вищезгаданих контрактів
ТОВ «ЛЕМІ» відвантажено товар згідно
поданих суду ВМД.
Враховуючи все вищезазначене, позивач
законно та обґрунтовано заявив до
бюджетного відшкодування вказану в
грн, яка підтверджується наявними
первинними документами.
Оцінюючи наявні в матеріалах
справи докази, що стосуються
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «КАПІСТРАНО», суд надає перевагу
належним письмовим доказам, а саме
документам первинного бухгалтерського
обліку. Податковий кодекс України не
ставить в залежність право на
включення сум сплаченого ПДВ до
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентом податку до
бюджету. Якщо контрагент позивача не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо контрагента
позивача. Ця обставина не є підставою
для позбавлення платника ПДВ права на
його відшкодування у разі, коли цей
платник виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.
Платник податку за жодних умов не
повинен нести відповідальності за
виконання своїми контрагентами
обов'язків платників податків. Платник
податку на додану вартість не має
обов'язку та повноважень здійснювати
контроль за дотриманням контрагентами
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності та
дотримання вимог податкового
законодавства. Така позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду. Так, Європейський
Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у
справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (№
3991/03) чітко визначає правило
індивідуальної відповідальності
платника податків. Тобто,
добросовісний платник податків не має
зазнавати негативних наслідків через
порушення з боку його контрагента.
Обставини щодо фактичності
здійснення господарських операцій, на
які платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту, відповідачем не
спростовано. Жодних зауважень щодо
оформлення податкової накладної з боку
ДПІ у акті перевірки не викладено, що
однозначно свідчить про її правильне
та належне оформлення.
Мету та реальність здійснення
позивачем господарських операцій на
які платник податку (позивач)
посилається як на підставу виникнення
у нього права на включення
нарахованого ПДВ до податкового
кредиту відповідачем також
спростовані не були.
Інших належних та допустимих
доказів порушення позивачем вимог
податкового законодавства щодо
предмету спору суду не надано.
У зв'язку з вищенаведеним, суд
дійшов висновку, що відсутні будь-які
підстави для висновків про
безтоварність описаних господарських
операцій з контрагентом ТОВ
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують в
обґрунтованості позовних вимог.
Відповідно до положень ст. 70 КАС
України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Статтею 71 КАС України встановлюється
обов'язок доказування, а саме кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України,
обставини щодо неправомірності дій
позивача при формуванні показників
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат
повинен довести суб'єкт владних
повноважень, який є відповідачем,
оскільки саме з встановленням цих
обставин пов'язана правомірність
З огляду на припис зазначеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема, яким
платнику податків збільшено суму
грошового зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
У ході судового розгляду спростовано
докази, на які покликався відповідач
при проведенні перевірки позивача та в
письмових запереченнях. Використання
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки як належного та
допустимого доказу є необгрунованим.
Жодних інших фактичних доказів, які б
підтверджували висновки про порушення
ТОВ «ЛЕМІ» податкового законодавства
відповідач не надав.
Таким чином, з врахуванням змісту ст.
162 КАС України, позовні вимоги ТОВ
«ЛЕМІ» до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення від
належними та допустимими доказами та
підлягають задоволенню повністю.
Суд присуджує з Державного бюджету
України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94
КАС України, всі здійснені стороною,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
та документально підтверджені судові
витрати, на користь якої ухвалене
судове рішення.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС
України, суд -
п о с т а н о в и в :
1.Адміністративний позов задовольнити
2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Франківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
3. Стягнути з Державного бюджету на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Лабораторія
електромагнітних інновацій» (, м. Львів, вул. Наукова, 5а/301) 487
(Чотириста вісімдесят сім) гривень 20
копійок судового збору.
Постанова суду першої інстанції
може бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього ж Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили у порядку та
строки згідно ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 23.06.2014
року.

Суддя
Кедик
М.В.