Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/1651/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Яковенко О.Г.,

представника відповідача - Кошелєвої
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року

у справі № 2а-37908/09/2070

за позовом Державного підприємства
заводу «Електроважмаш»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Харкові

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство завод
«Електроважмаш» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Харкові
(далі - відповідач) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень № /0 від 11
березня 2005 року, № від 07 лютого 2005
року, № /0 від 01 лютого 2005 року, №
10/0 від 11 квітня 2005 року, № /0
від 01 лютого 2005 року, № /0 від 01
лютого 2005 року, №/0 від 01 лютого 2005
року.

Справа неодноразово розглядалась
різними судовим інстанціями.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2010
року позов задоволено. Визнано
недійсними податкові
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові: № /0, № /0, №
/0, № /0 від 01 лютого 2005 року; №
/0 від 11 березня 2005 року; №
від 07 лютого 2005 року; № 10/0 від 11
квітня 2005 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ДП заводу
«Електроважмаш» витрати на оплату
судової експертиз у розмірі 10350,00 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ДП заводу «Електроважмаш»
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2010 року постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ДП
заводу «Електроважмаш», посилаючись на
те, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2010 року - без змін.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові його правонаступником -
СДПІ з обслуговування ВПП у м. Харкові
Міжрегіонального ГУ Міндоходів, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців серії АГ №
112342 від 09 жовтня 2013 року

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові були
прийняті податкові
повідомлення-рішення, якими на
підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за затримку на
відповідну кількість календарних днів
граничного строку сплати узгоджених
сум податкових зобов'язання з податку
на прибуток та податку на додану
вартість зобов'язано ДП завод
«Електроважмаш» штраф у відповідному
розмірі, а саме: №/0 від 01 лютого 2005
року - у розмірі 50% у сумі 72808,45 грн. за
платежем: податок на додану вартість; №
/0 від 01 лютого 2005 року - у розмірі
20% у сумі 66300,00 грн. за племенем: податок
на прибуток; № /0 від 01 лютого 2005
року - у розмірі 50% у сумі 949797,69 грн. за
платежем: податок на прибуток; № /0
від 01 лютого 2005 року - у розмірі 10% у сумі
60386,02 грн. за платежем: податок на
прибуток; № /0 від 11 березня 2005
року - у розмірі 50% у сумі 365431,00 грн. за
платежем: податок на додану вартість; №
від 07 лютого 2005 року - у розмірі 50%
у сумі 1400430,61 грн. за платежем: податок
на додану вартість; № 10/0 від 11
квітня 2005 року - у розмірі 50% у сумі 116922,50
грн. (т.1 арк. справи 17-23).

Об'єктом для застосування до позивачу
штрафних санкцій згідно оспорюваних
податкових повідомлень-рішень
податковий орган визначив суми,
сплачені позивачем згідно платіжних
доручень в рахунок погашення поточних
платежів з податку на додану вартість
та податку на прибуток, які були
скеровані податковим органом в рахунок
погашення податкового боргу позивача
із вказаних податків у календарній
черговості його виникнення.

Висновком Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України ім. Засл. професора М.С.
Бокаріуса від 10 листопада 2009 року № 7668,
наданим на виконання вимог ухвали
Харківського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2009
року, було встановлено, що відповідно
до наданих на дослідження копій
платіжних доручень ДП завод
«Електроважмаш» за період, який
перевірявся, проводило сплату поточних
податкових зобов'язань, про що було
зазначено у призначенні платежу, але
відповідно до карток особових рахунків
по податку на прибуток та по податку на
додану вартість податковий орган
зараховував платежі в погашення
податкового боргу (недоїмки).
Дослідженням наданих експертам карток
особових рахунків ДП заводу
«Електроважмаш» (з податку на додану
вартість та з податку на прибуток)
встановлено, що при перерахуванні
підприємством сум в погашення
узгоджених податкових зобов'язань з
вказаних податків, зазначені суми
враховувались в погашення податкового
боргу у календарній черговості його
виникнення, а також сум нарахованої
пені, а у подальшому у погашення
узгоджених сум податкових зобов'язань
(т.4 арк. справи 192-214).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що норма пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не встановлює право
чи обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Згідно пункту 1.5 статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) штрафна санкція
(штраф) - це плата у фіксованій сумі або
у вигляді відсотків від суми
податкового зобов'язання (без
урахування пені та штрафних санкцій),
яка справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним правил
оподаткування, визначених
відповідними законами.

Відповідно до положень підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах: при затримці до 30 календарних
днів, наступних за останнім днем
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання, - у
розмірі десяти відсотків погашеної
суми податкового боргу; при затримці
від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
двадцяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Отже, для застосування цього штрафу
необхідна наявність двох підстав: 1)
наявність узгодженої суми податкового
зобов'язання; 2) несплата цієї
узгодженої суми податкового
зобов'язання із затримкою на
відповідну кількість календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Ці факти мають бути належним чином
встановлені податковим органом. Інших
підстав для застосування штрафу не
передбачено.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Платник відповідає за дані,
що зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу». Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що право визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга СДПІ з обслуговування ВПП у м.
Харкові Міжрегіонального ГУ
Міндоходів підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2010 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна