Справа № 2а-6435/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/4881/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Карася О.В. (головуючого),
Голубєвої Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2011 у
справі № 2а-6435/10/2670

за позовом Дочірнього
підприємства "Надра-Сервіс"

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2010 року Підприємством до суду
заявлений позов про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції від
11.11.2009 № 017557/1505/0 та № 017556/1505/0, якими до
позивача застосовано фінансові
санкції за порушення граничних строків
сплати узгоджених податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість (далі - ПДВ).

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (далі -
Закон № 2181-III).

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено, визнано протиправними та
скасовано оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що
несплата податкових зобов'язань у
законодавчо визначені строки не
звільняє платника податку від
обов'язку сплатити суму податкового
зобов'язання до бюджету, а відтак у разі
несвоєчасного надходження відповідних
сум на бюджетний рахунок, контролюючий
орган у відповідності до положень
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", нараховує пеню та штрафні
санкції за несвоєчасну сплату таких
податкових зобов'язань.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведено
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства в частині
своєчасності подання Підприємством
платіжних доручень до установ банку за
період з 02.03.2009 по 30.06.2009, за підсумками
якої складено акт від 26.10.2009 та
встановлено порушення позивачем пп. 5.3.1
п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

На підставі вищезазначеного акту
Державна податкова інспекція прийняла
оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлених судами обставин,
позивачем до банківської установи ВАТ
КБ "Надра" (Київське регіональне
відділення) своєчасно надавались
платіжні доручення на сплату
самостійно нарахованих податкових
зобов'язань з ПДВ. Вказані платіжні
доручення ВАТ КБ "Надра" прийняв до
виконання, що підтверджується наявними
в матеріалах справи платіжними
дорученнями з відмітками банку та
копією листа ВАТ КБ "Надра" від 18.09.2009 вх.
№ 1090, проте, своєчасно кошти за
вказаними платіжними дорученнями до
бюджету не перерахував.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
переказ грошей - це рух певної суми
грошей з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому в
готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного
Закону ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
При цьому банк має забезпечити
фіксування дати прийняття
розрахункового документа на виконання.
Що ж до проведення самого переказу
грошей, то це є обов'язковою функцією,
яку має виконувати платіжна система (п.
1.29 ст. 1 даного Закону).

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні".

Положення п. 22.4 ст.22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" кореспондуються з приписами
пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
відповідно до якого днем подачі до
установ банків платіжного доручення за
всіма видами податкових платежів
вважається день його реєстрації. Слід
зазначити, що саме з поданням платником
податків платіжного доручення до банку
вказаний Закон пов'язує настання
певних правових наслідків.

Згідно з преамбулою Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Так, відповідно до пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16
вказаного Закону нарахування пені на
суму податкового боргу закінчується у
день прийняття банком, що обслуговує
платника податків, платіжного
доручення на сплату суми податкового
боргу. Оскільки момент закінчення
нарахування пені визначено датою
подачі платіжного документа до банку, є
підстави для висновку, що саме з цим
моментом, а не з датою фактичного
зарахування суми до бюджету, наведена
норма пов'язує погашення (сплату)
податкового боргу платником податків.

Відповідно до пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону
№ 2181-III за порушення строків
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку такий банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те,
з чиєї вини відбулося невнесення чи
неповне внесення податку, збору
(обов'язкового платежу) до бюджету або
державного цільового фонду.

Отже, якщо несвоєчасне перерахування
податку або збору не є наслідком винних
дій платника податку, то до нього не
можуть бути застосовані штрафні
санкції чи пеня.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм, порушення банком
порядку зарахування до бюджету та
державних цільових фондів податків і
зборів при пред'явленні платником
податків до установи банку платіжних
доручень у встановлений строк є виною
банку, крім випадку, передбаченого пп.
16.5.3 п. 16.5, яким встановлено, що не
вважається порушенням строків
зарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) з вини банку,
якщо таке порушення стало наслідком
регулювання Національним банком
України економічних нормативів такого
банку, що призводить до браку вільного
залишку коштів на такому
кореспондентському рахунку для
здійснення зарахування; якщо у
майбутньому банк або його
правонаступники відновлюють
платоспроможність, відлік термінів
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) розпочинається
з моменту такого відновлення. Тобто
відлік термінів зарахування податків,
зборів (обов'язкових платежів) після
відновлення платоспроможності банку
розпочинається також саме для банку, а
не для платника податків.

Отже, враховуючи що позивачем
своєчасно, в межах встановлених
законодавством термінів сплати
податкових зобов'язань, направлялись
платіжні доручення на перерахування
податків до бюджету, які в свою чергу
були прийняті банком, проте не були ним
своєчасно виконані, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується із висновком попередніх
судових інстанцій щодо
безпідставності визначення позивачеві
штрафів за порушення граничних строків
сплати узгоджених податкових
зобов'язань з ПДВ, згідно оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень,
зважаючи на те, що вказані вище
законодавчі приписи визначають, що
після прийняття банком розрахункового
документу про перерахування податків
до бюджету податкові зобов'язання
вважаються виконаними і покладення на
платника податків відповідальності за
неперерахування чи несвоєчасне
перерахування банком до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) є таким, що не ґрунтується на
положеннях законодавства.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, переглянуті
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2011 у
справі № 2а-6435/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко