Справа № 265/9710/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шиян В.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
справа №265/9710/13-а

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Шальєва В.А., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевського
району м. Маріуполя на постанову
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 16 травня 2014 року у
справі № 265/9710/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевського
району м. Маріуполя про стягнення
недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та зобов'язання перерахувати
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку ,
-

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя, в якому просив стягнути з
Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевского
району м. Маріуполя на користь ОСОБА_2
недоплачену допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 24 липня 2013 року по 31
грудня 2013 року, розмір якої
розраховується як різниця між
встановленим законом прожитковим
мінімумом для працездатних осіб за
відповідні періоди, та фактично
виплаченими розмірами допомоги та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевского району м. Маріуполя
призначити ОСОБА_2, допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст.43
Закону України « Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
виплатами, зумовленими народженням та
похованням», в розмірі прожиткового
мінімуму встановленому для
працездатних осіб, з 01 січня 2014 року, з
наступним підвищенням, у разі
підвищення розміру прожиткового
мінімуму для працездатних осіб, до
закінчення строку передбаченого
законом виплати ,до 05 червня 2016 року
(а.с. 3-9).

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 16
травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевського
району Маріупольської міської ради
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років на відповідний
період, з 24 липня 2013 року по 16 травня 2014
року включно, з урахуванням фактично
проведених виплат. В решті позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 43-45).

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі (а.с. 49-52).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що статтею 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» пунктом 22 Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 01
січня 2008 року - 50 відсотками, з 01 січня
2009 року - 75 відсотками, з 01 січня 2010 року
- 100 відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 грн.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, згідно
свідоцтва про народження є матір'ю
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), у зв'язку з
чим перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 01 червня 2013 року та отримує
грошову допомогу як застрахована особа
у розмірі 130,00 грн., виплату якої
здійснює Управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя , що підтверджується
довідкою відповідача (а.с. 17).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої та апеляційної інстанції.

Спірним у даній справі є визначення
розміру допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку який
має отримувати позивач у справі ОСОБА_2
як застрахована особа.

З цього приводу судова колегія звертає
увагу на наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Тобто, Закон України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік», ні
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік», чи Законом України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» не встановлювалось на 2011 рік, 2012
рік, 2013 рік інший, ніж у Законі № 2240-III
розмір допомоги, а положення постанови
КМУ № 1751 «Про порядок призначення та
виплати державної допомоги сім`ям з
дітьми» від 27 грудня 2001 року було
затверджене саме на виконання Закону №
2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" (п. 1), то застосовувати
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III).

Відповідно до статті 43 Закону № 2240-ІІІ,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року, що є обов'язковою
для застосування як суб'єктами владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права та для
всіх судів України (ст. 244-2 ч.1 КАС
України).

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
оскільки спір виник щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, та
на відносини щодо виплати допомоги
такій особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального права та процесуального
права, що відповідно до вимог ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя на постанову
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 16 травня 2014 року у
справі № 265/9710/13-а -залишити без
задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 16
травня 2014 року у справі № 265/9710/13-а -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

В.А. Шальєва