Справа № 826/1266/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1266/14
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 31 березня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пластилін" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.01.2014,
-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пластилін"
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, в
якому просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 10.01.2014

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для зміни
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пластилін" з питань
дотримання вимог правильності
обчислення, повноти та своєчасності
сплати до бюджету податку на прибуток
та податку на додану вартість по
взаємовідносинах із TOB «Гранд Інвест
Плюс» за період з 01.01.2013р. по 31.08.2013р.
Результати перевірки оформлені актом
№ 338/26-57-22-03-07/33154389 від 12.12.2013р.

В ході проведення документальної
позапланової виїзної перевірки та
згідно висновків цього Акта,
відповідачем порушено вимоги п. 201.1, п.
201.6, та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
податковий кредит по податку на додану
вартість у сумі 38000 грн.

10 січня 2014 року на підставі акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, згідно якого збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на
загальну суму 47500грн., в т.ч. за основним
платежем в сумі 38000грн., штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 9500грн.

Не погоджуючись з вище вказаними
податковими повідомленнями -
рішеннями, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пластилін"
звернулося до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, вказав на наявність
підтвердження здійснення фактичних
господарських операцій.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
TOB «Гранд Інвест Плюс» та ТОВ
"Пластилін" було укладено договір № 13
від 14.02.2013 р., відповідно до якого, TOB
«Гранд Інвест Плюс» зобов'язується
передати у власність ТОВ "Пластилін", а
останній зобов'язується прийняти й
оплатити поліетилен для
гравітаційного формування.

На підтвердження виконання даного
договору було надано первинні
документи: рахунки-фактури, видаткові
накладні, податкові накладні.

Посилання апелянта на те, що 29.03.2013
надійшла постанова старшого слідчого
СВ ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва ДПС лейтенанта міліції
Перепелиці С.С., яка внесена до ЄРСР, про
відомості факту фіктивного
підприємництва ТОВ «Град Інвест Плюс»
з ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205
КК України, не є прямим доказом
відсутності об'єктів оподаткування по
досліджуваним господарським
операціям.

Відповідно до ч.1 ст.205 КК України
фіктивне підприємництво це створення
або придбання суб'єктів
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності або здійснення видів
діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 КК України встановлює
відповідальність за дії, які з
зовнішнього боку є цілком легальними.
При цьому, ключовою характеристикою
виступає змістовний момент, а саме
фіктивність - відсутність у осіб, які
стоять за створеним або придбаним
суб'єктом підприємництва, справжнього
наміру здійснювати діяльність,
зафіксовану в установчих документах і
пов'язану з виробництвом товарів,
виконанням робіт або наданням послуг.
Зазначені особи мають на меті інше -
прикриваючись юридичною особою, вони
прагнуть приховати свою незаконну
діяльність.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.72 КАС
України саме вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Відповідно, висновки, в даному випадку,
відсутності об'єктів оподаткування ПДВ
та податком на прибуток, до яких
прийшов контролюючий орган через
призму ознак фіктивності контрагентів
позивача, яка (фіктивність) встановлена
в інших процесуальних документах, як то
акт перевірки позивача та акти про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагентів, не сприймається
судом як обставина, відповідно до
частини четвертої статті 72 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
п. 201.10 цієї ж статті є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість можливе, за
умови придбання ним товарів та послуг
для використання їх при здійсненні ним
господарської діяльності,
визначальною ознакою якої є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Разом з тим, колегія суддів вказує на
залежність права платника податку на
нарахування податкового кредиту від
фактичного здійснення господарської
операції з підтвердженням такого
здійснення достовірними первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією, в свою чергу є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, фактичне здійснення
господарських операцій
підтверджується належним чином
оформленими документами (договір №13
від 14.01.2013, рахунки-фактури, видаткові
накладні, податкові накладні), які
повністю відповідають вимогам,
встановленим статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Також, на момент вчинення
господарських правовідносин між
позивачем та контрагентом і на момент
фактичного виконання даних
господарських відносин, контрагент
позивача, як юридична особи був
внесений в Єдиний державний реєстр
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців та був зареєстрованим
платником податку на додану вартість..

Самі по собі порушення норм
податкового законодавства іншими, аніж
позивач особами, не можуть бути доказом
протиправної поведінки позивача.

Крім того, відповідно до ст.16 ПК
України, навіть за умови допущення
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товару/надання послуг
певних порушень податкового
законодавства, дані обставини тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту та витрат, а зміни в
бухгалтерському обліку позивача, за
наслідками взаємовідносин з
контрагентом, підтверджуються копіями
карток-рахунків 631 по контрагенту.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 березня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.