Справа № 820/7771/14
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 липня 2014 р.
№ 820/7771/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Севастьяненко
К.О.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Т.С.,

за участю представника відповідача -
Ульяницької Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Пульсар-92" про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пульсар-92", в якому
просить суд стягнути з відповідача на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
40070,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем не виконано
норматив 2 робочих місця по
працевлаштуванню інвалідів. Розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становить 20035,00
грн. Таким чином, сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, з урахуванням положень ст. 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 40070,00 грн. Отже, суб'єкт
господарювання у спірних
правовідносинах допустив порушення
положень Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", працевлаштування інвалідів
не забезпечив, суму
адміністративно-господарських санкцій
самостійно не сплатив, а відтак, спірна
сума заборгованості підлягає
стягненню в судовому порядку.

Представник відповідача позовні
вимоги в частині стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, у
розмірі 20035,00 грн. визнав, у стягненні
іншої частини
адміністративно-господарських
санкцій, а саме: у розмірі 20035,00 грн.
заперечував. В обґрунтування
заперечень зазначив, що ТОВ "Пульсар-92"
було створено 2 вакансії для
працевлаштування інвалідів, до
Харківського міського центру
зайнятості відповідачем подавались
звіти про наявність відповідних
вакансій, однак центром зайнятості не
було направлено жодної особи з
обмеженими фізичними можливостями для
працевлаштування. З огляду на вказане,
на думку відповідача, відсутні
підстави для застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, до суду надав
клопотання, в якому просив слухати
справу без його участі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги в частині
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, у
розмірі 20035,00 грн. визнав, у стягненні
іншої частини
адміністративно-господарських
санкцій, а саме: у розмірі 20035,00 грн.
заперечував. Додатково в обґрунтування
заперечень зазначив, що у 2013 році ТОВ
"Пульсар-92" було подано до центру
зайнятості два звіти про наявність
вакансій, відмов у працевлаштування
інвалідів з боку відповідача не було, а
отже, на думку відповідача, ТОВ
"Пульсар-92" були виконані всі необхідні
дії з працевлаштування інвалідів, а
бездіяльність Харківського міського
центру зайнятості призвела до
непрацевлаштування відповідачем
інвалідів у 2013 році.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін по справі,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідач, товариство з обмеженою
відповідальністю "Пульсар-92", в
установленому законодавством порядку
зареєстрований як юридична особа (код
14076449).

Судом встановлено, що відповідачем
було подано до Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів "Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2013 рік
форми № 10-ПІ від 20.02.2014 року, про що є
відповідна відмітка про отримання
Фондом від 21.02.2014 року, згідно якого
середньооблікова чисельність штатних
працівників складу підприємства у 2013
році становила 40 осіб. При цьому у звіті
зазначено, що середньооблікова
чисельність інвалідів - штатних
працівників фактично працюючих на
підприємстві становила 0 осіб та
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст.19 ЗУ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 2
особи (а.с.8).

Згідно розрахунку суми позову,
наданого позивачем, відповідачем не
виконано норматив - 2 робочих місця по
працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становив 20035,00
грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році становить 40070,00 грн. (а.с. 7).

Суд зазначає, що визначення показника
середньооблікової кількості штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, здійснюється відповідно
до Інструкції із статистики кількості
працівників, затвердженої Наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 № 286. Згідно вказаної
інструкції п. 3.2.5. середньооблікова
кількість штатних працівників за
період з початку року (у тому числі за
квартал, півріччя, 9 місяців, рік)
обчислюється шляхом підсумовування
середньооблікової кількості штатних
працівників за всі місяці роботи
підприємства, що минули за період з
початку року до звітного місяця
включно, та ділення одержаної суми на
кількість місяців у цьому періоді.
Пунктом 3.2.1 вказаної інструкції
передбачено, що середньооблікова
кількість штатних працівників за
місяць обчислюється шляхом
підсумовування кількості штатних
працівників облікового складу за
кожний календарний день звітного
місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для
лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні,
святкові та неробочі дні, і ділення
одержаної суми на число календарних
днів звітного місяця. Відповідно до п.
3.4. Інструкції щодо заповнення форми №
10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів",
затвердженої Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
10.02.2007 № 42 дані щодо середньооблікової
кількості штатних працівників
облікового складу (рядок 01),
середньооблікової кількості штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02), та кількості
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).
Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що до середньооблікової
кількості штатних працівників за рік,
яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, включаються особи, які
пропрацювали на підприємстві шість та
більше місяців за рік.

Таким чином, відповідно до даних
зазначених відповідачем у "Звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів" за 2013 рік форми № 10-П1 від
20.02.2014 року, середньооблікова
чисельність інвалідів, які працювали
на підприємстві відповідача у 2013 р.,
становить 0 осіб.

Статтею 18 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік,
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Після самостійного розрахунку
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою вищевказаної статті,
здійснюється та забезпечується
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, на законодавчому рівні
імперативно визначено єдиний для всіх
роботодавців норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
порядок його обчислення.

Отже, дослідивши дані звіту
відповідача, суд приходить до висновку,
що відповідачем не виконано норматив
робочих місць з працевлаштування
інвалідів у кількості 2 особи.

Згідно зі ст. 20 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" обов'язок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст. 19 цього Закону.

У відповідності зі ст.18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Аналіз норм чинного законодавства
України щодо соціальної захищеності
інвалідів свідчить про те, що на
підприємства покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх безпосереднього
працевлаштування. Обов'язок такого
працевлаштування виникає у місцевих
органів соціального захисту населення,
державної служби зайнятості після
виконання підприємствами вимог,
встановлених законодавством, а саме:
інформування вказаних органів про
вільні робочі місця та вакантні посади,
на яких може використовуватись праця
інвалідів.

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19.12.2005 року
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН „Звіт про наявність
вакансій", а також наказом Міністерства
соціальної політики України № 316 від
31.05.2013 року затверджена форма
статистичної звітності № 3-ПН
„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Судом встановлено, що у 2013 році
відповідачем до Харківського міського
центру зайнятості лише у липні та
жовтні 2013 року надавалась інформація
(„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" від 09.07.2013 року та від 18.10.2013
року) про наявні 2 вакантних робочих
місця для працевлаштування інвалідів,
що підтверджується листами
Харківського міського центру
зайнятості: № ХМЦЗ-03-19924 від 19.05.2014 року
та № ХМЦЗ-02-16789-22/14 від 16.06.2014 року (а.с. 21,
72) та представником відповідача в
судовому засіданні не заперечувалось.

Отже, з матеріалів справи судом
встановлено, що ТОВ "Пульсар-92" не було
подано до міського центру зайнятості
«звіти про наявність
вакансій»/«інформації про попит на
робочу силу (вакансії)» для
працевлаштування інвалідів за січень,
лютий, березень, квітень, травень,
червень, серпень, вересень, листопад та
грудень 2013 року при наявності
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, що не
заперечувалось представником
відповідача в судовому засіданні.

Викладене свідчить про невиконання ТОВ
"Пульсар-92" обов'язку щодо належного та
своєчасного інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць на підприємстві та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування, що є порушенням
вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Суд зазначає, що формальне
зазначення відповідачем в поданих до
органу державної служби зайнятості
звітах (які у 2013 році відповідачем було
подано лише два рази) про наявні
вакансії для працевлаштування
інвалідів не підтверджується іншими
доказами про реальне створення
робочого місця, а відтак, не може бути
розцінено судом як належне виконання
обов'язку згідно з Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Крім того, відповідно до
вищевказаних листів Харківського
міського центру зайнятості
відповідачем у 2013 році не було
працевлаштовано жодної особи з
обмеженими фізичними можливостями та
одній особі за результатами направлень
центру зайнятості було відмовлено у
працевлаштуванні. На підтвердження
вказаної інформації Харківським
міським центром зайнятості було надано
на вимогу суду копію корінця
направлення на працевлаштування на
посаду комірника ОСОБА_2, відповідно до
якого вказаній особі було відмовлено у
працевлаштуванні з причини -
«кандидатура не відповідає вимогам»
(а.с. 73). Доказів зворотнього або доказів
щодо обґрунтованості такої відмови
представником відповідача в судовому
засіданні не надано.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що відповідач у
силу ст. 218 Господарського кодексу
України підлягає притягненню до
відповідальності, передбаченої ч.1 ст.20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", адже
не лише не забезпечив дотримання вимог
зазначеного закону щодо реального
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а й
безпідставно за власним рішенням
відмовив у працевлаштуванні інваліду,
який був направлений органом державної
служби зайнятості.

Щодо наданих суду представником
відповідача копій наказів про
призначення на посаду оператора
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд зазначає, що
вказані документи не є належними
доказами в обґрунтування заперечень
проти позовних вимог в частині
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, оскільки зазначені призначення
відбулись у 2014 році, тоді як позивач
просить застосувати до відповідача
адміністративно-господарські санкції
за правопорушення, вчинене у 2013 році.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що представником
відповідача в судовому засіданні
визнано позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 20035,00 грн. Суд зазначає, що
визнання позову в частині позовних
вимог не суперечить закону, не порушує
чиї-небудь права, свободи або інтереси,
сума боргу, зокрема, у вказаній частині
підтверджується матеріалами справи та
представником відповідача не
заперечується.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Досліджуючи докази в їх сукупності, суд
зазначає, що відповідачем не подано до
суду: фактичних даних, які б
засвідчували реальне створення
відповідачем робочих місць для
подальшого працевлаштування інвалідів
(наказів про створення робочого місця
для працевлаштування інваліда;
документу про обсяг обов'язків за
відповідною посадою, штатного розпису
з вакантним робочим місцем тощо);
доказів вжиття всіх необхідних для
працевлаштування інвалідів заходів, а
також судом встановлено невиконання
ТОВ "Пульсар-92" обов'язку щодо належного
та своєчасного інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць на підприємстві та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
Харківського обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів
про стягнення з ТОВ "Пульсар-92"
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, нормативно та документально
обґрунтовані, заборгованість у
загальному розмірі 40070 грн. 00 коп.
відповідачем станом на час судового
розгляду не сплачена, тому позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пульсар-92" про
стягнення заборгованості -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Пульсар-92" (юридична
адреса: 61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 20,
) на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16,
, одержувач: рр 0003,
МФО 851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
40070 грн. 00 коп. (сорок тисяч сімдесят грн.
00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови
виготовлено 11.07.2014 року.

Суддя
К.О. Севастьяненко