Справа № 826/2001/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/2001/14 Головуючий у
1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Твердохліб В.А., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські Аграрні
Інвестиції» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські Аграрні Інвестиції» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 травня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, В період
з 25.10.2013 по 30.10.2013 Міжрегіональним
Головним управлінням Міндоходів -
Центральній офіс з обслуговування
великих платників на підставі
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78,
пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу
України та наказу № 603 від 17.10.2013 була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ «Українські
Аграрні Інвестиції» від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за 2010 - 2013
року. В результаті чого складено акт №
1313/40-50-37-20/33558346 від 31.10.2013.

Вказаною перевіркою встановлено
допущені позивачем порушення статті 185,
пунктів 198.3, 198.4, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми податкового
кредиту в розмірі 2774372 грн 53 коп.,
пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми від'ємного
значення податку на додану вартість,
яка включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 19 податкової декларації)
на суму 93029 грн за квітень 2013 року та
заниження позитивного значення
податку на додану вартість поточного
звітного періоду (рядок 18 податкової
декларації) у розмір 274292 грн за травень
2013 та в розмірі 2407052 грн за квітень 2011
року та порушення підпункту 14.1.18 пункту
14.1 статті 14, пункту 200.4, статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми бюджетного
відшкодування на суму ПДВ в розмірі
2407052 грн за квітень 2011 року, завищення
залишку від'ємного значення (рядок 24
податкової декларації), який
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду у розмірі 274292 грн
за травень 2013 року.

Керуючись висновками акту перевірки,
20.11.2013 податковим органом прийнято
податкові повідомлення - рішення, а
саме: № , яким зменшено суму
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 367 321 грн та №
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
2407052 грн.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Українські Аграрні
Інвестиції» звернулось за захистом до
суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що господарська діяльність
контрагентів позивача має ознаки
нереальності здійснення господарських
операцій, а укладені такими
контрагентами угоди не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, отже є нікчемними, а
видані ними первинні документи
складені всупереч вимогам діючого
законодавства, у зв'язку з чим не можуть
підтвердити факт здійснення
господарських операцій..

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з ПП «Волинські
аграрні інвестиції» та ТОВ «Гамма-Юг»,
позивачем надано: договори, податкові
та видаткові накладні, платіжні
доручення, товарно-транспортні
накладні (а.с. 64-117, 164-253 том 1).

Проте, судова колегія вважає за
необхідне звернути уваги на те, що дані
документи, складені у невідповідності
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88, а саме
2.4. згідно якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Наведені документи первинної
звітності також суперечать положенням
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідно до
якої первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів, акцентує увагу на тому,
що ряд первинних документів, не
відповідають вимогам ні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ні Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88,
зокрема в первинних документах не
зазначено прізвища особи яка їх склала
та її посаду, платіжні доручення не
містять відмітки банку.

За таких обставин, надані позивачем
документи на підтвердження
господарських правовідносин з таким
контрагентом, не є належно оформленими
первинними документами, оскільки не
відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201
ПК та частини другої ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам щодо їх
складення і підписання повноважною
особою платника податків, тому не
можуть бути належним документальним
підтвердженням проведення
господарських операцій та підставою
для формування спірних сум валових
витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією
суддів враховано правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена:
в постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, а саме,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги; та в
постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11,
згідно з якою складені і підписані
неповноважними особами податкові
накладні не можуть вважатися належно
оформленими звітними документами, які
посвідчують факт придбання товарів,
робіт чи послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11,
яка переглядалася Верховним Судом
України, стосувалися лише правильності
оформлення податкових накладних, на
підставі яких сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ, однак суд
вважає, що з метою однакового
застосування законодавства
застосований Верховним Судом України
підхід є цілком прийнятним. Для
з'ясування правильності оформлення й
інших первинних бухгалтерських
документів, для яких частина друга ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює
відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч.
щодо їх складення та підписання
відповідними уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 КАС
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Окрім того, на думку апеляційного суду,
особливу увагу слід звернути на
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції Розділом 4 договору № 67/04/11
від 01.04.2011 передбачений розрахунок
сторін, а саме покупець розраховується
з постачальником за товар та
транспорті витрати шляхом
перерахування коштів по факту
відвантаження протягом 3-х банківських
днів, виходячи із кількості
відвантаженої продукції за ціною
вказаною в пункту 1.1 на розрахунковий
рахунок постачальника згідно
виставлених рахунку (рахунків).
Остаточний розрахунок на підставі акту
звірки розрахунків.

Отже, первинними документами які мають
засвідчувати факт виконання своїх
зобов'язань сторонами договорів № 67/04/11
від 01.04.2011 та № 1902/1 від 19.02.2013 є
товарно-транспортні накладні,
карантинні сертифікати ГХІ, оригінал
видаткових та податкових накладних,
реєстри прийнятих автомобілів на
станції Миколаїв-Вантажних філія ПАТ
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Миколаївський
портовий елеватор» з зазначенням
номера товарно-транспортної накладної,
держ. номера автомобіля, прийнятої
ваги, рахунки та товар та залізничний
тариф, залізничні накладні, паспорт
якості, виданий заводом - виробником,
акти звірки розрахунків.

Також, не надано позивачем і
специфікацій, карантинних
сертифікатів ГХІ, реєстрів прийнятих
автомобілів на станції
Миколаїв-Вантажних філія ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Миколаївський портовий
елеватор» з зазначенням номера
товарно-транспортної накладної, держ.
номера автомобіля, прийнятої ваги,
рахунків та товару та залізничного
тарифу, залізничних накладних,
паспортів якості, виданих заводом -
виробником, актів звірки розрахунків
за договорами № 67/04/11 від 01.04.2011 та № 1902/1
від 19.02.2013.

Не спростованим залишається і той факт,
що згідно відповіді № 10/8019вх від 24.04.2014
наданої Управлінням державної
автомобільної інспекції Головного
управління МВС України в м. Києві
відповідачу на його запит № 1166/9/28-10-10-5-11
від 15.04.2014 транспортні засоби зазначені
у запиті, а саме автомобілі вказані в
наданих позивачем суду ТТН, згідно
облікових даних УДАІ у м. Києві не
зареєстровані.

Підсумовуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що доводи відповідача про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. А відтак,
податкові повідомлення-рішення
податкового органу є законними і
підстав для їх скасування відсутні.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські Аграрні Інвестиції» -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 травня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
В.А. Твердохліб,

Л.О. Костюк

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Твердохліб В.А.

Костюк Л.О.