Справа № 817/1534/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1534/14

14 липня 2014 року 10год. 15хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Курасов Максим
Володимирович,

відповідача: представник Махаринець
Михайло Євгенович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Шендер" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма "Шендер"
звернулося до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області форми "В1" №
від 05.03. 2014 року, форми "Р" № від
05.03. 2014 року та форми "В4" № від 05.03.
2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при
проведенні позапланової перевірки ДПІ
у м. Рівному не були детально вивчені,
враховані та взяті до уваги усі
господарські операції Товариства та
приписи норм податкового
законодавства, натомість перевірка
проходила із єдиною метою - зняти
законно сформований податковий кредит
та бюджетне відшкодування ПДВ, що
підтверджується не наведенням
перевіряючою ДПІ підстав та будь-якого
посилання на норми ПКУ, які б надавали
останній право та законні підстави не
підтвердити суми по деклараціях
Товариства, не перевіривши факту
реальних поставок товару Товариства
(навіть не провівши будь-яких
зустрічних звірок, отримання
інформації від контрагентів ТОВ Фірма
«Шендер», тощо), не перевіряючи
первинні документи, які надавались на
запит ДПІ у м. Рівному, так і ті, які
надавались в процесі перевірки,
зробили надумані висновки з метою
«анулювання» законно сформованого
податкового кредиту Товариства. Крім
того, зазначено, що посилання ДПІ у м.
Рівному на те, що частина залишку
від'ємного значення, фактично сплачена
ТОВ Фірма «Шендер» постачальникам
та/або до державного бюджету, не брала
участі у розрахунках бюджетного
відшкодування (не погашена податковими
зобов'язаннями попередніх податкових
періодів) не відповідає дійсності, та
спростовується наявними у Товариства
первинними документами, які надають
право останньому формувати та заявляти
до відшкодування ПДВ в сумах, заявлених
по деклараціях з ПДВ у перевіряє мий
період.

Будь-яких інших порушень норм чинного
податкового законодавства, які б
надавали перевіряючій ДПІ право
посилатись на допущення порушень
вищезгаданих статей Податкового
кодексу України не наводяться та в Акті
не вказуються.

Таким чином, не бажання перевіряючої
ДПІ провести перевірку у чіткій
відповідності до норм закону, та
свідоме перекручування останньою
пояснень представників Товариства і
фактів цієї справи слугувало винесення
незаконного Акту, який підлягає
негайному скасуванню.

Зі змісту Акту вбачається, що в
порушення вищенаведених вимог
нормативно-правових актів, окрім
загальних формулювань про завищення та
заниження оплаченої частини залишку
від`ємного значення, наведених ДПІ у м.
Рівному, Акт не містить доказів з
посиланням на відповідні первинні
документи, регістри бухгалтерського
обліку, які б свідчили про не
правомірність розрахунку суми
бюджетного відшкодування чи
податкового кредиту ТОВ Фірма «Шендер»
наведеного в податковій декларації за
червень 2013 р. Не наведені такі докази
ДПІ у м. Рівному і під час розгляду
заперечення на Акт, первинної та
повторної скарги на надумані податкові
повідомлення-рішення.

З отриманого Акту не вбачається, що
перевіряючою ДПІ у м. Рівному було
належним чином опрацьовано та надано
обґрунтовані висновки з врахуванням
перелічених вище матеріалів, а також
те, що позапланову виїзну перевірку
достовірності нарахування
декларування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
червень 2013 р. проведено повно, всебічно,
об'єктивно і у чіткій відповідності до
вимог чинного податкового
законодавства. А тому позивач вважає,
що податкові повідомлення-рішення,
сформовані на основі незаконного Акту
підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні, з мотивів наведених у
адміністративному позові, позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні, з мотивів викладених у
письмових запереченнях, позовні вимоги
не визнав та просив у задоволенні
позову відмовити повністю. Крім того,
представник відповідача звернув увагу
суду на відсутність лісових квитків,
які є обов'язковими при закупівлі ягід,
що підтверджує безпідставність
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування позивачем у
вказаних періодах.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що з 5 по 11 лютого 2014
року Державною податковою інспекцією у
м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
проведено документальну позапланової
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шендер" з
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість задекларованого до
відшкодування у рахунок погашення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів згідно декларації
з ПДВ за серпень, вересень, жовтень,
листопад та грудень 2013 року. Результати
перевірки оформлені актом №
148/17-16-15-01/24177387 від 18.02.2014 року (а.с.13-56 том
1). На підставі вказаного акту 05.03. 2014
року прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ , яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 101688,00 грн., в тому
числі за серпень 2013 року на 16294,00 грн., за
вересень 2013 року на 16905,00 грн., за
жовтень 2013 року на 36497,00 грн., за
листопад 2013 року на 8453,00 грн., за грудень
2013 року на 23539,00 грн., а також
застосовано штрафні санкції в розмірі
50844,00 грн. (а.с.57 том 1);

№ , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
13102,50 грн., в тому числі 10482,00 грн. за
основним платежем та 2620,50 грн. за
штрафними санкціями (а.с.58 том 1);

№ , яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення податку на додану
вартість на 7924,00 грн. за грудень 2013 року
(а.с.59 том 1).

Вказані податкові
повідомлення-рішення оскаржувались
позивачем в адміністративному порядку.
Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 20.05.2014 року - скарга
платника залишена без задоволення
(а.с.60-63 том 1).

В основу вказаних податкових
повідомлень-рішень покладено висновки
про порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44
розділу I, п.198.3,п. 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2,
п.200.3, п.200.4 ст.200, п.201.1, п.201.2, п.201.7 ст.201
розділу V Податкового кодексу України,
внаслідок завищення суми податкового
кредиту з податку на додану вартість по
операціям з придбання послуг у ТДВ
"Рівнехолод".

Так, за аналізом таких операцій (з
урахуванням відповідних даних
попередньої звітності) контролюючий
орган зробив висновки про безпідставне
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту ПДВ в сумі 33199,00
грн. по операціях з ТДВ "Рівнехолод" у
серпні 2013 року, що призвело до
завищення від'ємного значення за цей
період на 16905,00 грн. та до завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування на 16294,00 грн., про
безпідставне віднесення позивачем до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
33026,00 грн. по операціях з ТДВ
"Рівнехолод" у вересні 2013 року що
призвело до завищення від'ємного
значення за цей період на 33026,00 грн. та
до завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування на 16905,00 грн., про
безпідставне віднесення позивачем до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
22406,00 грн. по операціях з ТДВ
"Рівнехолод" у жовтні 2013 року, що
призвело до завищення від'ємного
значення за цей період на 8453,00 грн. та до
завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування на 36497,00 грн. та до
заниження суми, яка підлягала
нарахуванню до сплати в бюджет на 10482,00
грн., про безпідставне віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту ПДВ в сумі 21864,00 грн. по
операціях з ТДВ "Рівнехолод" у
листопаді 2013 року, що призвело до
завищення від'ємного значення за цей
період на 21864,00 грн. та до завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування на 8453,00 грн., про
безпідставне віднесення позивачем до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
9599,00 грн. по операціях з ТДВ "Рівнехолод"
у грудні 2013 року, що призвело до
завищення від'ємного значення за цей
період на 7924,00 грн. та до завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування на 23539,00 грн. (а.с.199 том 1).

Операції, які проаналізовані
контролюючим органом, оформлені
договором № 9 про надання послуг по
зберіганню товарів від 05.01. 2013 року
(а.с.64 том 1), актами виконаних робіт по
наданню послуг, розрахунками та
рахунками, які виставлялися
постачальником послуг (а.с.65-139 том 1).

За даними зазначеної документації,
впродовж серпня-грудня 2013 року ТОВ
"Шендер" отримало від ТДВ "Рівнехолод"
послуги по зберіганню ягідної
продукції, причому з серпня по грудень
2013 року ці послуги включали в себе
зберігання товару в приміщенні
холодильника при температурі не вище 15
градусів по Цельсію за визначеним у
договорі тарифом та
погрузочно-розгрузочні роботи
електронавантажувачем, а з липня до
початку вересня ці послуги додатково
включали в себе також замороження ягід
в морозильній камері або тунелі, за
визначеним у договорі тарифом.

Акти виконаних робіт за формою і
змістом повністю відповідають Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 року в частині вимог що
ставляться до первинного
бухгалтерського документа. Відповідно,
вказані акти слугували належною
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій позивача.

При цьому, суд відхиляє доводи сторони
відповідача про те, що зміст актів не
дає можливості визначити об'єм
отриманих позивачем від ТДВ
"Рівнехолод" послуг та їх реальну
вартість, позаяк, що стосується
номенклатури послуг, то акти містять
посилання на договір, в якому чітко
визначено, як перелік послуг, так і
тарифи за відповідні послуги, а
стосовно їх обсягу, то кожен акт має
додаток, в якому наведено калькуляцію,
чітко і повно визначено тоннаж
продукції, яку отримано ТДВ
"Рівнехолод" на зберігання і
відвантажено із складу зберігання у
певний часовий проміжок, відповідно,
визначено кількість продукції, послуги
по зберіганню і навантаженню якої
проводились у цей часовий проміжок ТДВ
"Рівнехолод" та їх вартість. Крім того,
чітко і повно визначено кількість
послуг за їх видами та їх вартість і у
рахунках, які виставлялися для ТОВ
"Шендер" його контрагентом.

Платіжними дорученнями підтверджено
той факт, що ТОВ "Шендер" оплачувало ТДВ
"Рівнехолод" відповідні послуги по
зберіганню продукції (а.с.55-63 том 3).

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на мишу
територію України) та послуг, б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності; в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на мигну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

В силу вимог пункту 198.2 цієї статті,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

1) або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

2) або дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

А відповідно до пункту 198.3 цієї статті,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку: придбанням (будівництвом
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 ст.198 Податкового
Кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Беручи до уваги наведені вище норми
законодавства, необхідною умовою для
віднесення до податкового кредиту
сплачених платником у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є підтвердження факту реальності
господарських операцій та факту
придбання таких товарів (послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника, а також підтвердження
відповідних сум податкового кредиту
належними чином оформленими
податковими накладними.

Податковий кредит ТОВ "Шендер"
підтверджено належним чином
оформленими податковими накладними,
виписаними ТДВ "Рівнехолод", до форми і
змісту яких у відповідача під час
перевірки жодних зауважень не
виникало. Копії податкових накладних
долучено до матеріалів справи
(а.с.68,72,76,80,84,88,92,96,100,104,108,112,116,120,124,128, 132,
136, том 1). Податкові накладні містять
всі, передбачені статтею 201 Податкового
кодексу України, реквізити та
відповідають вимогам наказу
Міністерства фінансів України №1379 від
01.11.2011 року "Про затвердження форми
податкової накладної та Порядку
заповнення податкової накладної",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071,
що був чинним до 01.03.2014 року. Вказані
накладні належним чином відображені
позивачем у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних
(а.с.154-177 том 1). І на момент виписування
податкових накладних і на даний час
контрагент позивача - ТДВ "Рівнехолод" є
зареєстрованим платником ПДВ. В ході
перевірки контролюючим органом не було
встановлено розбіжностей за даними
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Міндоходів
України стосовно задекларованого в
серпні-грудні 2013 року ТОВ "Шендер"
податкового кредиту, тобто контрагент
позивача - ТДВ "Рівнехолод" відобразив
відповідну суму ПДВ у складі своїх
податкових зобов'язань.

Факт надання ТДВ "Рівнехолод" для ТОВ
"Шендер" послуг підтверджується
первинними документами встановленої
форми, про які, зокрема, зазначено і в
акті перевірки. Такі документи мають
усі необхідні реквізити та відомості, і
у повній мірі відображають зміст
господарських операцій. Вказані
документи є допустимими засобами
доказування відповідних господарських
операцій.

З пред'явлених позивачем та
досліджених судом документів
вбачається, що фактичний рух активів та
зміни у власному капіталі платника
податків у зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце, зокрема
бухгалтерськими даними підтверджено
придбання та продаж ягід (а.с.190-197 том 1).
Заморожування, або зберігання у
охолодженому або замороженому вигляді
є необхідною умовою для можливості
реалізації ягід на протязі року,
забезпечення якості продукції і її
товарного вигляду. Тобто господарський
сенс в отриманні ТОВ "Шендер" послуг по
відповідному зберіганню продукції,
якою торгує позивач, присутній, і
цілком логічним є отримання таких
послуг в юридичної особи, яка має у
своєму розпорядженні холодильні
камери і камери для заморозки ягід,
тобто в ТДВ "Рівнехолод".

Крім того, позивачем документально
підтверджено і факт використання
придбаних у ТДВ "Рівнехолод" послуг у
власній господарській діяльності,
зокрема ТОВ "Шендер" доведено, що
впродовж липня - грудня 2013 року воно
систематично здійснювало реалізацію
замороженої чорниці не експорт і
отримало від такої діяльності прибуток
(а.с.216-250 том 1, а.с.1-250 том 2, а.с.1-54, 64-122
том 3). Тобто господарські операції
позивача в їх сукупності відповідають
їх дійсному економічному змісту.

Таким чином, сукупністю зібраних у
справі доказів доведено, що податковий
кредит позивача сформовано у повній
відповідності до вимог пунктів 198.1-198.6
статті 198, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України.

Виникнення права позивача на
податковий кредит є наслідком
фактичного проведення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість,
підтверджені первинними документами
бухгалтерського обліку, у тому числі
податковими накладними.

Відповідач, зі свого боку, не надав
будь-яких належних доказів щодо
фіктивності господарських операцій, за
наслідками яких було сформовано
позивачем оспорюваний податковий
кредит, та не навів жодних фактичних
даних, які б викликали сумнів у
реальності виконання операцій з
поставки позивачу послуг.

З урахуванням зазначеного суд
приходить до висновку, що у податкового
органу були відсутні законні підстави
для зменшення позивачу суми
податкового кредиту, та, відповідно,
для зменшення суми бюджетного
відшкодування та від'ємного значення
податку на додану вартість, а також для
донарахування податку на додану
вартість згідно з оспорюваними
податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно з положеннями частини другої
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі "Компанія "Вестберґа таксі
Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд
визначив, що "…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час
розгляду даної адміністративної
справи не наведено об'єктивних доводів
щодо наявності в діях позивача ознак
неправомірності, не надано доказів
узгодженості дій позивача з
недобросовісними платниками податків
(постачальниками) з метою незаконного
отримання податкової вигоди, як і не
доведено правомірності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Відповідач не подав жодних доказів на
підтвердження того, що отримання
позивачем послуг від ТДВ "Рівнехолод"
було спрямовано на отримання
незаконної податкової вигоди, а не на
отримання послуги, яка поза всяким
сумнівом є необхідною для забезпечення
належного зберігання і безперешкодної
реалізації ягоди.

Оцінюючи оспорювані податкові
повідомлення-рішення, відповідно до
вимог частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд констатує, що вони не
відповідають таким критеріям
правомірності, як: законність,
обґрунтованість, добросовісність та
розсудливість.

Враховуючи сукупність наведених
обставин наряду із правовою специфікою
податкових повідомлень-рішень, яка
полягає у тому, що владний припис таких
правових актів індивідуальної дії
міститься безпосередньо в самому
податковому повідомленні-рішенні, а
мотиви його винесення, тобто обставини,
яким керувався суб'єкт владних
повноважень, - у відповідному акті
перевірки, на підставі якого і
приймався такий правовий акт
індивідуальної дії, суд прийшов до
висновку, що податкові
повідомлення-рішення №, №,
№ від 05.03.2014 року є протиправними
і підлягають скасуванню.

За наведеного позов підлягає до
задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 182 грн. 70 коп. судового
збору, сплаченого згідно платіжного
доручення № 262 від 27.05. 2014 р. (а.с. 2 т. 1).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
форми "В1" № від 05.03. 2014 року, форми
"Р" № від 05.03. 2014 року та форми "В4"
№ від 05.03. 2014 року.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Шендер" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.