Справа № 2-а-5777/11
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
Справа №
4868/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді Матковська
З.М.

розглянувши у письмовому провадженні
в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області на ухвалу
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 20.03.2014
року про зміну способу виконання
рішення у справі № 2а-5777/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області про
стягнення та перерахунок соціальних
виплат, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області надійшла
заява ОСОБА_1 про зміну способу і
порядку виконання рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 07.09.2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші про визнання неправомірною
відмову в призначенні і перерахунку
пенсії по інвалідності та спонукання
до проведення призначення і
перерахунку та виплати
недонарахованої пенсії.

Ухвалою Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 20.03.2014
року заяву задоволено. Змінено спосіб
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2013 року по справі № 74656/12
щодо: зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
призначити та здійснювати виплату,
перерахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі 6 - ти
мінімальних пенсій за віком
передбаченому ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 20.11.2010
року по 22.07.2011 року з урахуванням
проведених виплат; зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші провести нарахування та
виплату на користь ОСОБА_1 за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 20.11.2010
року по 22.07.2011 року з урахуванням
виплачених сум. Стягнено з Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі в Івано-Франківській
області в користь ОСОБА_1 29 206,76 грн.

Не погодившись із ухвалою суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в місті
Калуші та Калуському районі подало
апеляційну скаргу. В обґрунтування
поданої апеляційної скарги апелянт
зазначає, що задовольняючи заяву про
зміну способу виконання рішення, суд
першої інстанції не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою, як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, від
способу виконання судового рішення, як
одного з його заходів, чим змінив
постанову суду по суті за відсутності
на це процесуальних повноважень.
Зазначає, що суд не мав підстав у
задоволені заяви про зміну способу
виконання рішення суду, а саме -
стягнення конкретної суми.

Враховуючи те, що особи які беруть
участь у справі в судове засідання не
прибули, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає доцільним розглядати справу
відповідно до ст. 197 КАС України в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала
скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про зміну
способу та порядку виконання судового
рішення, суд першої інстанції виходив
із того, що невиконання судового
рішення у даній справі призведе до
порушення прав позивача, а його
виконання можливе лише в разі зміни
способу виконання судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Згідно вимог ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення
або розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення в
десятиденний строк у судовому
засіданні з повідомленням державного
виконавця або сторони виконавчого
провадження, що звернулися із поданням
(заявою), та осіб, які беруть участь у
справі, та у виняткових випадках може
відстрочити або розстрочити виконання,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення. Неприбуття у судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду. У разі прийняття
рішення про відстрочення чи
розстрочення виконання постанови в
адміністративній справі суд змінює
строк подання суб'єктом владних
повноважень звіту про виконання такої
постанови.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Ці заходи повинні
забезпечити виконання конкретного
судового рішення і не поширюватися на
відносини, які виникли після його
ухвалення.

Тобто, зі змісту вказаної норми
випливає, що суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду, або ж відмовити
по даному питанню, не змінюючи при
цьому його змісту.

Стаття 263 КАС України не містить
виключного переліку обставин, що є
підставою для вирішення питання про
зміну чи встановлення способу і
порядку виконання судового рішення,
однак основними обставинами для цього
слід вважати такі, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» який встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Відповідно до ст.2 цього Закону держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є, зокрема, державний орган.
Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

Така обставина на думку апеляційного
суду є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи
державним виконавцем постановою від
13.11.2013 року було відкрито виконавче
провадження із виконання виконавчого
листа №2а-5777/11 виданого Калуським
міськрайонним судом від 30.04.2013 року.

Станом на день подачі заяви державним
виконавцем, УПФ виконало зазначений
вище виконавчий лист в частині
нарахування ОСОБА_1 та перерахунок
належних до виплати ОСОБА_1 сум у
розмірі 29206,76 грн., в решті відповідач
вказав про неможливість виконання
судового рішення з причин відсутності
коштів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
приходить до переконання, що
неможливість виконання судового
рішення яке вступило в законну силу у
зв'язку із його зобов'язальним
характером, є підставою для зміни
способу виконання цього судового
рішення, оскільки кінцевим результатом
його виконання у даній справі є виплата
позивачеві належних йому коштів
державним органом.

Крім цього, відмова у задоволенні заяви
позивача про зміну способу виконання
судового рішення буде суперечити
змісту цього рішення, оскільки
призведе до подальшого порушення прав
позивача.

При цьому покликання УПФ на
відсутність бюджетного фінансування
як на причину невиконання рішення суду
не можуть прийматися до уваги, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
та Калуському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а ухвалу Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 20.03.2014
року про зміну способу виконання
рішення у справі № 2а-5777/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Матковська З.М.