Справа № 826/8965/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02 липня 2014 року 15 год. 19
хв. № 826/8965/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при
секретарі судових засідань Приходько
О.В., за участю представників позивача
та відповідача, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом підприємства зі 100%
іноземними інвестиціями
"Білла-Україна" до Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів про визнання протиправним
та скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 02 липня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 23 червня 2014 року надійшов
позов підприємства зі 100% іноземними
інвестиціями "Білла-Україна" (далі -
позивач) до Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
рішення відповідача від 08 травня 2014
року № 0011 про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу
(далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржуване
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки штраф до позивача
накладено безпідставно.

Ухвалою суду від 25 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду колегією суддів
у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 02 липня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

При здійснені контролю за дотриманням
законодавства про рекламу виявлено
ознаки порушення позивачем такого
законодавства при розповсюдженні
рекламних листівок "Billa Саме на мій
смак. 20.02.2014-26.02.2014" (далі - листівки).

У зв'язку з викладеним, 17 березня 2014
року відносно позивача як
розповсюджувача реклами складено
протокол про порушення законодавства
про рекламу.

Крім того, 17 березня 2014 року складено
вимогу у порядку ч. 2 ст. 26 Закону
України "Про рекламу" (далі - Закон), якою
позивача (його уповноваженого
представника) зобов'язано з'явитися до
територіального органу відповідача та
надати: свідоцтво про державну
реєстрацію; письмові пояснення;
документальне підтвердження вартості
розповсюдженої реклами за період до
одного року з моменту отримання
вказаної вимоги (договори, акти
виконаних робіт тощо). Позивачу також
повідомлено, що розгляд справи про
порушення законодавства про рекламу
відбудеться 31 березня 2014 року.

Рішенням від 31 березня 2014 року про
початок розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу розпочато
розгляд вказаної справи.

За результатами розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу, 15
квітня 2014 року складено протокол
засідання стосовно вказаної справи,
відповідно до якого, позивачем
повторно протягом року порушено ч. 2 ст.
22 Закону, у зв'язку з чим у той же день
прийнято оскаржуване рішення, яким на
позивача накладено штраф у розмірі
10166,00 грн.

Суд не погоджується з доводами
представника позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно зі ст. 1 Закону, реклама -
інформація про особу чи товар,
розповсюджена в будь-якій формі та в
будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару.

Інформація, яка розповсюджувалася
позивачем у вигляді листівок, за
переконанням суду, не є інформацію про
товар у розумінні Закону України "Про
захист прав споживачів", з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону
України "Про захист прав споживачів",
інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 6-1) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності. 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності
(строк служби) товару (наслідків
роботи), відомості про необхідні дії
споживача після їх закінчення, а також
про можливі наслідки в разі
невиконання цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію.

Інформація споживачеві повинна
надаватися згідно із законодавством
про мови.

Продавець (виконавець), який реалізує
продукцію, повинен обов'язково
зазначати ціну кожної одиниці такої
продукції або однієї категорії
продукції та ціну однієї стандартної
одиниці цієї продукції.

Написи щодо ціни реалізації продукції
мають бути чіткими і простими для
розуміння.

Ціна продукції повинна включати в себе
всі податки та неподаткові обов'язкові
платежі, які відповідно до
законодавства сплачуються споживачем
під час придбання відповідної
продукції.

Ціна товару зазначається за одну
упаковку такого товару, а якщо товар
поставляється без упаковки - за одиницю
вимірювання, яка звичайно
застосовується до такого товару.

У разі коли за одну ціну пропонується
кілька товарів, робіт або послуг чи їх
поєднання або якщо продавець
(виконавець) надає споживачеві при
реалізації однієї продукції право
одержати іншу продукцію за зниженою
ціною, до споживача доводиться
інформація щодо: 1) змісту та вартості
пропозиції та у разі пропонування
товарів, робіт або послуг за одну ціну
- ціни таких товарів, робіт або послуг,
взятих окремо; 2) умови прийняття
пропозиції, зокрема строку її дії та
будь-яких обмежень, включаючи
обмеження щодо кількості.

З наявної у матеріалах справи копії
листівки вбачається, що у ній не
міститься повної інформації про товар,
хоча ст. 15 Закону України "Про захист
прав споживачів" міститься перелік
інформації про продукцію, обов'язкової
для зазначення, а тому інформацію, яка
розповсюджувалась позивачем у вигляді
листівок, не можна вважати інформацією
про товар (продукцію) у місцях, де вона
реалізується.

Згідно з абзацом 2 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 26
Закону, контроль за дотриманням
законодавства України про рекламу
здійснюють у межах своїх повноважень:
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, - щодо захисту прав
споживачів реклами.

На вимогу органів державної влади, на
які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео- та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю.

Рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами під час
розгляду питання про порушення цього
Закону мають право: бути присутніми на
засіданні державного органу під час
розгляду питання про порушення ними
цього Закону; подавати необхідні
документи, давати пояснення;
отримувати копію протоколу засідання
та рішення державного органу,
прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи
бездіяльність зазначеного державного
органу та його посадових осіб до суду.

Відповідно до абзацу 5 ч. 2 ст. 22, ч. 1, п. 1
ч. 2, абзацу 4 ч. 4, ч.ч. 5, 7, 8 ст. 27 Закону,
реклама алкогольних напоїв, реклама
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів права інтелектуальної
власності, під якими випускаються
алкогольні напої, забороняється:
засобами внутрішньої реклами.

Особи, винні у порушенні законодавства
про рекламу, несуть дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну та
кримінальну відповідальність
відповідно до закону.

Відповідальність за порушення
законодавства про рекламу несуть: 1)
рекламодавці, винні: у замовленні
реклами продукції, виробництво та/або
обіг якої заборонено законом; у наданні
недостовірної інформації виробнику
реклами, необхідної для виробництва
реклами; у замовленні розповсюдження
реклами, забороненої законом; у
недотриманні встановлених законом
вимог щодо змісту реклами; у порушенні
порядку розповсюдження реклами, якщо
реклама розповсюджується ними
самостійно.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, за поданням державних
органів, зазначених у ст. 26 цього
Закону, або самостійно у випадках,
передбачених цією статтею, крім тих,
які віднесено виключно до компетенції
Антимонопольного комітету України та
які регулюються законодавством з
питань авторського права та суміжних
прав, накладають штрафи у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, на: розповсюджувачів реклами
за вчинення дій, передбачених п. 3 ч. 2
цієї статті, - у розмірі п'ятикратної
вартості розповсюдження реклами.

Вартість розповсюдженої реклами
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості без урахування
суми внесених (нарахованих) податків,
зборів (обов'язкових платежів), які
встановлені Податковим кодексом
України.

У разі неможливості встановлення
вартості реклами, розповсюдженої з
порушенням вимог цього Закону, на
рекламодавців та розповсюджувачів
реклами рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, накладається
штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Рішення про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу у
розмірі 300 і більше неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян
приймається виключно центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.

Згідно з п. 1, п. 2, п. 8-11, 14, 16, 18, 19 Порядку
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004
року № 693, цей Порядок регулює питання
накладення уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав).

Штрафи відповідно до ст. 27 Закону
накладаються у таких розмірах: сто
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - на рекламодавців, виробників
і розповсюджувачів реклами за
неподання або подання свідомо
неправдивої інформації щодо вартості
розповсюдженої реклами її
виготовлення та/або розповсюдження.

Повторне вчинення порушень,
передбачених у цьому пункті, протягом
року тягне за собою накладення штрафу в
подвійному розмірі.

У разі неможливості встановлення
вартості реклами, розповсюдженої з
порушенням вимог законодавства про
рекламу, на рекламодавців і
розповсюджувачів реклами накладається
штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Накладати штрафи на рекламодавців,
виробників та розповсюджувачів
реклами мають право Голова
Держспоживінспекції, його заступники,
начальники територіальних органів
Держспоживінспекції та їх заступники.

Рішення про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу в
розмірі 300 і більше неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян
приймається виключно уповноваженою
посадовою особою Держспоживінспекції.

Підставою для розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
(далі - справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства
про рекламу подається
Держспоживінспекції або її
територіальним органам за місцем
вчинення порушення.

За наявності ознак порушення
законодавства про рекламу приймається
рішення про початок розгляду справи.

Держспоживінспекція та її
територіальні органи повідомляють
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами про розгляд
справи не пізніш як за три дні до дати
розгляду, а у невідкладних випадках - не
пізніш як за один ден

Справа розглядається за участю
представника особи, щодо якої порушено
справу. В разі його відсутності справу
може бути розглянуто, якщо незважаючи
на своєчасне повідомлення про місце і
час розгляду справи не надійшло
обґрунтоване клопотання про
відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи
приймається рішення, що оформляється у
двох примірниках, один з яких
залишається у Держспоживінспекції або
її територіальному органі, другий - у
10-денний строк надсилається особі,
стосовно якої було прийнято рішення,
або видається її представникові під
розписку.

Рішення у справі може бути оскаржено в
установленому порядку.

Таким чином, системно проаналізувавши
викладені положення та обставини,
враховуючи при цьому факт
розповсюдження позивачем реклами
алкогольних напоїв (знаків для товарів
і послуг, інших об'єктів права
інтелектуальної власності, під якими
випускаються алкогольні напої)
засобами внутрішньої реклами, суд
прийшов до висновку про правомірність
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне
зазначати, що контроль за дотриманням
позивачем законодавства про рекламу у
сфері захисту прав споживачів реклами
відповідачем здійснено згідно з
положеннями Закону, а тому посилання
представника позивача на положення
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" є
безпідставними. У складених
відповідачем документах (вимозі,
протоколі, рішеннях) не міститься
посилань на положення Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов підприємства зі 100% іноземними
інвестиціями "Білла-Україна" до
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з її сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

При цьому, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову підприємства зі 100% іноземними
інвестиціями "Білла-Україна".

2. Стягнути із підприємства зі 100%
іноземними інвестиціями
"Білла-Україна" (ідентифікаційний код
25288083) решту судового збору у розмірі
1689,30 грн. (Одна тисяча шістсот
вісімдесят дев'ять гривень тридцять
копійок) на рахунок Окружного
адміністративного суду міста Києва за
наступними платіжними реквізитами:
отримувач коштів - УДКСУ у Печерському
районі міста Києва, код отримувача (код
за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ
ДКСУ у місті Києві, код банку
отримувача (МФО) 820019, рахунок
отримувача 4007, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
В.І.
Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 09
липня 2014 року