Справа № 823/1633/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1633/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Грибан І. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційні
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕКС" та Державної
податкової інспекції у м. Черкаси
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
р. у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕКС" до Державної
податкової інспекції у м. Черкаси
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Черкаси Головного управління
Міндоходів у Черкаській області в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 04.01.2013
року, № від 04.01.2013 року та №
від 04.01.2013 року, визнати протиправними
дії відповідача по складанню
податкової вимоги (форма «Ю») №729-19 від
14 травня 2013 року, скасувати податкову
вимогу (форма «Ю») №729-19 від 14 травня 2013
року щодо сплати суми податкового
боргу з податку на додану вартість в
розмірі 1 397 397, 56 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
р. позов задоволено частково.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04.01.2013 року №
.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04.01.2013 року №
в частині збільшення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 336466 грн. 50 коп.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач та
позивач подали апеляційні скарги, в
яких, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просили його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю,
а також позов задовольнити повністю
відповідно зацікавленості позивача та
відповідача.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню в частині задоволених вимог
апеляційної скарги, натомість,
апеляційна скарга позивача підлягає
залишенню без задоволення з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства товариства з обмеженою
відповідальністю «ТЕКС» за період з
01.07.11 р. по 30.09.12 р., про що складено акт
від 25.12.2012 року № 397/23-2/31432904.

Відповідачем у акті зроблено висновок
щодо порушення ТОВ «ТЕКС»:

1. вимог п.135.1, п.135.2, п. 135.4.1, ст.135, пп.138.2,
пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в
результаті чого в періоді, що
перевірявся, встановлено заниження
податку на прибуток на загальну суму
401481 грн., в т.ч. за І-ІІІ квартали 2011 року
на суму 397133 грн., за ІІ - ІV квартали 2011
року на суму 397133 грн. та за 3 квартали 2012
року на суму 4348 грн.;

2. вимог п. 188.1 ст. 188, п.187.1 ст.187, п. 198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок
чого встановлення заниження податку на
додану вартість на загальну суму 595694
грн., в т.ч. за липень 2011 року в сумі 21754
грн., за серпень 2011 року в сумі 131251 грн.,
за вересень 2011 року в сумі 143881 грн., за
жовтень 2011 року в сумі 143454 грн., за
листопад 2011 року на суму 73439 грн., за
червень 2012 року в сумі 81915 грн. та
завищення від'ємного значення з
податку на додану вартість за вересень
2011 року в сумі 67805 грн.

04.01.2013 року відповідачем винесені
податкові повідомлення-рішення: №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 893 543 грн., в тому
числі, 595 694 грн. за основним платежем та
297 849 грн.- штрафні (фінансові) санкції, №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 403 655 грн., в тому числі, 401 481 грн.
за основним платежем та 2 174 грн. -
штрафні (фінансові) санкції, № ,
яким зменшено суму від'ємного значення
з податку на додану вартість на 67 805
грн.

Вважаючи, що податкові
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем незаконно та
необґрунтовано, позивач звернувся до
суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції, виходив з того, що
відповідачем збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість неправомірно в частині сум, що
відображені в уточнюючих розрахунках
до податкових декларацій позивачем, а
також з того, що сума, віднесена
позивачем до валових витрат по
взаємовідносинам з контрагентом ТОВ
«Сучасні системи» і визначена
відповідачем як неправомірна, була
предметом розгляду справи № 823/1578/13-а,
за результатами розгляду якої
встановлено реальність господарських
операцій по даним взаємовідносинам та
правомірність віднесення відповідних
сум до валових витрат позивача.

Позивач з вказаним рішенням суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог не погодився, в обґрунтування
апеляційної скарги зазначив, що судом
не було досліджено усієї сукупності
обставин, що мають значення для
вирішення справи, зокрема, реальності
господарських правовідносин, а також
акцентував увагу колегії суддів на
неправильності з боку суду першої
інстанції обрахунку задоволених
позовних вимог.

Відповідач з вказаним рішенням суду в
частині задоволення позовних вимог не
погодився, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що судом не було
досліджено усієї сукупності обставин,
що мають значення для вирішення справи,
зокрема економічну доцільність,
динаміку фактичних правовідносин,
реальність господарських
правовідносин.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційних
скарг, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

За змістом пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 Податкового кодексу України.

З наведеного слідує, що обов'язковою
умовою виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними).

При цьому як відомості, що містяться у
податкових накладних, так і дані
первинних документів, що складаються
при здійсненні господарської операції
та подаються платником до
контролюючого органу, мають
відповідати установленим вимогам та
містить достовірну інформацію про
обставини, з якими законодавство
пов'язує реалізацію права платника на
податкову вигоду.

Також варто наголосити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, адже саме він
виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
а також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

Крім того, пунктом 2.7 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.,
встановлено, що первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках спеціальних
форм, затверджених міністерствами та
відомствами України.

Вантаж, не оформлений ТТН, не
приймається до перевезення (п. 47
Статуту автотранспорту). Про факт
надання автотранспортних послуг
свідчать товарно-транспортні
документи, дорожні листи вантажного
автомобіля, що підтверджують рух
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення (передання вантажу
одержувачу).

Відповідно п. 11.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568, основними документами на
перевезення вантажів є товарно -
транспортні накладні та дорожні листи
вантажного автомобіля.

Між тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що Законом
України від 05.07.2011 р. №3565-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо усунення надмірного
державного регулювання у сфері
автомобільних перевезень» було
внесено зміни до ст. 16 Закону України
«Про дорожній рух» у частині
виключення дорожніх (маршрутних)
листів з переліку документів, що
повинен мати при собі водій та на
вимогу пред'являти для перевірки.

Крім того, зазначеним Законом внесені
зміни до Закону України «Про
автомобільний транспорт» у частині
виключення з тексту цього Закону слів
«дорожній лист».

Неузгодженість даного питання між
законами та підзаконними актами
дозволяє автоперевізнику здійснювати
перевезення вантажу без дорожнього
листа, а тому колегія суддів
відсутність цих доказів в матеріалах
справи не враховує в якості обставини,
що може свідчити про відсутність
реальності господарських операцій.

Натомість, наявність обов'язкових
реквізитів в ТТН, так само як і самих
ТТН, та встановлення внесення в них
правдивих відомостей у господарських
відносинах, що передбачають
транспортування товару, є визначальною
підставою для встановлення реальності
господарських відносин.

Також, відповідно до п. 48.3 ст. 48 ПК
України податкова декларація повинна
містити перелік обов'язкових
реквізитів, в тому числі,
місцезнаходження (місце проживання)
платника податків.

Так в частині правомірності збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток колегія суддів зазначає, що
відповідачем здійснено посилання на
проведення позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
взаємовідносин з ТОВ «Сучасні системи»
за період з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р., за
результатами якої 19.11.2012 р. складено акт
№ 322/22-11/31432904.

Даною перевіркою було встановлено, що
позивачем порушено приписи частин 1, 5
статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 228
Цивільного кодексу України, в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними з червня по жовтень
2011 року.

Дані обставини слугували причиною для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 29.11.2012 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість в сумі 518 000,00 грн. (345 333,00
грн. - основна сума боргу та 172 667,00 грн. -
штрафні санкції). За наслідками
адміністративного оскарження до
вищестоящих податкових органів
вказане рішення було скасовано та
прийнято нове спірне податкове
повідомлення-рішення від 06.02.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість на 345 334,00 грн. (у т.ч.
штрафна санкція - 1,00 грн.).

Як встановила колегія суддів,
постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 07.06.2013 р. у
справі № 823/1578/13-а, у задоволенні позову
про скасування податкового
повідомлення - рішення від 06.02.2013 року №
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції. Прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
06.02.2013 р. № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.03.2014 р. постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2013 р.
залишено без змін.

Таким чином, в порядку ст. 72 КАС України,
податок на додану вартість в сумі 345333
грн., визначений податковою накладною
від 30.06.2011 р. № 3002 (а. с. 122-123 Т. 1) не
призвів до завищення податкового
кредиту за червень 2011 року на цю суму у
зв'язку з реальністю виконаних робіт
ТОВ «Сучасні системи» на користь
позивача.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем
враховано при визначенні витрат суму
1726667 грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Сучасні системи» на основі реальних
господарських відносин, а отже, грошове
зобов'язання з податку на прибуток
податковим органом на суму 397133 грн.
збільшено неправомірно.

Натомість, в акті перевірки податковим
органом збільшено позивачу податок на
прибуток також на суму 4348 грн. в
результаті завищення, на думку
відповідача, витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «Сучасні
системи» в 2012 році на суму 20707 грн.

Дані відносини не охоплені предметом
розгляду справи № 823/1578/13-а.

Суд першої інстанції оцінки доводам
відповідача в цій частині не надав, а
тому колегія суддів вважає за
необхідне дослідити правомірність
нарахуванням відповідачем податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 4348 грн.

Так в акті перевірки зазначено, що
позивачем у рядку 02 податкової
декларації з податку на прибуток
«Дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт,
послуг) не відображено дохід на суму 20707
грн. за 3 квартал 2012 року.

З додатку до акту перевірки колегією
суддів вбачається, що відповідно до
реєстрів кореспондентських рахунків
бухгалтерського обліку в Дт рахунку 703
з Кт рахунку 791 вказано результат
фінансової діяльності у вигляді доходу
від реалізації робіт, послуг на суму
4864072 грн., що в загальній сумі з рештою
відображених доходів становить 5050853
грн.

Натомість, дані податкових декларацій
відображають 5030146 грн., що становить
різницю на суму 20707 грн. в бік зменшення
отриманих доходів.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зауважує, що в
матеріалах справи відсутні первинні
документи, які б могли довести
заниження отриманого доходу позивачем
на 20707 грн.

Між тим, проти такого заниження позивач
заперечує, а тому податкове
повідомлення-рішення № в цій
частині також підлягає скасуванню з
підстав недоведеності обставин, що
відображені в акті перевірки.

Досліджуючи правомірність збільшення
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
595694 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

За перевіряємий період позивачем
задекларовано зобов'язань з податку на
додану вартість на суму 5839268 грн.

Перевіркою відповідачем встановлено
їх заниження на суму 286605 грн. внаслідок
різниці між заниженою сумою ПДВ в
розмірі 357444 грн. в перевіряємому
періоді та завищеною сумою ПДВ в
розмірі 70839 грн. за квітень 2012 року.

Заниження податкових зобов'язань з ПДВ
відбулося, на думку відповідача,
наступним чином:

- у серпні 2011 року (ПДВ - 31251 грн.) від
реалізації електромонтажних робіт
Департаменту ЖКГ Черкаської міської
ради, та контрагенту ТОВ АПК «Маіс» (ПДВ
- 100000 грн.);

- у листопаді 2011 р. (ПДВ - 73439 грн.) від
реалізації електромонтажних робіт
Департаменту ЖКГ Черкаської міської
ради;

- у грудні 2011 р. (ПДВ - 151445 грн.) від
реалізації електромонтажних робіт
Департаменту ЖКГ Черкаської міської
ради;

- у червні 2012 р. (ПДВ - 1309 грн.) від
реалізації електромонтажних робіт
контрагенту ТОВ «Черкаська
продовольча компанія».

Натомість, перевіркою встановлено, що
позивач відобразив суму 70839 грн. двічі
шляхом включення вказаної суми до
податкового зобов'язання в грудні 2011 р.
по даті отриманої передоплати та в
квітні 2012 р. по факту виконання робіт.

Так в матеріалах справи наявний
уточнюючий розрахунок з ПДВ № за
листопад 2012 р., відповідно до якого
уточнюються податкові зобов'язання за
серпень 2011 р. у бік збільшення ПДВ на
суму 31251 грн. (а. с. 12 Т. 3).

В графі «Податкова адреса» зазначено:
вул. Сержанта Жужоми, м. Черкаси,
Черкаська обл., 18021.

Також в матеріалах справи наявний
уточнюючий розрахунок з ПДВ № за
листопад 2012 р., відповідно до якого
уточнюються податкові зобов'язання за
грудень 2011 р. у бік збільшення ПДВ на
суму 151445 грн. (а. с. 18 Т. 3).

В графі «Податкова адреса» зазначено:
вул. Сержанта Жужоми, м. Черкаси,
Черкаська обл., 18021.

Крім того, в матеріалах справи наявний
уточнюючий розрахунок з ПДВ № за
листопад 2012 р., відповідно до якого
уточнюються податкові зобов'язання за
листопад 2011 р. у бік збільшення ПДВ на
суму 73439 грн. (а. с. 43 Т. 3).

В графі «Податкова адреса» зазначено:
вул. Сержанта Жужоми, м. Черкаси,
Черкаська обл., 18021.

Повідомленням від 05.12.2012 р. № 36397/15-310
відповідач повідомив позивача, що
подані уточнюючі розрахунки за
вищевказаними реєстраційними номерами
не прийняті у зв'язку з неправильним
зазначенням у них податкової адреси (а.
с. 42 Т. 3).

Позивачем в апеляційній скарзі
зазначено, що вказані уточнюючі
розрахунки були прийняті відповідачем
та зареєстровані.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
у відповідності до п. 49.11 ст. 49 ПК
України у разі подання платником
податків до контролюючого органу
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього Кодексу, такий
контролюючий орган зобов'язаний надати
такому платнику податків письмове
повідомлення про відмову у прийнятті
його податкової декларації із
зазначенням причин такої відмови у
разі отримання такої податкової
декларації, надісланої поштою або
засобами електронного зв'язку, -
протягом п'яти робочих днів з дня її
отримання.

Як вбачається з уточнюючих
розрахунків, наявних в матеріалах
справи, підставою для відмови у
прийнятті уточнюючих розрахунків з
боку відповідача слугувало не
зазначення позивачем у податковій
адреси номеру будинку, що є
недотриманням, на думку відповідача,
вимог ст. 48 ПК України.

Відповідно до п. 49.12 ст. 49 ПК України у
разі отримання відмови контролюючого
органу у прийнятті податкової
декларації платник податків має право
оскаржити рішення контролюючого
органу у порядку, передбаченому
статтею 56 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що докази
оскарження позивачем рішення
податкового органу про відмову у
прийнятті уточнюючих розрахунків або
подання відповідачу належним чином
оформлених інших уточнюючих
розрахунків в матеріалах справи
відсутні, з огляду на що, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
спірне податкове повідомлення -
рішення про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в частині сум ПДВ - 31251 грн.,
151445 грн., 73439 грн. прийняте з дотриманням
вимог податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що в матеріалах справи відсутній
уточнюючий розрахунок до податкової
декларації з податку на додану
вартість за червень 2012 року на суму 1309
грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Черкаська продовольча компанія».

Так в позовній заяві позивач зазначив,
що сама сума була включена в податкову
декларацію за червень 2012 р., проте,
вказана розбіжність виникла через
помилку в індивідуальному податковому
номері контрагента 11 замість
11), але помилка була виправлена
коригуванням від 31.10.2012 р.

Колегія суддів дослідила дані
обставини справи і встановила, що в
Додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за червень
2012 р. в колонці за № 27 дійсно
відображена сума ПДВ у розмірі 1309, 45
грн., що відповідає платнику податку за
ІПН 11 (а. с. 34 Т. 2).

Натомість, доказів наявності
уточнюючого розрахунку від 31.10.2012 р.,
подання його до податкового органу та
прийняття податковим органом
позивачем на підтвердження своїх
доводів не надано, а тому суд
апеляційної інстанції не знаходить
правових підстав для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Також в позовній заяві позивач
зазначив, що ним було зроблено помилку
при складанні декларації за серпень 2011
року, що призвела до заниження
податкового зобов'язання на 100000 грн.,
однак, ця помилка виправлена шляхом
подання уточнюючого розрахунку від
31.10.2011 року, в який була включена
податкова накладна № 32 від 23.08.2011 року.

Позивач також зазначає, що дане
уточнення було прийняте податковим
органом, не відмінялося, розбіжність по
додатку 5 з цим контрагентом відсутня.

Відповідачем в додаткових поясненнях
по справі зазначено, що податкові
зобов'язання у сумі 450281 грн. за серпень
2011 року задекларовані позивачем у
податковій декларації від 20.09.2011 року №
.

Уточнюючим розрахунком від 31.10.2011 року
№ , в дійсності, позивачем було
включено в декларацію з ПДВ по
взаємовідносинам з ТОВ АПК «Маїс» суму
в розмірі 100000 грн., що не заперечується
відповідачем.

Натомість, в подальшому позивачем було
подано ще один уточнюючий розрахунок
від 12.12.2011 р. № , яким вже зменшено
загальну суму ПДВ за серпень 2011 року на
цю ж суму 100000 грн.

Вказана інформація відображена в акті
перевірки на стор. 14 та 17, з яким було
ознайомлено представників позивача.

Однак, на спростування даної
інформації позивачем жодних належних
доказів судам першої та апеляційної
інстанцій не надано та не відображено
свою позицію з цього приводу ні в
позовній заяві, ні в апеляційній
скарзі.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню, а
загальна сума збільшеного зобов'язання
з податку на додану вартість
вирахувана відповідачем правомірно.

Щодо завищення показника податку на
додану вартість при формуванні
податкового кредиту на суму 309089 грн.
колегія суддів зазначає наступне.

За перевіряємий період позивачем
задекларовано податкового кредиту на
загальну суму 5621111 грн.

Так завищення податкового кредиту на
суму ПДВ за липень 2011 р. згідно акту
перевірки становить 21754 грн.

Вказане зобов'язання з ПДВ виникло у
позивача по взаємовідносинам з ПП
ОСОБА_2 на підставі податкових
накладних від 06.07.2011 р. № 14 та від 15.07.2011
р. № 15 (а. с. 105, 106 Т. 1).

Крім зазначених податкових накладних,
в матеріалах справи наявні накладні №
10 від 29.07.2011 р. (а. с. 100 Т 1) та № 9 від 18.07.2011
р. (а. с. 103 Т. 1), відповідно до яких ТОВ
«Текс» отримав ТМЦ через ОСОБА_3 на
підставі довіреностей № 228 від 22.07.2011 р.
та № 214 від 13.07.2011 р.

Колегія суддів зауважує, що в
матеріалах справи копії зазначених
довіреностей, так само як і журнал
реєстрації довіреностей, відсутні.

Також в матеріалах справи наявні
рахунки - фактури № 30 від 15.07.2011 р. та № 28
від 05.07.2011 р. (а. с. 101, 104 Т. 1).

На обох рахунках фактурах містяться
штампи про оплату товару 06.07.2011 р. та
15.07.2011 р.

Натомість, колегія суддів зауважує, що
в матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження реальності проведення
такої оплати позивачем на користь
контрагента.

На доказ транспортування ТМЦ,
передбачених у рахунках - фактурах,
позивачем до матеріалів справи
долучено ТТН № 9 від 29.07.2011 р. (а. с. 102 Т. 1).

Досліджуючи товарно-транспорту
накладну, колегія суддів встановила, що
в даній ТТН відсутня адреса пункту
навантаження, що є обов'язковим
реквізитом товарно-транспортної
накладної.

Крім того, на думку колегії суддів,
даний факт є важливим для встановлення
реальності господарських операцій у
зв'язку з відсутністю між ПП ОСОБА_2 та
позивачем письмового договору, яким би
було визначено місцезнаходження
товару, а відтак місце, з якого ймовірно
перевозився товар встановити фактично
неможливо.

Також, колегією суддів встановлено, що
пунктом розвантаження ТМЦ є м. Черкаси,
вул. Першотравнева.

Натомість, як встановлено в акті
перевірки, юридична адреса та фактичне
місцезнаходження позивача
співпадають: м. Черкаси, вул. Сержанта
Жужоми, 6.

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається, що транспортні витрати,
понесені ПП ОСОБА_2 входять до вартості
товару, що є важливим при визначенні
економічної вигоди як позивача, так і
його контрагента, від здійснення
господарської діяльності.

При цьому товар перевезено автомобілем
з номерним знаком АІ5840ВЕ, однак,
позивачем не надано доказів щодо
належності цього автомобіля ПП ОСОБА_2

Враховуючи, що маркою автомобіля, що
здійснював перевезення в ТТН зазначено
«ФАВ», колегії суддів неможливо
ідентифікувати модель автомобіля та
встановити реальність перевезення
таким автомобілем товарів в кількості
13 штук, в тому числі, за відсутності в
ТТН заповненої графи «маса брутто».

Зважаючи на зазначені обставини, а
також той факт, що долучена до
матеріалів справи ТТН стосується лише
товарів, відображених в податковій
декларації № 15 від 15.07.2011 р., колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачем правомірно донараховано
податкове зобов'язання з ПДВ на суму 21754
грн. по взаємовідносинам позивача з ПП
ОСОБА_2

Також, завищення податкового кредиту
на суму ПДВ за вересень 2011 р. згідно
акту перевірки становить 143881 грн.

Вказані завищення, на думку
відповідача, відбулися за рахунок
відображення в бухгалтерському обліку
придбання від ТОВ «Аркада-Т»
електротехнічного обладнання на суму
399700 грн., в т. ч. ПДВ - 66616,67 грн., та
помилкового включення до складу
податкового кредиту ПДВ на суму 77264 грн.
по взаємовідносинам з ПП
«Кабельелектротехніка» за вересень 2011
р.

На підтвердження реальності
господарських відносин з ТОВ
«Аркада-Т» судом першої інстанції
витребувано у слідчого управління з
ОВС СУ ДПС у Черкаській області
наступні вилучені у позивача
документи: податкову накладну № 123 від
30.09.2011 р. (а. с. 99 Т. 1), рахунок - фактуру №
СФ - 0300911 від 30.09.2011 р. (а. с. 98 Т. 1) та
видаткову накладну № РН-0030095 від 30.09.2011
р. (а. с. 97 Т. 1).

З вказаних документів вбачається, що
всі вони підписані на виконання
договору № 300911 від 30.09.2011 р., в той час як
в матеріалах справи даний договір
відсутній.

У видатковій накладній наявне
посилання на довіреність № 332 від 30.09.2011
р., згідно якої ОСОБА_3 отримував ТМЦ.
Однак, копія вказаної довіреності та
журнал реєстрації довіреностей в
матеріалах справи відсутній.

Незважаючи на те, що ведення
зазначеного журналу для суб'єкта
господарювання не є обов'язковим,
колегія суддів зазначає, що фіксація
виданих довіреностей є господарським
інтересом позивача як зацікавленої
особи в доведенні реальності своїх
господарських операцій з
контрагентами.

Таким чином, відсутність в матеріалах
справи господарського договору,
доказів оплати вартості товару, не
відображення в податкових накладних
витрат на транспортування товару, а
також не надання позивачем в якості
доказу товарно - транспортних
накладних на перевезення ТМЦ по
взаємовідносинам з ТОВ «Аркада-Т»
свідчить про відсутність у позивача
права на віднесення відповідних сум
ПДВ до складу податкового кредиту.

Вирішуючи питання про збільшення
грошового зобов'язання з ПДВ по
взаємовідносинам з ПП
«Кабельелектротехніка», колегія
суддів встановила наступне.

Так позивач включив до складу
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
77264 грн. за податковими накладними від
12.09.2011 р. № 73 на загальну суму 203280 грн., в
т. ч. ПДВ - 33880 грн., та від 22.09.2011 р. № 154 на
загальну суму 260301 грн., в т. ч. ПДВ - 43383,58
грн. в уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість від 07.11.2011 р. № , а
пізніше включив цю суму в податкову
декларацію за листопад 2011 р. від 20.12.2011
р. № .

В результаті такого подвійного
включення сум ПДВ Системою
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України між сумами
податкових зобов'язань позивача та ПП
«Кабельелектротехніка» встановлено
розбіжність у розмірі 77264 грн.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС
України у позовній заяві зазначається,
в тому числі, виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на дану норму, колегія суддів
зауважує, що всупереч її вимогам,
позивачем не обґрунтовані підстави,
які останній вважає достатніми для
скасування рішення відповідача в
частині збільшення відповідачем ПДВ з
підстав неправомірності подвійного
включення 77264 грн. до податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Також, завищення податкового кредиту
на суму ПДВ за жовтень 2011 р. згідно акту
перевірки становить 143454 грн.

Вказане завищення виникло, на думку
відповідача, на підставі віднесення до
податкового кредиту податку на додану
вартість в результаті взаємовідносин
між позивачем та СГ-ФО ОСОБА_4 і ТОВ
«Телеметричні системи».

Так між ТОВ «ТЕКС» та СПД ОСОБА_4 було
укладено договір поставки №ОУ-057 від
22.10.2011р., згідно якого було надано
автопослуги автомобілем Газель. На
підтвердження господарської операції
позивачем було надано копію акта №ОУ-057
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 22.10.2011 р., податкові накладні від
20.10.2011 р. № 5, від 22.10.2011 р. № 6 та
видаткову накладну № РН-000001 від 20.10.2011
р.

Докази оплати вартості товару та
послуг з перевезення, а також факту
самого перевезення на підставі
товарно-транспортних накладних в
матеріалах справи відсутні, з огляду на
що колегія суддів приходить до
висновку про недостатність в
матеріалах справи первинних
документів для підтвердження
реальності господарських операцій між
позивачем та СПД ОСОБА_4

Між тим, встановлення відповідачем в
ході аналізу податкової звітності
відсутності у СПД ОСОБА_4
управлінського/технічного персоналу,
виробничих активів та транспортних
засобів ставить під сумнів можливість
здійснення останньою поставок товарів,
зазначених у виписаних нею податкових
накладних на користь позивача.

Також, відповідно до договору
постачання від 10.10.2011 р. № 272 (а. с. 115-117 Т.
1) ТОВ «Телеметричні системи»
зобов'язувалося поставити та передати
у власність позивачу продукцію
електротехнічного призначення.

Відповідно до п. 3.2 вказаного Договору
доставка продукції зі складу ТОВ
«Телеметричні системи» на склад
позивача виконується за рахунок
позивача.

Згідно п. 4.1 Договору оплата за
продукцію відбувається у формі
передоплати у розмірі 100 %.

Контрагентом на користь позивача
виписано податкові накладні від 28.10.2011
р. № 57, від 10.10.2011 р. № 12, від 24.10.2011 р. № 42
(а. с. 112-114 Т. 1).

Також в матеріалах справи наявні
видаткові накладні № ТС - 0000160 від 31.10.2011
р., № ТС - 0000161 від 31.10.2011 р., ТС - 0000180 від
28.10.2011 р. (а. с. 109, 110 Т. 1) з посиланнями на
рахунки - фактури та договір № ТС - 0000021
від 01.09.2008 р., які в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, в матеріалах справи наявна
ТТН від 28.10.2011 р. на перевезення ТМЦ
загальною вартістю 453242, 75 грн. (а. с. 111 Т.
1).

В той же час, колегія суддів встановила,
що вартість всього товару згідно
видаткових накладних становить 479578,75
грн.

Також, дві податкові накладні виписані
пізніше дати перевезення, що
відображена в ТТН.

Дослідивши наявну в матеріалах справи
ТТН, колегія суддів вбачає, що товар
перевозився з м. Черкаси, вул. Громова,
146 до м. Черкаси, вул. Першотравнева.

Натомість, докази наявності складських
приміщень у ТОВ «Телеметричні системи»
за адресою: м. Черкаси, вул. Громова, 146 в
матеріалах справи відсутні, так само,
як вже було зазначено колегією суддів
вище, відсутні докази наявності
складських приміщень у позивача за
адресою: м. Черкаси, вул. Першотравнева.

Проте, вантаж одержано на підставі
доручення № 363 від 24.10.2011 р.
безпосередньо довіреною особою
позивача за вказаною адресою, що
складає враження нелогічності
відомостей, відображених в даній ТТН,
та невідповідності цих даних фактичним
обставинам справи.

Також, як вже зазначалося колегією
суддів, податковим органом
стверджується відсутність у СПД ОСОБА_4
технічного персоналу та транспортних
засобів.

Однак, позивачем на підтвердження
реальності господарських операцій не
долучено до справи в якості доказів
первинні документи, що свідчать про
належність ОСОБА_4 автомобіля ГАЗ з
державним номерним знаком НОМЕР_1 та
відносин останньої з ОСОБА_5, що
зазначений в ТТН в якості водія.

Також ТТН не містить відомостей про
вагу товару, що перевозився, а тому у
колегії суддів відсутня можливість
перевірити відповідність габаритів
транспортного засобу вазі товару, що
ним перевозився, в розрізі реальності.

Вищенаведені обставини, а також
відсутність в матеріалах справи
доказів стовідсоткової передоплати за
поставлений товар на виконання умов
договору, вказує на недостатність в
матеріалах справи необхідного обсягу
первинних документів на підтвердження
реальності господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Телеметричні
системи».

Узагальнюючи вищезазначені обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що податкове повідомлення -
рішення від 04.01.2013 р. № винесене
відповідачем правомірно, з огляду на
що, рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
підлягає скасуванню.

В частині заявлених позовних вимог
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на 67805 грн., колегією суддів
встановлено, що зазначений розмір
від'ємного значення виник внаслідок
порушень декларування та віднесення до
податкового кредиту вищезазначених
сум ПДВ, а тому зазначене ППР
скасуванню не підлягає.

Щодо скасування податкової вимоги
(форми "Ю") №729-19 від 14 травня 2013 року
про сплату суми податкового боргу з
податку на додану вартість в розмірі 1
397 397, 56 грн, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
цієї позовної вимоги, оскільки
позивачем оскаржується податкове
повідомлення - рішення з податку на
додану вартість на суму 893 543 грн., а
доказів, що зазначена сума 893 543 грн.
входить до податкового боргу в розмірі
1 397 397, 56 грн. до суду не надано.

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, зокрема прийняття податковим
органом уточнюючих розрахунків до
податкових декларацій позивача та
наслідки такого неприйняття, при цьому
висновки суду першої інстанції
частково не відповідають обставинам
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, і висновки не у
повній мірі відповідають обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню, а
постанова - частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕКС" на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
р. у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕКС" до Державної
податкової інспекції у м. Черкаси
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкаси
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
р. у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕКС" до Державної
податкової інспекції у м. Черкаси
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
р. в частині скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Черкаської області Державної
податкової служби від 04.01.2013 року №
в частині збільшення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 336466 грн. 50 коп. -
скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕКС"
відмовити.

В іншій частині постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2013 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
І. О. Грибан

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Грибан І.О.