Справа № 806/7155/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 травня 2014 року м. Київ
В/800/2050/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Олендера І.Я.,

Пасічник С.С.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

Ситникова О.Ф.,

розглянувши заяву Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області (далі - УМВС
України в Житомирській області ) про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 7 лютого 2014 року,
постановленої за результатами
розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до
УМВС України в Житомирській області
про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
службі, зобов'язання нарахувати та
виплатити грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу,

в с
т а н о в и л а:

8 травня 2014 року представник УМВС
України в Житомирській області у
порядку статті 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) звернувся з заявою
про перегляд Верховним Судом України
ухвали судді Вищого адміністративного
суду України від 7 лютого 2014 року у
справі №К/800/6293/14 з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви додав судове
рішення Вищого адміністративного суду
України від 22 січня 2013 року (справа
№К-35265/10), в якому, на його думку, по
іншому ніж в оскаржуваній ухвалі
застосовано пункт 68 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року №114 (далі -
Положення).

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
знаходить підстави для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з урахуванням наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правих норм.

Доводи, викладені в заяві, дають
підстав вважати, що судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж само
норми права, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

В ухвалі від 07.02.2014 року, яка є предметом
оскарження, касаційний суд, з
посиланням на пункт 68 Положення,
прийшов до висновку про незаконність
звільнення позивача, оскільки його
звільнено до закінчення тримісячного
строку з дня подачі рапорту, хоча за
змістом зазначеної норми до закінчення
тримісячного строку попередження про
звільнення особи мають право
відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися про звільнення у
більш короткий строк.

В той же час в судовому рішенні від 22
січня 2013 року (справа №К-35265/10),
касаційний суд прийшов до висновку про
правомірність звільнення позивача без
врахування тримісячного терміну,
встановленого пунктом 68 Положення,
оскільки у рапорті ставилася вимога
про звільнення в найкоротші строки. На
переконання суду, вимоги пункту 68
Положення встановлюють лише граничний
термін видання наказу про звільнення, а
не обов'язковий строк перебування
особи на служби.

Таким чином, суд касаційної інстанції у
подібних правовідносинах неоднаково
застосував одні і ті ж норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Керуючись статтями 235-240 КАС України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до перегляду Верховним судом
України справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до УМВС України в
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на службі, зобов'язання
нарахувати та виплатити грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер

С.С. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський

О.Ф. Ситников