Справа № 826/5425/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5425/14
інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нафтогаз-Альянс» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 15
квітня 2014 року № 0, № 0, №
0 та № 0.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у місті Києві
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
липня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 31 березня 2014 року №
281/26-55-22-10/34881820, в якому контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем вимог пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього на суму 2 626 559, 00 грн., у
тому числі: за ІІ-ІV квартали 2011 року на
суму 73090,00 грн., за півріччя 2012 року на
суму 192648,00 грн., за 3 квартали 2012 року на
суму 614 912, 00 грн., за 2012 рік на суму 2 553 469,
00 грн., а також завищено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011
року на суму 2 752 680, 00 грн. та за 2012 рік на
суму 199 989, 00 грн.; та пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на суму 375 344, 00
грн., у тому числі: за липень 2011 року на
375 344, 00 грн., а також завищено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
звітних періодів у розмірі 156 989, 00 грн.,
у тому числі: за липень 2011 року у
розмірі 156 989, 00 грн.

За наслідками перевірки 15 квітня 2014
року на підставі вказаного вище акту
перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у місті Києві винесені
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № 0, яким згідно із
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 статті 123, пунктом 6
підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» розділу ХХ Податкового
кодексу України за порушення вимог
пункту 141.1 статті 141 Податкового
кодексу України ТОВ «Нафтогаз-Альянс»
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в загальному
розмірі 3 264 926, 00 грн., в тому числі: за
основним платежем - в розмірі 2 626 559, 00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - в розмірі 638 367, 00 грн.;

- № 0, яким згідно із пунктом
54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58 глави
Податкового кодексу України за
порушення вимог пункту 141.1 статті 141
Податкового кодексу України ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 2 952 669, 00 грн.;

- № 0, яким згідно із пунктом
54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58
Податкового кодексу України за
порушення вимог пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 156 989, 00 грн. та
нараховані штрафні (фінансові) санкції
на суму 39 247, 00 грн.;

- № 0, яким згідно із
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України за порушення вимог
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України ТОВ «Нафтогаз-Альянс»
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальному розмірі 469 180, 00 грн., в тому
числі: за основним платежем - в розмірі
375 344, 00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - в розмірі 93 836, 00 грн.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернуся до суду з позовом про
їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що спірні рішення відповідача не
відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
податкові повідомлення-рішення з
визначення позивачу податкових
зобов'язань з податку на прибуток
винесені за порушення позивачем вимог
141.1 статті 141 Податкового кодексу
України, у зв'язку з тим, що ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» використав кредитні
кошти в сумі 208 973, 50 грн. не на
провадження господарської діяльності,
а на надання поворотної фінансової
допомоги іншим підприємствам (ПП «КСВ
ШТЕРНЕШЛ», ПП «СІМ», ТОВ
«НАФТОГАЗОВИДОБУВНА КОМПАНІЯ
«КУРМАН») у сумі 30 977, 60 грн. та
працівникам (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.) у
сумі 218 914, 20 грн. Виходячи з цього,
контролюючий орган прийшов до
висновку, що відповідні суми відсотків
за користування кредитами та позиками
не можуть бути включені до витрат під
час визначення об'єкта оподаткування.

Перевіряючи наведений висновок
відповідача, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. 141.1 ст. 141 Податкового
кодексу України до складу витрат
включаються будь-які витрати, пов'язані
з нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами;

До витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
належать інші витрати, визначені п.п.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України, а саме: фінансові витрати, до
яких належать витрати на нарахування
процентів за користування кредитами та
позиками.

Таким чином, проценти, сплачені
(нараховані) за договором позики на
користь фінансової установи, належать
до фінансових витрат позичальника, що
включаться до складу інших витрат, які
своєю чергою, відносяться до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування.

На підтвердження правомірності
віднесення нарахованих за кредитами
відсотків до витрат за ІІ-ІV квартали 2011
року, півріччя 2012 року, 3 квартали 2012
року, 2012 рік позивачем надано наступні
договори:

- кредитні договори від 16 листопада 2011
року № 00021.11-СВD.104, від 18 листопада 2011
року, від 18 листопада 2011 року №
00022.11-СВD.104, від 13 червня 2012 року №
00015.12-СВD.104, від 19 жовтня 2012 року №
00029.12-СВD.104, від 14 грудня 2012 року №
20-4134/2-1;

- кредитні договори про відкриття
кредитної лінії від 16 серпня 2011 року №
20-2238/2-1, від 30 січня 2012 року № 20-0176/2-1;

- договори кредитної лінії від 29 грудня
2011 року № НКЛ-2009866, від 14 грудня 2012 року
№ ВКЛ-2009866/1;

- договори поруки від 19 жовтня 2012 року №
00029.12-СВD/SUR.104, від 14 грудня 2012 року №
20/4137/3-3, від 30 січня 2012 року № 20-0196/3-3, від
29 грудня 2011 року № П-2009866, від 14 грудня
2012 року № П-2009866/1;

- договори застави майнових прав від 16
серпня 2011 року № 20-2239/3-1, від 30 січня 2012
року № 20-0177/3-1, від 14 грудня 2012 року №
20-4135/3-1, від 29 грудня 2011 року №
НКЛ-2009866/S-2, від 29 грудня 2011 року №
НКЛ-2009866/S-3, від 14 грудня 2012 року №
ВКЛ-2009866/S-1;

- договори застави товарів в обороті
від 17 серпня 2011 року № 20-2248/3-1, від 31
січня 2012 року № 20-0210/3-1, від 14 грудня 2012
року № 20-4136/3-1;

- договір застави від 29 грудня 2011 року №
НКЛ-2009866/S-1;

- договори від 19 жовтня 2012 року про
розірвання кредитного договору від 16
листопада 2011 року № 00021.11-СВD.104,
від 19 жовтня 2012 року про розірвання
кредитного договору від 18 листопада 2011
року № 00022.11-СВD.104;

- додатковий договір від 22 жовтня 2012
року № 1 до кредитного договору від 19
жовтня 2012 року № 00029.12-СВD.104.

Спростовуючи доводи відповідача щодо
використання кредитних коштів не в
цілях господарської діяльності,
позивач вказував, що позика була
надана товариству для поповнення
обігових коштів (як зазначено в Акті
перевірки та договорах) та
використовувалась для придбання
товарів, сплати різних
адміністративних витрат (витрати на
оплату праці та внески на соціальні
заходи, плату за розрахунково-касове
обслуговування та інші послуги банку,
винагороду за консультаційні,
інформаційні, аудиторські послуги та
інше) тощо.

На підтвердження наведеного позивачем
надано копії договорів позики (а.с. 8 - 32
том 2), копію договору поставки товару
від 01.01.2011 № 1101-01/08 (а.с.33-36), видаткових
накладних (а.с. 37, 38, том 2), копію
договору поставки від 12.11.2012 № 01-2012 (а.с.
39-42, том 2), копію копії видаткових
накладних (а.с. 43-49, том 2), копію договору
поставки від 12.11.2012 № 12/11 (а.с. 49-52, том 2),
копії видаткових накладних (а.с. 53-54, том
2), договір поставки від 12.11.2012 № 93 (а.с.
55-58, том 2), копії видаткових накладних
(а.с. 59-61, том 2), копію договору поставки
від 12.11.2012 № 0101-2012 (а.с. 62 - 65, том 2), копії
видаткових накладних (66-72, том 2), копію
договору поставки від 01.11.2012 № ІТ/12-11-1
(а.с. 73-76, том 2), копії видаткових
накладних (77-80, том 2), копію договору про
надання послуг від 03.11.2006 року № 59/751
(а.с. 81-86, том 2), копію рахунків (а.с. 87-90,
том 2), договір про надання послуг від
04.01.2012 № 16 (а.с. 91-94, том 2), акти виконаних
робіт (а.с. 95-98, том 2), копію договору
відповідального зберігання від 01.07.2010
року № 2/ВЗ-1Л/10 та додаткових угод (а.с.99
- 102, том 2), акти виконаних робіт (а.с.
103-106, том 2), копію договору
відповідального зберігання від 01.07.2010
№ 2/ВЗ-К/09 та додаткових угод (а.с. 107-110,
том 2), акти здачі-прийняття робіт (а.с.
111-114, том 2), копію договору про
постачання електричної енергії від
12.02.2007 року № 777 (а.с. 115-124, том 2), акти
передачі-прийняття електричної
енергії (а.с. 125-128, том 2), договір на
створення (передачу) науково-технічної,
проектної та іншої продукції (роботи,
послуги) від 27.03.2012 № 162-12 (а.с. 129-131, том 2),
акт приймання-передачі (а.с. 133-134, том 2),
копії договорів про надання послуг
зв'язку від 01.09.2010 № 023-10 та від 07.02.2- 7 №
19-07/S та актів приймання-передачі (а.с
135-149, том 2), копію договору оренди від
30.11.2012 № 05/09 (а.с. 150-155, том 2) та первинних
документів на його виконання (а.с. 157-177,
том 2).

Підприємсивом також були надані
банківські виписки філії «Центральне
відділення ПАТ Промінвестбанк по м.
Києву та Київській області» по рахунку
1999, АТ «Дельта Банк» по рахунку
9866, ПАТ «МІБ» по рахунку 7176,
ПАТ «Промінвестбанк» по рахунку
4448, а також копії договорів та
актів приймання - передачі природного
газу.

В результаті аналізу банківських
виписок та наданих документів, судом
встановлено, що кредитні кошти були
перераховані позивачем за поставлений
природний газ ТОВ «Нафтогазрозвідка»
згідно із договором від 25 січня 2012 року
№ 1/25-01-12, ТОВ «Газпромпостач» згідно із
договором від 04 січня 2012 року № 281-2012г,
ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС Височанське» згідно із
договором від 30 грудня 2011 року № Г-02-25/12,
Концерну «ГЕО АЛЬЯНС» згідно із
договором від 29 листопада 2012 року №
118Г/ГА-НГА, ТОВ «Інтек ГЕО» згідно із
договором від 26 листопада 2012 року №
128Г/ІНТ-НГА, ТОВ «Східний геологічний
союз» згідно із договором від 25 липня
2012 року № 77, № 120, ТОВ
«Газпостач-Черкаси» згідно із
договором від 11 січня 2011 року № 01-01/11,
ТОВ «Газпромпостач» згідно із рахунком
від 14 червня 2012 року № Г-28-04/12/1406/6, ТОВ
«Куб-Газ» згідно із договором від 25
січня 2012 року № 10КГ2, ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС
Західно-Єфремівське» згідно із
договором від 26 жовтня 2012 року №
113Г/ГАЗЄ-НГА, ТОВ «Східний геологічний
союз» згідно із договором від 24 жовтня
2012 року № 115Г/СГС-НГА, ТОВ
«Газпостач-Черкаси» згідно із
договором від 30 листопада 2009 року №
06-12/09, ТОВ «ЮГ-ГАЗ» згідно із договором
від 08 серпня 2011 року № 759, ТОВ
«Укренергохолдінг» згідно із
договором від 10 серпня 2011 року №
ГТПСГ-11/057.

Враховуючи, що основним видом
діяльності позивача за КВЕД є торгівля
газом через місцеві (локальні)
трубопроводи, спрямування кредитних
коштів на придбання підприємством
природного газу свідчить про
використання таких коштів в межах
господарської діяльності
підприємства.

Одночасно, з наданих банківських
виписок також вбачається, що позивачем
після оприбуткування кредитних коштів
надавалася поворотна фінансова
допомога ПП «СІМ», ПП «КСВ Інтернешнл»,
ОСОБА_2, ТОВ «Нафтогазодобувна компанія
«КУМРАН», ОСОБА_3

Згідно пп. 139.1.1 та 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, витрати, що
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» в редакції, що
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ч. 1
ст. 9 Закону).

З матеріалів справи встановлено, що
нарахування відсотків за користування
кредитними ресурсами відповідно до
умов діючих кредитних, що є передумовою
для складання первинних документів,
які містять відомості про господарську
операцію, підтверджено розрахунковими
документами, що містяться в матеріалах
справи.

Крім того, позивачем надано первинні
документи на підтвердження
використання отриманих за кредитними
договорами коштів у власній
господарській діяльності.

Суд враховує, що згідно з визначеннями,
наведеними у Податковому кодексі
поворотна фінансова допомога - сума
коштів, що надійшла платнику податків у
користування за договором, який не
передбачає нарахування процентів або
надання інших видів компенсацій у
вигляді плати за користування такими
коштами, та є обов'язковою до
повернення.

Таким чином, оскільки можливість
надання фінансової допомоги
передбачена положеннями ПК України, а
відповідна допомога надавалася ТОВ
«НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС» іншим фізичним та
юридичним особам за операціями на
поворотній основі, то використання у
подальшому таких коштів на придбання
природного газу складає суть
господарської діяльності позивача,
метою якої є отримання доходу.

Виходячи з цього, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що податкові
зобов'язання з податку на прибуток
визначені позивачу неправомірно.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість винесення
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, якими позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на відкориговано
податковий кредит, колегія суддів
виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
у березні 2008 року між позивачем та ТОВ
«Інтерліс-Ковель» був укладений
договір від 28 березня 2008 року № 56-08/Т
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до умов якого продавець (ТОВ
«Інтерліс-Ковель») зобов'язується
передати покупцю у 2008 році природний
газ, а покупець (позивач) зобов'язується
прийняти та оплатити його на умовах
цього Договору.

ТОВ «Інтерліс-Ковель» було виписано
позивачу податкові накладні від 31
березня 2008 року № 312 на суму 4 900 000, 00 грн.
(в тому числі ПДВ 816 666, 67 грн.), від 27
серпня 2008 року № 410 на суму 2 349 000, 00 грн.
(в тому числі ПДВ 391 500, 00 грн.), від 10
вересня 2008 року № 413 на суму 2 018 952, 00 грн.
(в тому числі ПДВ 336 492, 00 грн.), від 10
вересня 2008 року № 414 на суму 330 048, 00 грн.
(в тому числі ПДВ 55 008, 00 грн.).

Крім того, у серпні 2008 року між
позивачем та ТОВ «Інтерліс-Ковель» був
укладений договір від 01 серпня 2008 року
№ 52-08/ПГ на виконання послуг по
забезпеченню постачання природного
газу, відповідно до умов якого
виконавець (ТОВ «Інтерліс-Ковель»)
зобов'язується надати замовнику
(позивачу) в 2008 році послуги по
забезпеченню постачання природного
газу, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити вказані послуги
на умовах даного Договору. Ціна та
умови розрахунків за послуги по
забезпеченню постачання природного
газу, що будуть надані замовнику в
наступних періодах, погоджуються
сторонами окремо та оформлюються
додатковими угодами до цього Договору.

Відповідно до акту від 30 вересня 2008
року прийому-передачі природного газу
ТОВ «Інтерліс-Ковель» передало, а ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» прийняло у вересні
2008 року природний газ в обсязі 1740,767 тис.
м. куб.

Позивачем перераховано грошові кошти
на розрахунковий рахунок ТОВ
«Інтерліс-Ковель», що підтверджується
наявними в матеріалах справи
банківськими виписками філії
«Подільське відділення ПІБ в м. Київ»
по рахунку 2260.

Згідно із додатковою угодою від 21
березня 2011 року до договору від 28
березня 2008 року № 56-08/Т купівлі-продажу
природного газу продавець повністю
визнає свою заборгованість перед
покупцем за даним Договором у сумі 2 863
952, 00 грн., а покупець в свою чергу
зобов'язується не стягувати з продавця
неустойку та штрафні санкції по даній
заборгованості.

У квітні 2009 року позивачем виставлено
ТОВ «Інтерліс-Ковель» претензію від 16
квітня 2009 року № 16/2 з вимогою сплатити
суму основного боргу у розмірі 286 352, 00
грн. та пені у розмірі 391 219, 63 грн. по
договору від 28 березня 2008 року № 56-08/Т
купівлі-продажу природного газу, а
також суму основного боргу у розмірі 391
219, 63 грн. та пені у розмірі 33 004, 80 грн. по
договору від 01 серпня 2008 року № 52-08/ПГ
на виконання послуг по забезпеченню
постачання природного газу.

ТОВ «Інтерліс-Ковель» надано позивачу
гарантійні листи від 10 березня 2011 року
№ 26, від 03 лютого 2014 року № 12, якими
підприємство визнає заборгованість
повністю та зобов'язується сплатити в
повному обсязі.

Згідно даних акту перевірки позивача
ТОВ «Інтерліс-Ковель» анульовано
свідоцтво платника ПДВ з 27.07.2011 року, та
останнє за даними податкового органу з
ІІ півріччя не веде
фінансово-господарську діяльність.

У зв'язку з цим податковий орган
прийшов до висновку про відсутність у
позивача підстав на віднесення до
складу податкового кредиту сум,
отриманих за результатами
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ «Інтерліс-Ковель», зокрема з
переплати за товар (неповернутої) та
його відкоригування за липень 2011 року,
з посиланням на анулювання у
останнього свідоцтва платника ПДВ та
не здійснення ним з ІІ півріччя 2010 року
будь-якої діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
перерахування авансу ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» на користь ТОВ
«Інтерліс-Ковель» здійснювалось ще в
2008 р.

До 01.01.2011 року порядок обчислення,
сплати податку на додану вартість,
порядок формування податкового
кредиту передбачено ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 7.5.1 п.7.5 зазначеної статті було
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту.

Аналогічні положення законодавства
відображено і в п. 198.3 ст. 198 ПК України.

Право на віднесення позивачем до
складу податкового кредиту сум ПДВ на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Інтерліс-Ковель»,
включених до складу суми
перерахованого авансу постачальнику -
ТОВ «Інтерліс-Ковель» не оспорюється.

Оскільки авансовий платіж ТОВ
«Нафтогаз-Альянс» був сплачений
позивачем у 2008 році, то в липні 2011 р. у
нього зберігалося право на податковий
кредит з ПДВ у сумі 532 333, 00 грн., а тому
твердження відповідача про те, що ТОВ
«НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС» на дату анулювання
свідоцтва платника ПДВ - ТОВ
«Інтерліс-Ковель» (27.07.2011 р.) необхідно
зменшити податковий кредит на суму 532 333
грн. не відповідає вимогам ПК України
та Закону України «Про податок на
додану вартість», що регулював ці
відносини у 2008 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та коригування
податкового кредиту є неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби
не свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
податкових зобов'язань з податку на
прибуток, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх правових підстав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.