Справа № 2-а-2045/10/0270
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 липня 2014 року м. Київ
В/800/3206/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого-судді
Заїки М.М.,

суддів
Бутенка В.І.,

Гаманка О.І.,

Головчук С.В.,

Ємельянової В.І.,

перевіривши матеріали заяви
Літинського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 03
квітня 2014 року у справі за позовом
Літинського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття до ОСОБА_4 про стягнення
коштів,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2014 року Літинський районний
центр зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття звернувся з заявою про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 03
квітня 2014 року у справі за позовом
Літинського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття до ОСОБА_4 про стягнення
коштів.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22 червня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 вересня
2010 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2014 року касаційну
скаргу Літинського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття залишено без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22 червня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 вересня
2010 року - без змін.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду касаційної
інстанції, Літинський районний центр
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття звернувся із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2014 року
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зокрема, заявник посилається на ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 03 липня 2012 року (№К/9991/1448/12), якою
скасовано рішення судів першої та
апеляційної інстанції, а справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 05 грудня 2013 року (№К/800/28084/13), якою
скасовано рішення судів першої та
апеляційної інстанції, а справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду; ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 14 лютого 2013 року (№К/9991/61696/12), якою
скасовано рішення судів першої та
апеляційної інстанції, а справу
направлено на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України заява про перегляд судових
рішень подається до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України, який за змістом статей 2392
та 240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про допуск
справи до провадження.

Згідно з статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 236 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
після їх перегляду в касаційному
порядку.

Статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Тобто, пунктом першим вказаної
правової норми чітко визначено, що
судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Слід зазначити, що направлення справи
на новий розгляд виключає можливість
формулювання судом касаційної
інстанції остаточної правової позиції
у справі, оскільки застосування норм
матеріального права можливе лише на
підставі повного та всебічного
встановлення обставин справи.
Водночас, неповне встановлення
обставин справи виключає можливість
ствердження того факту, що матеріальні
норми були по-різному застосовані саме
в подібних відносинах, оскільки зміст
цих відносин у такому разі не є
остаточно встановленим.

Оскільки в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від 03
липня 2012 року (№К/9991/1448/12), 05 грудня 2013
року (№К/800/28084/13), 14 лютого 2013 року
(№К/9991/61696/12) не відбулося застосування
норм матеріального права для
розв'язання спору по суті, у зв'язку зі
скасуванням прийнятих у справі рішень
та направленням справ на новий розгляд,
то, відповідно, ці ухвали не є підставою
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що зазначена справа не може
бути допущена до перегляду Верховним
Судом України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
Літинського районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування України на випадок
безробіття до ОСОБА_4 про стягнення
коштів, в порядку перегляду по цій
справі ухвали Вищого
адміністративного суду України від 03
квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
В.І. Бутенко

О.І. Гаманко

С.В. Головчук

В.І. Ємельянова