Справа № 821/334/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/334/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В.,

Федусика
А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Цюрупинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014р. по справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Цюрупинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011р. ФОП ОСОБА_2 звернулась в
суд із позовом до Цюрупинської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
(далі-ДПІ) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.12.2010р. №/0
та №/0.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що працівниками ДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 29.05.2007р. по 30.09.2010р. за
результатами якої складено акт від
02.12.2010р. №1097/17-1/НОМЕР_1, у висновках
якого вказано, що позивачем порушено
вимоги ЗУ «Про податок з доходів
фізичних осіб», не нараховано за 2008р. та
3 квартали 2010р. податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, у зв'язку з
чим донараховано вказаний податок на
суму 73165,07грн. Крім того, ревізорами
встановлено, що позивач не подала до
податкового органу заяву про
реєстрацію його як платника ПДВ, у
зв'язку з цим вказано на порушення ЗУ
«Про податок на додану вартість» та
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
01.03.2000р. №79, тому донараховано ПДВ в
сумі 123228,40грн.

На підставі вказаного акту, ДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 73165,07грн. та №/0,
яким збільшено грошове зобов'язання з
ПДВ на суму 123228,40грн. за основним
платежем та 49801,36грн. штрафні санкції.

Позивач зазначає, що податківцями
неправомірно винесені вказані рішення
щодо обчислення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб та з
ПДВ, оскільки на той період позивач
знаходився на спрощеній системі
оподаткування, а тому був звільнений
від сплати вказаних податків, оскільки
сплачував єдиний податок.

Враховуючи вищевказані обставини,
позивач вважає, що твердження ДПІ щодо
порушення Товариством норм
податкового законодавства помилковим
та таким, що не відповідає дійсності, а
тому просить позов задовольнити.

Справа неодноразово розглядалась
судами та останньою постановою
Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014р. позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
17.12.2010р. №/0 про визначення
зобов'язань із податку на додану
вартість за основним платежем на
123228,40грн та за штрафними санкціями на
49801,36грн., №/0 про визначення
зобов'язання із податку з доходів
фізичних осіб за основним платежем на
73165,07грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю,
посилаючись на порушення норм права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
суд апеляційної інстанції вважає
можливим розглянути справу в порядку
письмового провадження, оскільки
сторони були сповіщенні про час і місце
розгляду справи належним чином, але в
судове засідання не прибули, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про залишення
скарги без задоволення, постанови суду
без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що ДПІ
неправомірно прийняла спірні
податкові-повідомлення-рішення,
оскільки ФОП ОСОБА_2 перебувала на
спрощеній системі оподаткування, а
тому така фізична особа-підприємець
звільнялась від сплати ПДВ та податку з
доходів фізичних осіб. Також суд
зазначив, що кошти отримані від
ринкового збору не належать до виручки
позивачки, оскільки перераховуються до
відповідного бюджету, як вид місцевого
податку.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 29.05.2007р. по 30.09.2010р. ДПІ складено
акт від 02.12.2010р. №1097/17-1/НОМЕР_1 (т.1а.с.14-40).

На підставі вказаної перевірки та акту
ДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 73165,07грн. та №/0,
яким збільшено грошове зобов'язання з
ПДВ на суму 123228,40грн. за основним
платежем та 49801,36грн. штрафні санкції
(т.1а.с.8;10).

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень стали висновки акту
перевірки про порушення вимог ЗУ «Про
податок з доходів фізичних осіб», про
те, що, не нараховано за 2008р. та 3
квартали 2010р. податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, у зв'язку з
чим ДПІ донараховано вказаний податок
на суму 73165,07грн. Крім того, ревізорами
встановлено, що позивачка не подала до
податкового органу заяву про
реєстрацію його як платника ПДВ, у
зв'язку з цим вказано на порушення ЗУ
«Про податок на додану вартість» та
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
01.03.2000р. №79, тому донараховано ПДВ в
сумі 123228,40грн.

Справа не одноразово розглядалась
судами, так постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від 17
серпня 2011р., яка залишена без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня
2012р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 листопада 2013р. касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково,
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 17 серпня
2011р. та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня
2012р. скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до Херсонського
окружного адміністративного суду
(т.1а.с.249-253).

Тому, при прийнятті постанови від 24
березня 2014р. Херсонський окружний
адміністративний суду врахував
зауваження, викладені в ухвалі ВАСУ,
про необхідність встановити, чи є
позивачка є особою на яку законодавець
поклав обов'язок справляти ринковий
збір чи є податковим агентом, тобто
справляння такого збору та його
перерахування до місцевого бюджету.

Скасовуючи податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з наступного, при
вирішенні спору необхідно враховувати
період виникнення спірних
правовідносин та застосувати норми яки
діяли на той час.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
позивачка у 2007 та 2008р.р. прийняла в
суборенду торгову площадку ринку на
один рік та касові апарати, що
підтверджується відповідним
договором, укладеними між ФОП ОСОБА_3 та
ФОП ОСОБА_2 (т.1а.с.113-114), з метою
справляння ринкового збору з
торговців, які здійснюють торгівлю на
сільськогосподарському ринку.

Стаття 4 Декрету КМУ «Про місцеві
податки і збори» від 20.05.1993р. №56-93
містить визначення ринкового збору і
вказує на те, що це вид місцевих
податків і зборів, які фізична особа
справляє з осіб, що здійснюють
сільськогосподарську та промислову
торгівлю.

Тобто, з даної норми вбачається, що
отримані кошти від даного виду збору
мають бути перераховані до місцевого
бюджету і не можуть бути включені у
валовий дохід підприємства.

Відповідно до Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності» від 03.07.1998р. №727/98
право на застосування спрощеної
системи оподаткування має фізична
особа - підприємець щодо виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік, в межах 500 000грн. Така
особа поряд з іншими податками та
зборами звільнялась від сплати ПДВ та
податку з доходів щодо доходів,
отриманих нею в межах 500 000грн.

Однак, як встановлено судом першої
інстанції перевіряючими включено суму
коштів отриманих ФОП ОСОБА_2 від
надання послуг в розмірі 530303грн., хоча з
них 35676,50грн. - ринковий збір, який в сумі
32802,00грн. перераховано ФОП ОСОБА_3 для
подальшого перерахування в місцевий
бюджет (530303грн. - 32802,00грн. = 497501грн.).

Досліджуючи матеріали справи та
перевіряючи усі обставини, суд першої
інстанції дійшов до висновку, з яким
погоджується судова колегія, що кошти
отримані ФОП ОСОБА_2 від ринкового
збору за 2007-2008р.р. не можуть вважатись
розміром виручки, оскільки
перераховані ФОП ОСОБА_3 для подальшого
перерахування в бюджет, а тому висновок
податківців про те, що позивачка після
отримання цих коштів повинна була
перейти на загальну систему
оподаткування, у зв'язку з перевищенням
розміру виручки від реалізації
продукції, є безпідставним.

Стосовно не нарахування податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2010р., суд
першої інстанції погодився з позицією
ДПІ, але вважав за необхідним скасувати
податкове повідомлення-рішення
№/0 в цій частині, виходячи з
наступного.

Як визначено в ЗУ «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889
та Декреті КМУ «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992р.,
оподаткування доходів громадян
податковими органами здійснюється на
підставі декларацій громадян про
очікуваний (оціночний) у поточному році
або про фактично одержані ними
протягом року доходи. Для річного
податкового періоду строк подачі
декларації встановлювався протягом 60
днів після закінчення звітного
податкового року.

Тобто, подання декларації фізичною
особою здійснюється протягом 60 днів
після закінчення звітного податкового
року, в даному випадку до 01.03.2011р. ДПІ
податкове повідомлення-рішення
винесено 17.12.2010р., тому суд першої
інстанції дійшов до правильного та
обґрунтованого висновку, що прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/0 є передчасним висновком
податківців.

Перевіряючи правомірність прийняття
податкового повідомлення-рішення
№/0, яким збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на суму 123228,40грн. за
основним платежем та 49801,36грн. штрафні
санкції, суд першої інстанції виходив з
наступного.

За правилами ст.2 ЗУ «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97,
платником податку є: будь-яка особа,
яка: а) здійснює або планує здійснювати
господарську діяльність та
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку; б)
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону,
якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій,
обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи
більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону (300 000грн.), то така особа
зобов'язана зареєструватися як платник
цього податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

З урахуванням наведених норм права, та
враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 отримала
доходи, що перевищують 500 000грн. у серпні
2010р., вона повинна була зареєструватись
платником ПДВ до кінця такого звітного
податкового періоду, а саме до 31.08.2010р.
Отже, обчислювати і сплачувати ПДВ у
своїй господарській діяльності ФОП
ОСОБА_2 зобов'язана була з 01.09.2010р.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції, ДПІ в акті зазначали , що
позивачка з 01.09.2010р. доходи від
здійснення господарської діяльності
не отримувала та відповідно платником
ПДВ не реєструвалась.

Отже, скасовуючи податкове
повідомлення-рішення №/0 суд
першої інстанції виходив з того, що
грошові зобов'язання з ПДВ за 2010р. є
необґрунтованими, оскільки податківці
повинні були виходити з дати
виникнення обов'язків ФОП ОСОБА_2 щодо
реєстрації платником ПДВ та суму
отриманих доходів після виникнення
такого обов'язку щодо реєстрації
платником ПДВ. Виходячи з того, що після
01.09.2010р. позивачка доходи від
господарської діяльності не
отримувала, спірне податкове
повідомлення-рішення, яким нараховане
зобов'язання з ПДВ є безпідставним та
необґрунтованим, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що ФОП
ОСОБА_2 звільнена від сплати ПДВ,
оскільки знаходилась на спрощеній
системі оподаткування і сплачувала
єдиний податок, крім того, виручка
отримана від ринкового збору не
належить до загальних доходів
позивачки, у зв'язку з чим не підлягає
оподаткуванню. А тому висновок ДПІ,
щодо прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень є помилковим та
необґрунтованим.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки ні в суді першої інстанції, а
ні в суді апеляційної інстанції ДПІ не
доведено належними доказами
правомірності своїх рішень, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку, що податкові
повідомлення-рішення є протиправними,
безпідставними, необґрунтованими та
підлягають скасуванню.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду ухвалена з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.196,198,200,206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Цюрупинської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області -
залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
К.В. Кравченко

А.Г. Федусик