Справа № 2а-7935/10/1070
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/58485/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Київській
області (далі - Інспекція) на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Комунального підприємства
Київської обласної ради «Яготинське
бюро технічної інвентаризації» (далі -
Підприємство) до Інспекції
(правонаступника
Контрольно-ревізійного відділу в
Яготинському районі
контрольно-ревізійного управління в
Київській області) (далі - КРУ),

про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року Підприємство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправною та
скасування вимоги КРУ № 31-16/636 від 2.09.2010
року (далі - Вимога № 31-16/636) щодо
усунення ним недоліків, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності Підприємства за період з
1.04.2008 року до 1.06.2010 року.

Зазначає, що порушення, викладені в
акті ревізії, надані КРУ не об'єктивно
та не ґрунтуються на відповідних
нормах чинного законодавства, а
висновки мають форму суб'єктивних
порушень перевіряючих, які не мають
обґрунтованих доказів, щодо
неправомірності дій посадових осіб
Підприємства.

22 грудня 2011 року постановою Київського
окружного адміністративного суду,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року, позов задоволений.

Вимога № 31-16/636 визнана протиправною та
скасована.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій зазначили, що
Підприємство при здійснені своєї
господарської діяльності діяло у
відповідності до вимог законодавства
України. КРУ не був доведений факт
порушень, що призвели до втрат
фінансових ресурсів Підприємства та
заподіяння матеріальних збитків.

Інспекція звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Київського окружного
адміністративного суду та ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволені позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 3.08.2010 року КРУ
була здійснена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Підприємства, за результатами якої
складений акт.

За результатами ревізії 2.09.2010 року КРУ
направлена Підприємству Вимога №31-16/636
щодо усунення недоліків, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності за період з 1.04.2008 року до
1.06.2010 року, у якій на підставі Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
були пред'явлені вимоги щодо розгляду
матеріалів ревізії вжиття заходів щодо
повного усунення виявлених порушень та
не допускати їх в майбутньому;
забезпечення ведення бухгалтерського
обліку відповідно до вимог Закону
України № 996-ХХІV від 16.07.1999 року «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» - постійно та
достовірності і своєчасності
відображення в бухгалтерському обліку
всіх господарських операцій згідно
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року - постійно;
відшкодування заподіяних збитків
внаслідок безпідставно наданої
благодійної допомоги, у розмірі 3,4 тис.
грн., за рахунок винних осіб та
безпідставно здійснених витрат при
оплаті інформаційних послуг, у розмірі
28,77 тис. грн., за рахунок винних осіб;
відшкодування заподіяних збитків
внаслідок безпідставно оплачених
підзвітних сум, у розмірі 0,11 тис. грн.,
за рахунок винних осіб; здійснення
нарахування та виплату заробітної
плати, відпускних, доплат та надбавок
до заробітної плати працівникам
підприємства відповідно до Кодексу
Законів про працю № 322-VІІІ від 10.12.1971
року (із змінами), Закону України «Про
оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року,
Галузевих угод, Колективних договорів;
незаконні видатки проведені на оплату
праці з нарахуваннями на неї,
відшкодування за рахунок винних осіб
за незаконну оплату праці, у розмірі
279,58 тис. грн., прийняти управлінські
рішення за результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства, копію відповідного
наказу надати КРУ до 29.09.2010 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про задоволення позову, з
таких підстав.

Підставою для вимоги КРУ про
відшкодування за рахунок винних осіб
збитків, заподіяних внаслідок
безпідставно наданої благодійної
допомоги, у розмірі 3400 грн., (пункт 5
вимоги), був висновок КРУ про порушення
Підприємством п. 5 ст. 75 Господарського
кодексу України, за змістом якого
державне комерційне підприємство не
має права безоплатно передавати
належне йому майно іншим юридичним
особам чи громадянам, без попередньої
згоди органу, до сфери управління якого
воно входить і, як правило, на
конкурентних засадах.

Оскільки відповідно до наданих до
ревізії фінансових планів на 2008-2009 роки
видатки на благодійну допомогу не
передбачались, КРУ вважає, що надання
благодійної допомоги призвело до втрат
фінансових ресурсів Підприємства.

Суди першої та апеляційної інстанцій
правильно зазначили, що Підприємство
не є державним комерційним
підприємством, а відповідно до його
установчих документів (п.1.1. Статуту,
затвердженого рішенням Київської
облради № 097-09-V від 2.02.2007 року) є
комунальним підприємством, заснованим
на спільній власності територіальної
громади від імені та інтересах якої
здійснює Київська обласна рада. Майно
підприємства перебуває у комунальній
власності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 136
Господарського кодексу України право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Власник майна, закріпленого на праві
господарського відання за суб'єктом
підприємництва, здійснює контроль за
використанням та збереженням
належного йому майна безпосередньо або
через уповноважений ним орган, не
втручаючись в оперативно-господарську
діяльність підприємства.

Згідно з п. 4.4. Статуту Підприємства
джерелами формування майна суб'єктів
господарювання є: грошові та
матеріальні внески засновників; доходи
від реалізації продукції (робіт,
послуг); доходи від цінних паперів;
капітальні вкладення і дотації з
бюджетів; надходження від продажу
(здачі в оренду) майнових об'єктів
(комплексів), що належать їм, придбання
майна інших суб'єктів; кредити банків
та інших кредиторів; безоплатні та
благодійні внески, пожертвування
організацій і громадян; інші джерела,
не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Господарського
кодексу України коштами у складі майна
суб'єктів господарювання є гроші у
національній валюті, призначені для
здійснення товарних відносин цих
суб'єктів, а також фінансових відносин
відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3. ст. 142 Господарського
кодексу України порядок використання
прибутку (доходу) суб'єкта
господарювання визначає власник
(власники) або уповноважений ним орган
відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідно до п. 5.3. Статуту
Підприємства прибуток підприємства
після сплати податків та інших
обов'язкових платежів, у тому числі
платежів, пов'язаних з розподілом
частини прибутку залишається в
розпорядженні підприємства.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що оперативно-господарська діяльність
Підприємства не виключає його права
розпоряджатись доходами від
реалізації продукції (робіт, послуг)
після сплати податків та інших
обов'язкових платежів, у тому числі
платежів, пов'язаних з розподілом
частини прибутку на користь обласного
бюджету Київської області.

Відповідно до ч. 4. ст. 175 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами, можуть добровільно брати на
себе зобов'язання майнового характеру
на користь інших учасників
господарських відносин
(благодійництво тощо).

Видатки Підприємства на благодійну
допомогу, у розмірі 3400 грн., протягом
2008-2009 років надавались з прибутку
Підприємства, а Київська обласна рада
(засновник Підприємства) не мала
заперечень щодо таких видатків, що
підтверджується листом ради від 27.05.2011
року, у зв'язку з чим відсутні підстави
для висновку про порушення
Підприємством вимог закону.

Суди попередніх інстанцій правильно
зазначили, що законодавством не
передбачена заборона Підприємства
здійснювати благодійні внески.
Статутом Підприємства не передбачений
його обов'язок отримувати згоду
засновника для здійснення благодійної
допомоги.

Щодо п. 6 вимоги про відшкодування
збитків заподіяних внаслідок
безпідставно проведених витрат (без
договорів), а саме: оплати
інформаційних послуг, у розмірі 28 770
грн., за рахунок винних осіб, в акті КРУ
зазначено, що мають місце випадки коли
до адміністративних витрат віднесено
видатки, не підтверджені первинними
документами, а саме: актами та
договорами щодо виконання робіт, з
підтверджуючими документами про
кількість та вартість використаних
(власних) матеріалів виконавцем, чим
порушений п. 1.2 Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.1995 року,
ст., ст. 67, 173, 174 Господарського кодексу
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України
№996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (далі -
Закон №996-ХІV) первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

КРУ не заперечувало про фактичне
здійснення господарських операцій
протягом 2008-2009 років та за період
січень-червень 2010 року з встановлення
безпровідної локальної мережі в
приміщенні замовника (Підприємства),
придбання Підприємством програми «
1С-бухгалтерія», оприбуткування цієї
програми, фактичне придбання
інформаційно-консультаційних послуг з
обслуговування програми «
1С-бухгалтерія», як і не заперечує
фактичне відображення у
бухгалтерському обліку цих операцій
первинними документами
бухгалтерського обліку, обов'язковість
складання яких передбачена вказаним
Законом (акти виконаних робіт, рахунки
на оплату, платіжні доручення).

Суди попередніх інстанцій не прийняли
до уваги посилання КРУ щодо не
укладання Підприємством письмових
договорів з продавцями товарів,
виконавцями послуг, а також те, що та що
акти виконаних робіт містять лише
найменування послуг без деталізації
обсягу та змісту таких послуг, оскільки
за вимогами господарського та
цивільного законодавства договір може
укладатись як в усній так і в письмовій
формі.

Відповідно до частин 1-2 ст. 639
Цивільного кодексу України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Про укладання усних договорів та їх
виконання свідчать наявні документи
бухгалтерського обліку, обов'язковість
складання яких передбачена вказаним
Законом (акти виконаних робіт, рахунки
на оплату, платіжні доручення).

Недоліки у оформленні актів виконаних
робіт (щодо розкриття змісту операцій з
надання інформаційно-консультаційних
послуг) не є підставою для висновків
про завдання матеріальної шкоди на
суму таких операцій, оскільки такі
операції фактично вчинені.

Щодо п. 7 вимоги про відшкодування
збитків, заподіяних внаслідок
безпідставно оплачених підзвітних сум,
у розмірі 0,11 тис.грн., за рахунок винних
осіб, відповідно до акту ревізії дана
вимога пов'язана з витратами на
відрядження начальника Підприємства
Титарчука П.А. до м. Ялта Автономної
Республіки Крим та головного
бухгалтера Кравченко Н.О. до м. Алушта
Автономної Республіки Крим.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідно до прибуткового касового
ордера №33 від 1.09.2010 року Титарчук П.А.
відшкодував підприємству 50 грн.

Згідно наказу №60 від 11.06.2008 року
Кравченко Н.О. була направлена в м.
Алушту Автономної Республіки Крим для
участі в
інформаційно-консультативному
практикумі бухгалтерів бюро технічної
інвентаризації з 15.06.2008 року до 21.06.2008
року, на 7 календарних днів.

Відповідно до п.1.3 Інструкції про
службові відрядження в межах України
та за кордон, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України № 59 від
13.03.1998 року, фактичний час перебування у
відрядженні визначається за
відмітками в посвідченні про
відрядження щодо вибуття з місця
постійної роботи й прибуття до місця
постійної роботи.

Згідно відміток в посвідченні на
відрядження вказана особа перебувала у
відрядженні з 14.06.2008 року до 22.06.2008 року
та відповідно в авансовому звіті
обраховано за 9 календарних днів,
відповідно, виплата добових в день
від'їзду та приїзду працівника є
правомірною та відноситься до
обов'язкових виплат відповідно до п. 1.5
даної Інструкції.

Щодо п. 9 вимоги про відшкодування
незаконних видатків проведених на
оплату праці, у розмірі 279,58 тис. грн.,
відповідно до п.п. 6.6.2.10 Статуту
Підприємства директор підприємства за
погодженням з першим заступником
голови Київської обласної ради
затверджує форми та системи оплати
праці, встановлює працівникам розмір
премій, винагород, надбавок і доплат
відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до розділу 1 Галузевої
угоди між Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України та центральним комітетом
профспілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України на
2007-2009 роки норми і положення цієї Угоди
є мінімальними гарантіями. Угода не
обмежує прав підприємств
установлювати в колективних договорах
за рахунок власних коштів додаткові
трудові та соціально-побутові гарантії
та пільги.

Штатний розклад Підприємства,
затверджений першим заступником
голови Київської обласної ради, не
суперечить нормам чинного
законодавства, викладений з
дотриманням встановлених Галузевою
угодою мінімальних гарантій.

Суди попередніх інстанцій зазначили,
що при перевірці законності
нарахування заробітної плати
працівникам Підприємства КРУ, в
порушення ст.,ст. 2, 8 Закону України
№2939-ХІІ від 26.01.1993 року «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
вийшли за межі своїх повноважень щодо
аналізу штатних розписів: введення до
них посад працівників, визначення
посадових окладів та застосування
коефіцієнтів співвідношень. Перевірка
даного питання відноситься до
компетенції Держкомохоронпраці.

Зміни до штатного розпису вносяться у
випадку введення чи виключення штатних
одиниць, зміни розміру оплати праці або
суттєвих умов праці (системи та розміру
оплати праці, розрядів та найменувань
посад тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
колективні договори і угоди»
колективний договір може передбачати
додаткові порівняно з чинним
законодавством і угодами гарантії,
соціально-побутові пільги.

Відповідно до Інструкції про службові
відрядження в межах України та за
кордон, службовим відрядженням
вважається поїздка працівника за
розпорядженням керівника
підприємства, установи, організації на
визначений строк в інший населений
пункт для виконання службового
доручення не по місцю його постійної
роботи.

З урахуванням вищенаведених норм, час
знаходження працівника у службовому
відрядженні є фактично відпрацьованим
часом не за місцем його постійної
роботи.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що
Підприємство правомірно нарахувало та
виплатило премію працівникам за
фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.п. 5.6 Колективного
договору Підприємства, згідно з
вимогами ст. 105 КЗпП України при
наявності фінансової можливості
Підприємство вправі здійснювати
виплату надбавок та доплат за роботу в
зв'язку з: суміщенням професій та посад
і виконанням обов'язків тимчасово
відсутнього працівника, в розмірі 50%
від середньомісячного заробітку
працівника, обов'язки якого
виконуються на час відсутності;
розширенням зон обслуговування чи
виконанням підвищених (збільшених)
обсягів робіт, встановленого
начальником Підприємства; виконання
особливо важливих робіт та термін їх
виконання в розмірі, встановленому
начальником Підприємства.

Відповідно до п.п. 6.6.2.10 Статуту
Підприємства директор підприємства за
погодженням з першим заступником
голови Київської обласної ради
затверджує форми та системи оплати
праці, встановлює працівникам розмір
премій, винагород, надбавок і доплат
відповідно до чинного законодавства.

Згідно з ст. 105 КЗпП України
працівникам, які виконують на тому ж
підприємстві, в установі, організації
поряд зі своєю основною роботою,
обумовленою трудовим договором,
додаткову роботу за іншою професією
(посадою) або обов'язки тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від своєї основної роботи, провадиться
доплата за суміщення професій (посад)
або виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника. Розміри доплат
за суміщення професій (посад) або
виконання обов'язків
тимчасово-відсутнього працівника
встановлюються на умовах, передбачених
у колективному договорі.

Відповідно до наказу Підприємства №3-к
від 22.01.2009 року ОСОБА_4 була переведена з
посади техніка з інвентаризації
нерухомого майна на посаду фахівця з
оформлення замовлень на повну ставку
та за нею залишена 0,5 ставка техніка з
інвентаризації нерухомого майна на
період відпустки по догляду за дитиною
з 22.01.2009 року до 27.05.2009 року.

Заробітна плата техніка з
інвентаризації нерухомого майна
залежить від норми виробітку
(кількості та вартості виконаних
робіт), тому нарахування заробітку
здійснювалось згідно відомостей про
об'єм виконаних замовлень та їх оплати
замовниками за виконані роботи з
інвентаризації нерухомого майна.
Розмір ставки (0,5 ставки техніка з
інвентаризації нерухомого майна)
впливав лише на встановлення та
доведення зазначеному працівнику
плану виконання фінансових показників
підприємства.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України
трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ або розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Висновки КРУ про подвійну виплату
надбавки водію та неможливість
суміщення ним посади оператора
комп'ютерного набору є також
необґрунтованими.

Відповідно до п. 4 Положення про
заохочувальне преміювання працівників
Підприємства, яке є додатком до
Колективного договору Підприємства на
2008-2009 роки та затверджене загальними
зборами підприємства (протокол №3 від
8.02.2008 року), працівникам, які працюють
по внутрішньому сумісництву на півтора
оклади, розмір заохочувальної премії
становить півтора оклади.

Роботу оператора комп'ютерного набору
водій ОСОБА_5 виконував у вільний від
поїздок час на комп'ютері, який
знаходиться в приміщенні архіву
Підприємства. Підтвердженням
виконання обов'язків оператора
комп'ютерного набору ОСОБА_5 є занесені
в програму «Архів» архівні справи
підприємства.

Висновки КРУ про безпідставність
нарахування та виплати надбавки за
додатковий об'єм робіт головному
інженеру, головному бухгалтеру,
бухгалтеру, фахівцям з приймання
замовлень не відповідає дійсним
обставинам.

У зв'язку з тим, що в штатному розписі
Підприємства відсутні посади
юрисконсульта, працівника з ведення
кадрів, економіста, то виконання
обов'язків вказаних спеціалістів були
покладені на головного інженера та
головного бухгалтера, за що їм
нараховувалися та виплачувалися
відповідні надбавки.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оплату праці» форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних та компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм, гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною та галузевими
(регіональними) угодами.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України №3356-XII
від 1.07.1993 року «Про колективні договори
і угоди» колективний договір може
передбачати додаткові порівняно з
чинним законодавством і угодами
гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до п. 5.19 Колективного
договору Підприємства на 2008 рік, при
наявності коштів після сплати податків
та обов'язкових платежів, надається
матеріальна допомога в честь знаменних
дат і свят: новорічних і різдвяних свят,
міжнародного жіночого дня, дня
Захисника Вітчизни, дня працівників
ЖКГ, Великдень, дня міжнародної
солідарності трудящих, дня Перемоги,
Трійці, дня Конституції України,
ювілеїв працівників та організації в
межах посадового окладу за штатним
розкладом при фінансовій можливості
підприємства.

Отже, таке матеріальне заохочення не
може вважатися порушенням фінансової
дисципліни.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що
Підприємство при здійсненні своєї
господарської діяльності діяло у
відповідності до вимог законодавства
України.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Київській області
відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.