Справа № 2а-4838/12/0170/2
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/800/20025/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційні скарги
Дніпропетровської митниці Державної
митної служби України (далі - Митниця)
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2010 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислової
інноваційної фірми «Інагропром» (далі -
Товариство) до Митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області (далі - Управління), за участю
прокурора Дніпропетровської області,

про визнання нечинним рішення та
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними дії Митниці та
скасування рішення Митниці
№110000006/2010/102498/2 від 16.09.2010 року (далі -
Рішення №110000006/2010/102498/2) щодо визначення
митної вартості товарів; стягнення з
Управління безпідставно нарахованих
та надмірно сплачених коштів, у розмірі
6 585,11 грн.

На обґрунтування позову зазначило, що
ним були надані всі необхідні
документи для визначення митної
вартості товару за першим (ціною угоди)
методом визначення митної вартості
товарів.

24 листопада 2010 року постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, позов
задоволений.

Дії Митниці визнані протиправними та
Рішення №110000006/2010/102498/2 скасоване;
стягнуто з Управління на користь
Товариства нараховані та надмірно
сплачені кошти, у розмірі 6 585,11 грн.

11 квітня 2012 року постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року скасована, позов задоволений
частково.

Дії Митниці визнані протиправними та
Рішення №110000006/2010/102498/2 скасоване.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою про скасування постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 3.08.2010 року між
Товариством та компанією ORDAM IMPORT & EXPORT
CO.LTD» був укладений контракт №2010V&C001,
відповідно до умов якого поставлявся
товар - гвинти самонарізні з чорних
металів різних розмірів, торгової
марки ORDAM, код товару , загальною
вагою 24853,9 кг.

16 вересня 2010 року Товариство подало до
Митниці вантажно-митну декларацію
№110000011/2010/120085 для здійснення митного
оформлення зазначеного товару, у
кількості 24601,7кг визначивши митну
вартість товару за першим ( за ціною
угоди) методом визначення митної
вартості товару.

На підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару Товариством
були надані облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності від
12.11.2009 року; уніфікована митна
квитанція МД-1 від 18.08.2010 року;
повідомлення про намір увезення (ПНУ)
від 12.08.2010 року; накладна СМЯ від 18.08.2010
року; накладна СМЯ від 18.08.2010 року;
накладна СМЯ від 18.08.2010 року; коносамент
(Вill of Lading) від 16.06.2010 року;
рахунок-фактура (інвойс) від 14.07.2010 року;
пакувальний лист від 14.07.2010 року;
прайс-лист від 14.07.2010 року; інвойс на
перевезення від 9.08.2010 року;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) від 21.05.2010 року; договір
(контракт) про перевезення від 11.06.2010
року; договір (контракт) про
перевезення від 14.07.2010 року; екологічна
декларація від 16.08.2010 року; акт
фітосанітарного контролю від 20.08.2010
року; висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
(МОЗ України) від 26.12.2008 року; довідка
про проведення декларування валютних
цінностей від 26.07.2010 року; експертний
висновок від 16.08.2010 року; калькуляція
від 14.07.2010 року; експортна декларацію
від 14.07.2010 року.

Митним органом у зв'язку із сумнівами
щодо заявленої митної вартості товару
були витребувані додаткові документи:
прайс-лист фірми-виробника,
калькуляція фірми виробника, висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження, інформація
зовнішньоторговельних та біржових
організацій з вартості товару на що
Товариство повідомило про
неможливість надання решти документів.

16 вересня 2010 року Митниця прийняла
Рішення №110000006/2010/102498/2 щодо визначення
митної вартості товару за шостим
(резервним) методом.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що Товариством для митного
оформлення були надані всі необхідні
документи, передбачені п. 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року.

Додаткових документів, витребуваних
Митницею, Товариством надано не було,
про що повідомлено митний орган листом.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що при
визначенні митної вартості товарів
Митниця порушила вимоги ст. 266 Митного
кодексу України, застосувавши для
визначення митної вартості товарів за
шостим (резервний) метод оцінки
вартості товару, без послідовного
застосування інших, передбачених
законодавством, методів оцінки
вартості товару.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України зазначені методи визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, до яких
відноситься визначення за методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного. Основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, який є основним
згідно з положеннями ст. 267 цього
Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст.,ст. 268,
269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог ст.,ст. 268, 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог ст. 271, або
обчислена відповідно до вимог ст. 272
цього Кодексу вартість товарів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог ст. 273 цього
Кодексу.

Згідно Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року, митна вартість товарів та метод
її визначення декларуються під час
митного оформлення таких товарів
шляхом подання декларації митної
вартості. Підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
здійснює декларант шляхом подачі
документів, передбачених
вищенаведеним Порядком. Відомості, на
підставі яких декларантом визначено та
заявлено (задекларовано) митну
вартість товарів, повинні базуватися
на об'єктивних даних, що підлягають
обчисленню та перевірці відповідно до
вимог Митного кодексу України. Для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Суд апеляційної інстанції прийшов до
правильного висновку, що при
здійсненні митного контролю у митного
органу хоча і виникли сумніви щодо
вартості товару, але Митниця
безпідставно застосувала 6 (резервний)
метод оцінки вартості товару без
послідовного застосування інших
методів оцінки вартості товару.

Відповідно до п. 11 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження посадова особа митного
органу у графі «Для відміток митниці»
декларації митної вартості робить
запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. При
цьому, посадова особа митного органу не
має права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі «Для
відміток митного органу». Пунктом 13
вищезазначеного Порядку визначено, що
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у п. 11
цього Порядку, протягом 10 календарних
днів після ознайомлення із записом
митного органу про їх подання. За
вмотивованою заявою декларанта такий
строк продовжується. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Висновок суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення позову є
обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці Державної митної служби
України відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.