Справа № К/9991/59903/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/59903/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.07.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2011 р.

у справі №2а-0570/10515/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислове
представництво «Альянс»

до Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-промислове
представництво «Альянс» (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька (далі
- відповідач) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06.07.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23.08.2011 р., позовні вимоги задоволено:
визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення № від 06.06.2011
р. та стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача 3,40 грн.
судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача за період грудень
2010 року, січень-лютий 2011 року, про що
складено акт від 23.05.2011 р., яким
встановлено порушення позивачем вимог
п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті на
178 445,00 грн. за грудень 2010 року.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2011 р.
№, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 223 056,00 грн., з
яких 178 445,00 грн. за основним платежем та
44 611,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про те, що
позивачем включено до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість вартість
товарно-матеріальних цінностей
(послуг), отриманих від ТОВ
«Донтранском», ТОВ «ТО Проксіма», ТОВ
«Техмаш-сервіс-2006» за нікчемними
правочинами.

Контролюючий орган в акті перевірки
зазначив, що господарські операції
позивача з вказаними контрагентами не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових, виробничо-складських
приміщень на іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення такої
діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
товарів у ТОВ «Донтранском», ТОВ «ТО
Проксіма», ТОВ «Техмаш-сервіс-2006».

Як вбачається з акту перевірки,
податковий орган вважає, що позивачем
безпідставно включено до складу
податкового кредиту у грудні 2010 року
суми податку на додану вартість,
сплачені у ціні придбаного товару
(послуг) у вказаних контрагентів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
безпідставність таких доводів
податкового органу з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ «Донтранском», ТОВ «ТО
Проксіма», ТОВ «Техмаш-сервіс-2006»
укладено ряд договорів на
купівлю-продаж та поставку
нафтопродуктів.

Виконання вказаних договорів
підтверджується наявними у матеріалах
справи податковими накладними, актами
приймання-передачі нафтопродуктів та
іншими бухгалтерськими документами.

Фактична сплата позивачем придбаного
товару (послуг) підтверджується
платіжними дорученнями.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
правомірність формування позивачем
податкового кредиту по податковим
накладним, отриманим від ТОВ
«Донтранском», ТОВ «ТО Проксіма», ТОВ
«Техмаш-сервіс-2006».

Так, відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п. 7.2.6
цього пункту).

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємствами-контрагентами,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток чи комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»,
підтверджено відповідними податковими
накладними, що виписані контрагентами
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу податкового кредиту спірної
суми податку по господарським
операціям з ТОВ «Донтранском», ТОВ «ТО
Проксіма», ТОВ «Техмаш-сервіс-2006».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про протиправність прийнятих
податковим органом спірного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька залишити
без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.07.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2011 р. у
справі №2а-0570/10515/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.