Справа № 2а-5039/12/2670
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/81791/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Генерального штабу
Збройних Сил України, Фінансового
управління Генерального штабу
Збройних Сил України про визнання дій
протиправними і стягнення коштів, за
касаційною скаргою Фінансового
управління Генерального штабу
Збройних Сил України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17 травня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року,-

у с т а н о в и л а :

У квітні 20012 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Генерального штабу Збройних
Сил України та Фінансового управління
Генерального штабу Збройних Сил
України про визнання незаконними дій
щодо встановлення умов та розміру
оплати праці (винагороди) в іноземній
валюті на час проходження військової
служби у складі 53 групи військових
спостерігачів України у зоні безпеки
Придністровського регіону Республіки
Молдова у зменшеному розмірі, та
стягнення з Фінансового управління
Генерального штабу Збройних Сил
України суму недоплачених коштів у
розмірі 12876,03 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на вимоги Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", пункт 2 постанови Кабінету
Міністрів України "Про участь
українських військових спостерігачів
у врегулюванні наслідків конфлікту в
Придністровському регіоні Республіки
Молдова" від 23 жовтня 1998 року № 1685 та
постанову Кабінету Міністрів України
"Про упорядкування умов оплати праці
працівників закордонних дипломатичних
установ України" від 13 липня 1999 №1246.

Посилаючись на те, що вимоги Закону
відповідачем не виконані просив про
задоволення позовних вимог, з
урахуванням положень Кодексу законів
про працю України в частині вирішення
питання щодо строків звернення до суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 травня 2011 року, залишеної без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
13 грудня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Фінансове
управління Генерального штабу
Збройних Сил України посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення скарги з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що у відповідності з чинним
законодавством (на час спірного
періоду) розмір посадового окладу
позивача, як офіцера за званням
підполковника, повинен був бути
прирівняний до відшкодування
військовим аташе, і визначатися на
рівні 77-82 % від норми відшкодування
витрат в іноземній валюті,
передбачених для посла України в
Республіці Молдова, тобто становити
2267,3 доларів США. Проте, позивачу
виплачувалося лише 1330 доларів США, що
не відповідає вимогам Закону.

Однак, з такими висновками судів не
може погодитися колегія Вищого
адміністративного суду виходячи з
наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, у
період 12 січня 2001 року по 17 січня 2002
року та з 12 травня 2009 року по 3 липня 2010
року ОСОБА_4 проходив військову
службу на посаді офіцера (військового
спостерігача) 53 групи (військових
спостерігачів) у Зоні безпеки
Придністровського регіону Республіки
Молдова. Під час проходження
військової служби у закордонному
відряджені посадовий оклад позивача
становив 1330 доларів США на місяць. Так,
за період відрядження позивач отримав
за 20 днів травня 2009 року 858 доларів США,
з червня 2009 року по червень 2010
року - по 1330 доларів США, а за липень 2010
року - 133 долара США.

У відповідності з пунктом 5 статті 9
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", за
військовослужбовцями, які тимчасово
проходять військову службу за межами
України, зберігається виплата
грошового забезпечення в національній
валюті та виплачується винагорода в
іноземній валюті за нормами і в
порядку, що визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України "Про участь
українських військових спостерігачів
у врегулюванні наслідків конфлікту в
Придністровському регіоні Республіки
Молдова" від 23 жовтня 1998 року № 1685,
установлено умови оплати праці і
посадові оклади українських
військових спостерігачів у Республіці
Молдова відповідно до умов оплати
праці і посадового окладу військового
аташе у Республіці Молдова.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів
України "Про упорядкування умов оплати
праці працівників закордонних
дипломатичних установ України" від 13
липня 1999 року № 1246 передбачено, що
працівникам апарату військових аташе
виплачується за останнім місцем служби
до направлення за кордон 50 відсотків
місячного грошового забезпечення в
національній валюті за останньою
штатною посадою, з урахуванням
присвоєння наступних військових звань
та вислуги років військової служби.

З прийняттям постанови Кабінету
Міністрів України "Про упорядкування
умов оплати праці працівників
закордонних дипломатичних установ
України" від 13 липня 1999 №1246 та з
урахуванням змін до неї, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
"Про затвердження посадових окладів
працівників закордонних дипломатичних
установ України" від 13 червня 2002 року
№811 рішенням начальника Генерального
штабу Збройних Сил України від 17
березня 2003 року №115/1/1803 внесено зміни
до штату 53 групи військових
спостерігачів №5/054, згідно з якими
збільшені розміри саме посадових
окладів українських військових
спостерігачів, а в даному випадку для
посади позивача визначено посадовий
оклад 1330 доларів США.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження норм та
розміру відшкодування витрат в
іноземній валюті на місяць працівникам
дипломатичної служби, направленим у
довготермінове відрядження" Міністру
оборони України надано право
установлювати норми відшкодування
витрат в іноземній валюті на місяць
працівникам дипломатичної служби,
направленим у довготермінове
відрядження, у межах розмірів,
зазначених у додатку 2.

В подальшому, Постановами Кабінету
Міністрів України "Про упорядкування
норм та розміру відшкодування витрат в
іноземній валюті працівникам
дипломатичної служби України,
направленим у довготермінове
відрядження" від 17 листопада 2004 року
№1575, "Деякі питання відшкодування
витрат в іноземній валюті працівникам
дипломатичної служби України,
направленим у довготермінове
відрядження" та "Про внесення змін у
додатки 2 і 3 постанови КМ України від 11
січня 2006 року №8" від 15 серпня 2007 року
№1053, розміри грошових виплат в
іноземній валюті, передбачені для
військових аташе, збільшувались тричі.

Аналіз наведених постанов свідчить про
те, що підвищення грошових виплат в
іноземній валюті у період з 2004 по 2007
роки спрямоване на підвищення розмірів
відшкодування витрат в іноземній
валюті саме працівникам дипломатичної
служби України, направленим у
довготермінове відрядження, в той час,
як українські військові спостерігачі,
відповідно до Закону України "Про
дипломатичну службу" не є працівниками
дипломатичної служби України.

При цьому, суди попередніх інстанцій не
звернули увагу на те, що Постановою
Кабінету Міністрів України "Про участь
українських військових спостерігачів
у врегулюванні наслідків конфлікту в
Придністровському регіоні Республіки
Молдова" визначено грошову виплату в
іноземній валюті українським
військовим спостерігачам саме як
"посадовий оклад", а не "відшкодування
витрат в іноземній валюті".

Враховуючи викладене, суди не надали
належної правової оцінки тому, що
проходження військової служби у складі
військових спостерігачів не входить до
складу працівників дипломатичної
служби, і відповідно, умови оплати
служби військових спостерігачів
регулюється окремими
нормативно-правовими актами. Також
суди не повною мірою правильно
витлумачили положення постанов
Кабінету Міністрів України "Про участь
українських військових спостерігачів
у врегулюванні наслідків конфлікту в
Придністровському регіоні Республіки
Молдова" від 23 жовтня 1998 року № 1685 та
"Про упорядкування умов оплати праці
працівників закордонних дипломатичних
установ України" від 13 липня 1999 року №
1246, а тому їх висновок про задоволення
позову є передчасним.

Окрім того, суди не звернули увагу й на
те, що до правовідносин щодо
проходження військової служби вимоги
Кодексу законів про працю України не
застосовується.

Так, відповідно до Закону України від 25
березня 1992 року N 2232-XII "Про військовий
обов'язок і військову службу"
військовослужбовці - це громадяни
України, які проходять військову
службу у складі Збройних Сил України та
інших військових формувань.

При цьому згідно зі статтею 2
вищезазначеного Закону військова
служба є державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни.

Стаття 3 Кодексу законів про працю
України визначає, що законодавство про
працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами.

Військовослужбовці не перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями усіх форм
власності та господарювання, а
проходять службу. Порядок проходження
служби у Збройних Силах України та
інших військових формуваннях
урегульовано спеціальними
нормативно-правовими актами, які
покладають на громадян, котрі
перебувають на такій службі, додаткові
обов'язки і відповідальність.

Виходячи з наведеного слід дійти
висновку, що на військовослужбовців,
які проходять військову службу у
військових формуваннях, утворених
відповідно до законів України, Кодекс
законів про працю України не
поширюється.

Відповідно застосування строку
звернення із адміністративним позовом
до суду у даному випадку має
визначатись стятими 99-100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суди попередніх інстанцій не звернули
увагу на клопотання, що міститься в
матеріалах справи та не дослідили
питання строку звернення з даним
позовом до суду. При цьому, судам слід
було виходити з положень пункту 15
частини 1 статті 3 та частини 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Враховуючи вищезазначене, судові
рішення не можна вважати такими, що
відповідають вимогам щодо законності і
обґрунтованості, як того вимагає
стаття 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому такі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд, оскільки суд
касаційної інстанції не може
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судовий рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу Фінансового
управління Генерального штабу
Збройних Сил України задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 травня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не
підлягає..

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало