Справа № К/9991/28668/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/28668/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Артемівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р.

у справі №2а-24432/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кнауф Гіпс Донбас»

до Артемівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області,

за участю третьої особи на стороні
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «СК Ново-Строй»,

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кнауф Гіпс Донбас»
(далі - позивач) звернулося до суду з
позовом до Артемівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області (далі - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.04.2011 р., позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними
податкові повідомлення-рішення від
12.10.2010 р. №0/0 та №/0, а також
стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 1,70 грн. судового
збору. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну невиїзну
перевірку позивача щодо підтвердження
відомостей отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «СК «Ново-строй» за
червень 2010 року, про що складено акт від
29.09.2010 р. № 2163/15/31279540, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.1.32 ст.1, п.5.1
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого занижено податок на прибуток на 13
600,00 грн. за ІІ квартал 2010 року та п.п.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає сплаті до
бюджету у розмірі 10 880,00 грн. за червень
2010 року.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.10.2010 р.
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 16 320,00 грн., з яких
13 600,00 грн. за основним платежем
та 2 720,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій та №/0, яким визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 15
232,00 грн., з яких 10 880,00 грн. за основним
платежем та 4 352,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що позивачем включено до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість вартість
послуг, отриманих від ТОВ «СК
«Ново-строй» за нікчемним правочином.

Контролюючий орган в акті перевірки
зазначив, що господарські операції
позивача з вказаним контрагентом не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових, виробничо-складських
приміщень на іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення такої
діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість та складу
валових витрат по господарським
операціям з придбання товарів у ТОВ «СК
«Ново-строй».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (клієнт) та ТОВ «СК
«Ново-строй» (експедитор) укладеного
договір транспортного експедирування
від 04.02.2010 р. №53, за умовами якого
експедитор надає певні послуги,
узгоджені в додатку №1 до договору,
пов'язані з перевезенням вантажу, який
належить або відправляється
(отримується) клієнтом.

Виконання вказаного договору
підтверджується актом про надання
послуг від 01.06.2010 р. №004, податковою
накладною від 01.06.2010 р. №268/001. Позивачем
здійснена оплата за договором у
загальній сумі 65 280,00 грн., у тому числі
податок на додану вартість у розмірі 10
880,00 грн., про що свідчить платіжне
доручення від 03.06.2010 р. №42171.

За результатом вчинення вказаної
господарської операції позивачем було
сформовано валові витрати та
податковий кредит.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі не
дозволяється (п.5.10 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

З огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження витрат
позивача понесених у рамках здійснення
господарської діяльності з ТОВ «СК
«Ново-строй», а також використання
придбаних послуг підприємством у
власній господарській діяльності,
податковим органом безпідставно
донараховано податкові зобов'язання з
податку на прибуток.

Також колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
правомірності формування позивачем
податкового кредиту по податковій
накладній, отриманій від ТОВ «СК
«Ново-строй».

Так, відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п. 7.2.6
цього пункту).

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкової накладної, виданої йому
підприємством-контрагентом,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток чи комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»,
підтверджено відповідною податковою
накладною, що виписана контрагентом
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу податкового кредиту спірної
суми податку по господарським
операціям з ТОВ «СК «Ново-строй».

Крім того, висновок податкового органу
про те, що неможливість проведення
зустрічної перевірки контрагента
позивача та відсутність його за
місцезнаходженням, а також ведення
його господарської діяльності з
сумнівними платниками податку,
свідчить про відсутність у позивача
права на включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту та формування складу валових
витрат є помилковим з огляду на те, що
чинне податкове законодавство не
ставить у залежність право позивача на
формування податкового кредиту та
валових витрат від податкового обліку
(стану) інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання визначення складу податкового
кредиту та валових витрат поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо протиправності
прийнятих податковим органом спірних
податкових повідомлень-рішень від
12.10.2010 р. №0/0 та №/0.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Артемівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області залишити
без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р. у
справі №2а-24432/10/0570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.