Справа № 193/1334/14-а
Суддя: Шумська О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/193/24/14
П О С Т А Н О В А

15 липня 2014 року Софіївський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

судді
Шумської О.В.

при секретарі
Палій Л.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірних дій і стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації
недоотриманої суми одноразової
допомоги на оздоровлення за 2014 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаною
позовною заявою. Просить суд визнати
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації щодо відмови у виплаті
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2014 рік в розмірах передбачених ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та стягнути з останнього
недоплачені кошти.

В позовній заяві зазначає, що є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1
категорії, інвалідом 2 групи, у зв'язку
з чим, відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
повинен був отримати від відповідача
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, натомість Управлінням праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації йому виплачена допомога
на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 120
грн., на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Вважає дії відповідача протиправними,
оскільки останні суперечать ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та і сума щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік з
урахуванням виплат повинна складати
6090,00 грн., тобто, дорівнювати п'яти
мінімальним заробітним платам на час
виплати.

Позивач намагався скористатися
можливістю врегулювання досудового
вирішення спору, але отримав відмову, і
вважає, що обчислення строку звернення
до суду починається з 24 червня 2014 року -
з дня коли він отримав відмову
відповідача у проведенні перерахунку
та виплати щорічної допомоги на
оздоровлення. В зв'язку з цим, позивач
просить визнати відмову Управління
праці та соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації щодо перерахунку суми
щорічної допомоги на оздоровлення
неправомірною, стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації недоплачену йому суму
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік в розмірі 5970,00 грн.

14 липня 2014 року відповідачем надано
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначено, що головним
розпорядником коштів за програмами
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, починаючи з 2004 року, є
Міністерство соціальної політики
України. Розпорядниками бюджетних
коштів нижчого рівня визначаються
головні управління соціального
захисту населення
облдержадміністрації (зараз -
департаменти соціального захисту
населення), а розпорядниками бюджетних
коштів третього рівня є районні, міські
УСЗН.

Вважають, що Софіївське УСЗН не може
бути відповідачем по справі, оскільки
за відповідними програмами здійснює
виплату коштів, які надходять на
рахунок УСЗН на підставі кошторисів,
затверджених департаментом
соціального захисту населення у
розмірах зазначених постановою КМУ.

Відповідно до Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
компенсації та допомоги учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
виплачуються в порядку та розмірах,
встановлених КМУ.

В ст. 62 Закону зазначено, що роз'яснення
порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному КМУ,
рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Починаючи з 1996 року в законах України
«Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати», які приймалися
Верховною Радою України на відповідні
роки встановлено, що до прийняття ВР
України змін до законів у нормах яких
для розрахунків застосовується
мінімальний розмір заробітної плати,
не застосовувати його як розрахункову
величину для визначення розмірів
допомоги, компенсаційних та інших
виплат. Виключно КМУ надано право
здійснювати перегляд цих норм,
виходячи з реальних можливостей
видаткової частини Державного бюджету
України.

Згідно із частиною другою ст. 95
Конституції України виключно Законами
України про державні бюджети на
відповідні роки визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Також частиною другою статті 4
Бюджетного кодексу України
встановлено, що всі здійснення
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням України,
цього Кодексу та Закону України «Про
Державний бюджет України».

Згідно з бюджетними призначеннями, і
враховуючи вимоги ст. 95 Конституції
України та Бюджетного кодексу України,
Кабінет Міністрів України встановлює
розмір окремих видів компенсацій,
доплат і допомоги, зокрема у розмірах,
визначених постановою КМУ від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (зі змінами
внесеними постановою від 12 липня 2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Даними постановами КМУ встановив
гарантований мінімальний розмір
розрахункової величини для виплат,
передбачених ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розмір допомоги на оздоровлення
учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС 1
категорії інвалідам 2 групи становить
120,00 грн. Допомогу на оздоровлення за 2014
рік позивач отримав 23.01.2014 року в сумі
120,00 грн.

Згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюються у встановленому порядку
за рахунок наявних надходжень до
загального фонду державного бюджету в
межах обсягів призначень, передбачених
у Державному бюджеті України.

Таким чином, КМУ, виконуючи ЗУ Про
Державний бюджет на відповідний рік,
здійснює видатки на реалізацію
положень ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в межах асигнувань, затверджених ВР
України, а тому просять відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1

Позивач надав заяву про розгляд справи
у його відсутність.

Відповідачем надано заяву про розгляд
справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України
неявка відповідача, який є суб'єктом
владних повноважень, не є підставою для
відкладення розгляду справи і справу
може бути вирішено на підставі наявних
у ній доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд вважає
встановленими такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації
аварії на ЧАЕС (категорія 1), інвалідом
війни 2 групи (а.с. 5-6).

Управлінням соціального захисту
населення Софіївської районної
державної адміністрації 24.06.2010 року,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивачу
виплачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі 120 грн. за 2014 рік.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», позивач як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
має право на отримання щорічної
разової допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. При цьому, частиною 7 ст. 48 Закону
встановлено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Приписи статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в редакції
станом на 09.07.2007 року є діючими, та на
час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

16.06.2014 року позивач звернувся з заявою
на адресу відповідача щодо виплати
допомоги на оздоровлення за 2014 рік у
відповідності до ст. 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат (а.с.
7).

Однак листом №11482/08-15 від 24.06.2014 року, за
підписом начальника Управління
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації, останньому відмовлено з
посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
(а.с. 8).

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року, всупереч Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(яким встановлено розмір щорічної
допомоги як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати), встановлено конкретні
розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі й, зокрема, учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС третьої категорії.

Відповідач при нарахуванні позивачу
щорічних виплат на оздоровлення
керувався постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
року № 562 та виплатив позивачу суму
допомоги на оздоровлення в меншому
розмірі ніж це передбачено
вищевказаним Законом, у зв'язку з чим
його право підлягає захисту у спосіб,
встановлений Конституцією та чинним
законодавством України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до ст. 92 Конституції України
права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод
визначаються виключно законами
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції
України при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Кабінет
Міністрів України не уповноважений
зменшувати встановлені Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розміри доплат, пенсій і компенсацій,
зокрема, допомоги на оздоровлення.
Навпаки, у ч. 1 ст. 67 зазначеного Закону
встановлено, що ці розміри
підвищуються Кабінетом Міністрів до
зміни індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної
плати. У вказаному законі викладено
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, оскільки відповідно до ч. 1
ст. 50 Конституції України кожен має
право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звужування підзаконним актом змісту та
обсягу права наданого вказаним
законом, є безпідставним.

Як встановлено, одноразова допомога на
оздоровлення в розмірі 120,00 грн., як
учаснику ліквідації наслідків на
Чорнобильській АЕС за 2014 рік виплачена
позивачу 23 січня 2014 року, тобто після
ухвалення рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані
неконституційними наведені зміни,
внесені п. 11 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік» та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України». Таким
чином, з 22.05.2008 року відновлено дію ст. 48
вказаного Закону в попередній
редакції, яка передбачає, що щорічна
допомога на оздоровлення надається
учаснику ліквідації третьої категорії
у розмірі трьох мінімальних заробітних
плат.

Таким чином, відповідачем допущена
протиправна бездіяльність, що
виразилась у недонарахуванні та
невиплаті позивачу разової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік.

В 2014 році виплати щорічної допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС
регламентувались Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХII від
28.02.1991 року. Тобто при виплаті спірної
допомоги за 2014 рік Софіївське
управління соціального захисту
населення повинно було керуватися ст. 48
спеціального закону, а саме Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України № 562.

Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року № 3-рп/2012, яким дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України під час
вирішення справ про соціальний захист
підлягають застосуванню тоді, коли
вони видані у межах його компетенції на
основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України на відповідний рік та
інших законів України.

Ураховуючи особливість дії в часі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

Також, як вказав Пленум Вищого
адміністративного суду України в п. 5
своєї постанови від 16.03.2012 року № 4 «Про
судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»»,
суб'єктами, які мають право на
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначені статтею 48 Закону
про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є учасники
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, сім'ї, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. Компенсаціями за шкоду,
заподіяну здоров'ю, є одноразова
компенсація та щорічна допомога на
оздоровлення. Вихідним критерієм
нарахування цих компенсацій є
мінімальна заробітна плата, розмір
якої визначається на момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", 20 квітня 2007 року № 649 "Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено розміри
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат застосуванню
підлягають положення статті 48 Закону
про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, з
урахуванням їх дії у часі, а саме: з 20
червня 1996 року до 31 грудня 2005 року, з 9
липня до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року.

Згідно ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України „Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини" встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

Відповідно до позиції Європейського
Суду у справах "Кечко проти України" та
"Бурдов проти Росії", принцип юридичної
визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися
на зобов'язання, взяті державою, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. Така дія
зазначеного принципу пов'язана з іншим
принципом - відповідальності держави,
який полягає у тому, що держава не може
посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання
відповідальності. При цьому, якщо
держава чи орган публічної влади
схвалили певну концепцію, в даному
випадку це надання соціальної
допомоги, така держава чи орган
вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного
повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних
осіб стосовно додержання державою чи
органом публічної влади такої політики
чи поведінки.

За таких обставин, дії відповідача щодо
виплати позивачу допомоги на
оздоровлення не в повному розмірі,
встановленому ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2014 рік
слід визнати неправомірними, та з
урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС
Українизобов'язати відповідача
відновити порушене право позивача на
належний розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

Таким чином, позивач повинен був
отримати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік у розмірі 6090
гривень (згідно із розрахунком: 1218
гривень х 5).

Отже, враховуючи, що позивачу було
сплачено 120 гривень, виплаті підлягає
невиплачена щорічна допомога у розмірі
5970 гривень.

Тому відмова відповідача, яка
виразилась у недонарахуванні та
невиплаті позивачу разової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік відповідно до
ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є незаконною.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 7, 10, 11, 69, 71, 159, 161, 162, 185, 186 КАС
України, Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати неправомірними дії
Софіївського управління соціального
захисту населення щодо відмови ОСОБА_1
в перерахунку у виплаті щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2014 рік відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути з Управління соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації на
користь ОСОБА_1 недоотриману суму
одноразової грошової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік в розмірі 5970,00
гривень.

Судові витрати віднести на
рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя