Справа № К/9991/689/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/689/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 р.

у справі №2-а-11955/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Югтранс-Термінал»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси

про визнання нечинним акта опису
активів та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Югтранс-Термінал»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі
м. Одеси (далі - відповідач) про
визнання нечинним акта опису активів
та скасування рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 26.04.2010 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача
при визначенні складу активів
позивача, що підлягають продажу та
визнано нечинним акт опису активів
позивача від 08.05.2009 р. №5/24-021. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанцій прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивачем 11.09.2008 р. та 29.01.2009 р. подано до
контролюючого органу декларації
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
№№62882, 980, якими нарахована орендна
плата за 2008 та 2009 роки згідно договору
оренди, відповідно у розмірі 396 482,27 грн.
та 1 188 182,49 грн.

У зв'язку з несплатою позивачем
самостійно визначеного зобов'язання з
орендної плати за землю у розмірі 85 950,70
грн., відповідачем були сформовані І та
ІІ податкові вимоги від 31.10.2008 р. №1/238 та
від 29.12.2008 р. №2/310.

27.04.2009 р. податковим органом прийнято
рішення №13/24-018 про стягнення коштів та
продаж інших активів платника податків
у рахунок погашення його податкового
боргу.

Враховуючи, що позивачем у
встановлений законом строк, після
отримання ІІ податкової
вимоги, не визначено склад та
черговість продажу своїх активів, та у
зв'язку з відсутністю на момент опису
активів посадових осіб позивача за
фактичним місцезнаходженням
підприємства, податковим керуючим було
самостійно визначено склад активів,
які підлягають продажу та складено акт
опису активів від 08.05.2009 р. №5/24-021.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з несплатою позивачем у
встановлений законом строк
податкового боргу зі сплати орендної
плати за землю у розмірі 85 950,70 грн.,
податковим органом проведено опис
активів платника податків, про що
складено акт від 08.05.2009 р. №5/24-021.

Задовольняючи позовні вимоги у цій
частині та визнаючи протиправними дії
відповідача щодо складання акту опису
активів позивача, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що право
податкової застави може поширюватися
на будь-які види активів платника
податків, але не повинно перевищувати
суму податкового зобов'язання чи
податкового боргу.

При цьому, як встановлено судом
апеляційної інстанції, податковим
органом за наявності заборгованості
позивача у розмірі 85 950,70 грн. проведено
опис його активів на загальну суму 2 433
500,00 грн., що значно перевищує розмір
податкового боргу.

Відповідно до п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», з урахуванням положень цієї
статті право податкової застави
поширюється на будь-які види активів
платника податків, які перебували в
його власності (повному господарському
віданні) у день виникнення такого
права, а також на будь-які інші активи,
на які платник податків набуде прав
власності у майбутньому, до моменту
погашення його податкових зобов'язань
або податкового боргу.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 24.03.2005 р. № 2-рп/2005 положення
п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» у
частині поширення права податкової
застави на будь-які види активів
платника податків без врахування суми
його податкового боргу визнано
неконституційними, а отже такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

При цьому, Конституційний Суд України у
вказаному рішенні зазначив, що розмір
податкової застави виходячи із
загальних принципів права повинен
відповідати сумі податкового
зобов'язання, що забезпечувало б
конституційну вимогу справедливості
та розмірності. Розмірність як елемент
принципу справедливості передбачає
встановлення публічно-правового
обмеження розпорядження активами
платника податків за несплату чи
несвоєчасну сплату податкового
зобов'язання та диференціювання такого
обмеження залежно від розміру несплати
платником податкового боргу.

Поширення права податкової застави на
будь-які види активів платника
податків, яка перевищує суму
податкового зобов'язання чи
податкового боргу, може призвести до
позбавлення такого платника не тільки
прибутків, а й інших активів, ставлячи
під загрозу його подальшу
підприємницьку діяльність аж до її
припинення.

З огляду на викладене, положення п.п. 8.2.2
п. 8.2 ст. 8 вказаного Закону, який
передбачає можливість поширення права
податкової застави на будь-які види
активів платника податків незалежно
від суми податкового боргу, порушує
справедливе вирішення питань
застосування права податкової застави
(ст.ст. 8, 42 Конституції України), тобто є
неконституційним.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення вимог позивача
в частині визнання протиправними дій
податкового органу при визначенні
складу активів позивача, що підлягають
продажу, та визнання нечинним акта
опису активів підприємства від 08.05.2009 р.
№ 5/24-021.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 р. у
справі №2-а-11955/09/1570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.