Справа № 806/793/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Житомир справа № 806/793/14

категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
27.01.2014 року № , № ,

встановив:

У лютому 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
адміністративного суду з позовом, у
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
27 січня 2014 року за № , яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: надходження
сум реструктурованої заборгованості
зі сплати податку з доходів фізичних
осіб у сумі 26702,47 грн. (за основним
платежем - 20953,98 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 5748,49 грн.) та за
№ , яким підприємцю збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: для фізичних
осіб-підприємців, у т.ч., які обрали
спрощену систему оподаткування, які
проводять незалежну професійну
діяльність в розмірі 65676,87 грн. (за
основним платежем - 43784,58 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
21892,29 грн.).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач зазначив, що в період з 10.12.2013
року по 23.12.2013 року Коростенською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, результати
якої оформлено актом від 30.12.2013 року №
322/1362/17-02/НОМЕР_3. Під час проведеної
перевірки податковий орган зробив
висновок про порушення підприємцем
вимог п. 138.1 ст. 138, п.п. 177.1, 177.2, 177.4 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб у сумі 20953,98 грн. та
п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого занижено показники чистого доходу
на який нараховується єдиний внесок; ч.
2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого занижено нарахування
єдиного внеску в сумі 43784,58 грн. Позивач
не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає їх
протиправними, безпідставними та
необґрунтованими, а тому просить
скасувати їх у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів приєднаних до неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Статтею 77 Податкового кодексу України
встановлено, що забороняється
проведення документальної планової
перевірки за окремими видами
зобов'язань перед бюджетами, крім
правильності обчислення, повноти і
своєчасності сплати податку з доходів
фізичних осіб та зобов'язань за
бюджетними позиками і кредитами, що
гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної
планової перевірки керівником
контролюючого органу приймається
рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа
зареєстрований Коростенською РДА
Житомирської області 05.10.2006 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця та як платник
податків перебуває на податковому
обліку Коростенській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

У період з 10.12.2013 року по 23.12.2013 року
працівниками Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на підставі
статті 77 Податкового кодексу України,
наказу від 20.11.2013 року № 318 та
плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на 4 квартал
2013 року було проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів, дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року. Результати
перевірки оформлено актом перевірки
від 30.12.2013 року № 322/1362/17-02/НОМЕР_3.

Копію наказу № 318 від 20.11.2013 року про
проведення документальної планової
виїзної перевірки та письмове
повідомлення № 187 від 20.11.2013 року
отримано ФОП ОСОБА_1 особисто під
підпис 29.11.2013 року.

Під час проведеної перевірки
податковий орган зробив висновок про
порушення підприємцем вимог п. 138.1 ст.
138, п.п. 177.1, 177.2, 177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на доходи фізичних
осіб у сумі 20953,98 грн., в тому числі за 2012
рік на 20953,98 грн. та п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст.
7 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого занижено показники
чистого доходу на який нараховується
єдиний внесок; ч. 2 ст. 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого занижено нарахування єдиного
внеску в сумі 43784,58 грн., в тому числі: за
січень 2012 року на 754,94 грн.; за лютий 2012
року на 1381,06 грн.; за березень 2012 року на
4517,27 грн.; за квітень 2012 року на 5668,27 грн.;
за травень 2012 року на 4424,84 грн.; за
червень 2012 року на 3728,93 грн.; за липень
2012 року на 3447,67 грн.; за серпень 2012 року
на 2523,03 грн.; за вересень 2012 року 5833,25
грн.; за жовтень 2012 року 5927,64 грн.; за
листопад 2012 року 1727,53 грн.; за грудень 2012
року 3850,15 грн.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Коростенською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було прийнято
податкові-повідомлення рішення від 27
січня 2014 року за № , яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: надходження
сум реструктурованої заборгованості
зі сплати податку з доходів фізичних
осіб у сумі 26702,47 грн. (за основним
платежем - 20953,98 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 5748,49 грн.) та за
№ , яким підприємцю збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: для фізичних
осіб-підприємців, у т.ч., які обрали
спрощену систему оподаткування, які
проводять незалежну професійну
діяльність в розмірі 65676,87 грн. (за
основним платежем - 43784,58 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
21892,29 грн.).

Перевіряючи зазначені рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає їх такими, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Щодо завищення сум валових витрат у
зв'язку із включенням до їх складу сум
сплачених відсотків за кредитним
договором необхідно зазначити
наступне.

Приписами пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України
встановлено, що до складу інших витрат
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Із змісту вказаних норм видно, що до
складу валових витрат включаються
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (у тому числі за
будь-якими кредитами, депозитами або у
вигляді орендної плати) протягом
звітного періоду, якщо такі виплати або
нарахування здійснюються у зв'язку з
веденням господарської діяльності
платника податку.

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежитлових будівель та споруд від
22.09.2008 року ФОП ОСОБА_1 став власником
нежитлового приміщення загальною
площею 3389,60 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 24 вересня 2008 р.
між ФОП ОСОБА_1 та ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль" укладено договір іпотеки,
предметом якого є нежитлові будівлі та
споруди, загальною площею 3389,6 кв. м, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які
належать Іпотекодавцю (позивачу) на
підставі договору купівлі-продажу від
23.09.2008 р.

Пунктом 1.1 договору іпотеки визначено,
що даний договір забезпечує вимогу
Іпотекодержателя (ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль"), що випливає з кредитного
договору № 012/110/375 від 23.09.2008 р.,
укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та ФОП ОСОБА_1, повернути кредит у
розмірі 200000,00 доларів США, сплатити
проценти за користування ним, а також
можливу неустойку, передбачену
вказаними договорами.

Факт понесення позивачем витрат по
сплаті відсотків за користування
банківським кредитом підтверджується
банківськими виписками та квитанціями,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

У судовому засіданні представниками
позивача надані та долучені до
матеріалів справи договори оренди
нежилого приміщення, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, які підтверджують
факт використання зазначених
нежитлових будівель у господарській
діяльності позивача.

За таких обставин, за відсутності в
акті перевірки та під час судового
розгляду з боку представників
відповідача зауважень з приводу
документального підтвердження
понесення позивачем витрат по оплаті
відсотків за кредитним договором та
наявністю в матеріалах справи
платіжних (розрахункових) документів
дає підстави вважати, що зазначені
витрати є документально
підтвердженими.

Зв'язок понесених витрат з
господарською діяльністю позивача
підтверджується укладеними договорами
оренди нежитлового приміщення та
аналізом структури валового доходу
викладеним в акті перевірки. Згідно
наведеного аналізу до структури
валового доходу за перевіряємий період
включено доходи позивача від надання в
оренду нежитлових приміщень.

За таких обставин, висновки
податкового органу про безпідставне
віднесення позивачем до складу валових
витрат суми сплачених відсотків за
кредитом, є протиправними, як наслідок,
протиправними є і нарахування з цих
підстав грошових зобов'язань по
податку з доходів фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
27.01.2014 року № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Щодо порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 08
липня 2010 року, в результаті чого
занижено показники чистого доходу, на
який нараховується єдиний внесок та ч.2
ст.9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 08
липня 2010 року, в результаті чого
занижено нарахування єдиного внеску в
сумі 43784,58 грн., то необхідно зазначити,
що вказаний висновок є наслідком
виявленого порушення порядку
формування складу валових витрат
відповідного податкового періоду, в
зв'язку із включенням до їх складу
витрат по сплаті відсотків за
користування кредитом.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
судом встановлено протиправність
висновків відповідача про завищення
сум валових витрат, як наслідок
протиправним є висновок про заниження
нарахування єдиного внеску в сумі 43784,58
грн., оскільки зазначене порушення є
похідним.

Таким чином, податкове повідомлення -
рішення Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 27.01.2014 року №
є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Отже, сплачений
позивачем судовий збір у сумі 365 грн. 40
коп. підлягає відшкодуванню на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
Державного бюджету України.

Керуючись Податковим кодексом України,
статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
27.01.2014 року № , № .

Відшкодувати на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з Державного
бюджету України понесені судові
витрати у сумі 365 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А.
Липа

Повний текст постанови виготовлено: 19
травня 2014 р.