Справа № 810/3881/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року 810/3881/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лиска І.Г.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Іванківського районного
центру зайнятості до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Іванківський районний центр
зайнятості з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю в сумі 277, 42 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач був взятий на
облік як безробітний та отримував
допомогу по безробіттю відповідно до
законів України "Про зайнятість
населення" та "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття". Однак, у
подальшому під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
застрахованих особам було встановлено,
що в період перебування на обліку в
центрі зайнятості ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з ТОВ "Зелена
Енергія Т" , таким чином, допомогу по
безробіттю отримував незаконно.

Ухвалою від 26.06.2014року судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
судовий розгляд справи призначено на 16
липня 2014року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились, позивач подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (відсутності його
представника), в клопотанні просив суд
позов задовольнити. Відповідач до суду
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

За таких обставин суд на підставі
частин четвертої, шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
розгляд справи за відсутності
представників сторін в порядку
письмового провадження.

Дослідивши зібрані по справі матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Іванківського районного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та виплатою
допомоги по безробіттю до вирішення
питання його подальшого
працевлаштування (заява від 03.05.2012
року). У заяві відповідач зазначив, що
не є найманим працівником, пенсію не
отримує, іншою трудовою діяльністю не
займається.

30 квітня 2012 року ОСОБА_2 було надано
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю.

За період з 02.20.2012 року по 10.10.2012 року
відповідачу виплачено допомогу по
безробіттю на загальну суму 277 грн. 42
коп.

Однак, як встановлено судом,
перебуваючи на обліку як безробітний,
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах
з ТОВ "Зелена енергія Т" з 01.10.2012 року по
30.04.2013 року, що підтверджується копією
акту Оболонського РЦЗ №143 від 07.03.2014
року, Витягом з Наказу 375-К від 01.10.2012
року, №77/к від 30.04.2013 року, Актом
Іванківського районного центру
зайнятості №29 від 16 квітня 2014 року.

18 квітня 204 року Іванківський районний
центр зайнятості надіслав на адресу
ОСОБА_2 претензію від 18.04.2014 № 218/01 з
вимогою про сплату незаконно отриманої
допомоги по безробіттю у сумі 277,42 грн.

На день судового розгляду відповідач
доказів сплати заборгованості суду не
надав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України від 22.03.1991 № 803-XII "Про
зайнятість населення" та від 02.03.2000 №
1533-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1
Законом України від 22.03.1991 № 803-XII "Про
зайнятість населення" зайнятість
визначено як діяльність громадян, що
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Пунктом "а" частини третьої статті 1
Закону України від 22.03.1991 № 803-XII "Про
зайнятість населення" визначено, що
громадяни, які працюючі по найму на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) на підприємствах, в
установах і організаціях, незалежно
від форм власності, у міжнародних та
іноземних організаціях в Україні і за
кордоном у фізичних осіб, належать до
зайнятого населення.

Згідно із статтею 2 Закону України від
22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до положень Закону України
від 22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість
населення" порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219, для одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку для пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості заяву із зазначенням
у ній інформації про те, що він не
займається видами діяльності, що
визначені частиною третьою статті 1
Закону України "Про зайнятість
населення", і не отримує пенсію на
пільгових умовах, а також копію довідки
про його ідентифікаційний номер.

Статтею 25 Закону України від 22.03.1991 №
803-XII "Про зайнятість населення"
передбачено, що держава створює умови
незайнятим громадянам у поновленні їх
трудової діяльності та забезпечує їм
такі види компенсацій, зокрема, виплату
в установленому порядку допомоги по
безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
№ 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" видами
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктами 2, 3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 № 357, перевірка даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені у документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної,
проводиться центрами зайнятості, на
які покладено виконання функцій
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Відповідно до пунктів 6, 7 вказаного
Порядку, у разі встановлення центрами
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі відмови особи повернути
кошти або відмови роботодавця
відшкодувати кошти, а також у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Статтею 12 Закону України від 02.03.2000 №
1533-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що виконавча
дирекція Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття є
виконавчим органом правління Фонду,
який забезпечує виконання рішень
правління. Функції виконавчої дирекції
Фонду покладаються на органи державної
служби зайнятості, а функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні.
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи, зокрема, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, представляють інтереси Фонду
в судових та інших органах.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час судового розгляду позивачем
доказано належними та достатніми
доказами факт незаконного отримання
відповідачем допомоги по безробіттю, а
також наявність у позивача правових
підстав та компетенції щодо стягнення
з відповідача суми заборгованості.

З таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним яких-небудь
судових витрат, тому такі витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Іванківського районного центру
зайнятості незаконно одержану
допомогу по безробіттю в сумі 277 (двісті
сімдесят сім) гривень 42коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.