Справа № 823/687/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
Справа: № 823/687/14

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області (
далі - відповідач ) про скасування
рішення відповідача від 18.02.2014 року про
скасування дозволу ОСОБА_2 на
імміграцію в Україні.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову та ухвалити нову
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі, так як, на його думку,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі ( у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження ), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 18.03.2003 року ОСОБА_2 звернувся до
Соснівського районного відділу м.
Черкаси УМВС України в Черкаській
області із заявою про надання дозволу
на імміграцію в Україну.

23.05.2003 року позивачу було надано такий
дозвіл та видано тимчасову посвідку на
проживання в Україні.

31.05.2007 року у зв'язку із зіпсуванням
даної посвідки внаслідок звичайного
зносу ОСОБА_2 було оформлено нову
посвідку на постійне проживання в
Україні.

28.01.2014 року позивач звернувся до
Соснівського районного відділу м.
Черкаси УМВС України в Черкаській
області із заявою про обмін посвідки у
зв'язку з її непридатністю до
використання.

Відповідачем було проведено перевірку
законності підстав надання позивачу
дозволу на імміграцію в Україну, за
результатами якої встановлено, що
надання такого дозволу ОСОБА_2 було
неправомірним, оскільки 18.03.2003 року на
момент первісного звернення позивача
до Соснівського районного відділу м.
Черкаси УМВС України в Черкаській
області із заявою про надання дозволу
на імміграцію в Україну підстави для її
задоволення були відсутні (
перебування в у шлюбі з громадянкою
України менше двох років, а саме: 11
місяців та 7 днів ).

У зв'язку з цим, 18.02.2014 року управлінням
Державної міграційної служби України в
Черкаській області ( далі - управління
ДМС України в Черкаській області ) було
прийнято рішення про скасування
дозволу громадянину Республіки
Вірменія ОСОБА_2 на імміграцію в
Україну.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Закону
України «Про імміграцію» ( далі - Закон
№ 2491-III ), Положенням про Державну
міграційну службу, затвердженим Указом
Президента України від 06.04.2011 року №
405/2011 ( далі - Положення № 405/2011 ),
Тимчасовим порядком розгляду заяв для
оформлення посвідки на постійне
проживання та посвідки на тимчасове
проживання, що затверджений Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 15.07.2013 року № 681 ( далі - Наказ № 681 ),
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку формування
квоти імміграції, Порядку провадження
за заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, Порядку оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання» від
26.12.2002 року № 1983 ( далі - Постанова № 1983 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У пп. 6 п. 4 Положення № 405/2011закріплено,
що Державна міграційна служба приймає
рішення про надання дозволу на
імміграцію, відмову в його наданні та
скасування такого дозволу.

Згідно з п. 4.5 Наказу № 681, працівник
територіального органу чи підрозділу
ДМС України при надходженні заяви про
обмін посвідки перевіряє наявність
підстав для обміну посвідки, звіряє
відомості про іноземців чи осіб без
громадянства, указані в їхніх
паспортних документах, з даними, що
містяться в цих заявах, перевіряє
відсутність підстав для прийняття
рішення про відмову у видачі посвідки,
передбачених пунктом 17 Порядку
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання. При
перевірці законності підстав надання
позивачу дозволу на імміграцію
відповідачем встановлено, що надання
дозволу на імміграцію позивачу не
відповідало вимогам Закону України
«Про імміграцію».

П. 1 ч. 3 ст. 4 Закону № 2491-III закріплено, що
дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 6 Закону № 2491-III,
до повноважень спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції і
підпорядкованих йому органів, зокрема,
належить прийняття заяв разом з
визначеними цим Законом документами
щодо надання дозволу на імміграцію від
осіб, які перебувають в Україні на
законних підставах; прийняття рішень
про надання дозволу на імміграцію, про
відмову у наданні дозволу на
імміграцію, про скасування дозволу на
імміграцію та видача копій цих рішень
особам, яких вони стосуються.

У ст. 12 Закону № 2491-III визначено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Згідно з п.п. 21-24 Постанови № 1983, дозвіл
на імміграцію скасовується органом,
який його видав. Питання щодо
скасування дозволу вправі порушити
орган внутрішніх справ, інший орган
виконавчої влади, який у межах наданих
йому повноважень забезпечує виконання
законодавства про імміграцію, якщо
стало відомо про існування підстав для
скасування дозволу на імміграцію. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення. Про
прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України «Про імміграцію». Копія
рішення надсилається
Держприкордонслужбі.

Отже, законодавством регламентовано
повноваження органів Державної
міграційної служби України
здійснювати перевірку законності
підстав надання дозволів на імміграцію
в Україну та їх скасування у разі
виявлення порушень при видачі таких
дозволів.

Таким чином, оскільки відповідач, діючи
у відповідності з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 4
Закону № 2491-III, п. 4 Положення № 405/2011 та
п. 4.5 Наказу № 681, провів перевірку
законності підстав для надання ОСОБА_2
дозволу на імміграцію в Україну, за
результатами якої виявив недотримання
позивачем вимог міграційного
законодавства, а саме: недостатність
строку перебування ним у шлюбі з
громадянкою України на момент
звернення до органів влади із заявою
про надання такого дозволу, та у зв'язку
з цим, керуючись ст. 12 Закону № 2491-ІІІ,
прийняв рішення про його скасування, то
судова колегія вважає, що в даному
випадку відчутні жодні правові
підстави для визнання протиправним
рішення управління Державної
міграційної служби України в
Черкаській області від 18.02.2014 року про
скасування дозволу ОСОБА_2 на
імміграцію в Україну.

Доводи апелянта щодо відсутності
підстав для скасування відповідачем
дозволу на імміграцію в Україну, який
був виданий ОСОБА_2, є не обґрунтованими
і такими, що спростовуються викладеною
аргументацією та суперечать вимогам
законодавства, а саме ст. 12 Закону №
2491-III.

З огляду на це, судова колегія вважає,
що відповідач, який є суб'єктом владних
повноважень, діючи у відповідності з
приписами ч. 2 ст. 71 КАС України, довів
правомірність прийнятого ним рішення
від 18.02.2014 року та переконав суд у своїй
правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
жодних правових підстав для
задоволення адміністративного позову
та приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції було повно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Тож, судова колегія вважає за необхідне
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.