Справа № 810/3908/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року №810/3908/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін

від позивача:
ОСОБА_1

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_1 Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
(далі - відповідач) про 1) визнання
протиправними дій Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
по проведенню державної реєстрації
права власності за ОСОБА_2 на 1/2
частину садового будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 321,2 кв.м. з надвірними
будівлями та спорудами, який був
зареєстрований та належав на праві
приватної власності мені, ОСОБА_1,
згідно свідоцтва про право власності
від 27.04.2006, виданого виконкомом
Хотівської сільської ради на підставі
рішення № 108/26 від 17.03.06; 2)визнання
протиправним та скасувати рішення
Реєстраційної служби Києво-
Святошинського районного управління
юстиції Київської області про
проведення державної реєстрації права
власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину
садового будинку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 загальною площею 321,2
кв.м. з надвірними будівлями та
спорудами, який був зареєстрований та
належав на праві приватної власності
мені, ОСОБА_1, згідно свідоцтва про
право власності від 27.04.2006, виданого
виконкомом Хотівської сільської ради
на підставі рішення № 108/26 від 17.03.06. 3)
визнання протиправним та скасування
свідоцтва про право власності на 1/2
частину садового будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 321,2 кв.м. з надвірними
будівлями та спорудами, видане
Реєстраційною службою Києво-
Святошинського районного управління
юстиції Київської області ОСОБА_2; 4)
зобов'язання Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
виключити запис із Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 2 червня 2014 року
відповідачем було здійснено державну
реєстрацію права власності на 1/2
частину садового будинку щодо якого на
момент вчинення реєстраційної дії
існував арешт, накладений ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області про забезпечення
позову.

Позивач також звертав увагу суду, що
відповідачем не було враховано, що
станом на момент реєстрації, ухвала про
скасування заходів забезпечення
позовну не набрала законної сили, отже
у реєстратора не було підстав для
реєстрації права власності на 1/2
садового будинку, що належав позивачу.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, у яких зазначив,
що державний реєстратор Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
при прийнятті рішення про державну
реєстрацію діяв відповідно до закону
та у межах наданих йому повноважень.

Відповідач стверджує, що на момент
реєстрації права власності на
відповідний об'єкт нерухомості
будь-яких обмежень стосовно вчинення
реєстраційних дій не існувало, а ухвала
про забезпечення позову, якою
накладено арешт на садовий будинок,
скасована.

16 липня 2014 року до суду надійшла заява
відповідача про розгляд справи за його
відсутності на підставі наявних у
матеріалах справи доказах.

Суд, заслухавши думку представника
позивача, визнав за можливе
здійснювати розгляд справи за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1, на підставі рішення виконкому
Хотівської сільської ради від 17
березня 2006 року №108/26, отримав
свідоцтво на право власності на
садовий будинок Серія ЯЯЯ №888633,
загальною площею 321.2 кв.м. з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 88).

3 травня 2006 року Києво-Святошинським
бюро технічної інвентаризації
здійснено реєстрацію права власності
на вказаний будинок, про що здійснено
запис №451 у книзі 18 (а.с. 19).

У судовому засіданні суд встановив, що
у 2013 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник
спір щодо вказаного будинку, у зв'язку з
чим, остання звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київського області з позовом про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання садового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю.

31 березня 2014 року рішенням
Апеляційного суду Київської області у
справі №22ц-780/2126/2014 садовий будинок
визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у результаті чого,
ОСОБА_2 набула права власності на 1/2
частину нерухомого майна (а.с. 66-72).

28 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
державного реєстратора Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
із заявою (реєстраційний номер 6799642) про
здійснення державної реєстрації права
власності на 1/2 нерухомого майна -
садового будинку, загальною площею 321.2
кв.м. з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 39-40)

За наслідками розгляду заяви та
доданих документів, відповідачем
прийняте рішення від 2 червня 2014 року
№13477558, яким здійснено державну
реєстрацію права власності на 1/2
садового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 82).

Позивач з даним рішенням не
погоджується, у зв'язку з чим звернувся
до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, а також їх обтяжень,
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV)
та Порядком державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№ 868.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 3 та 5 цієї ж статті
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, у
тому числі: право власності на нерухоме
майно;

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначено статтею 15 Закону №1952-IV,
відповідно до якої, державна
реєстрація прав та їх обтяжень включає
такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

У силу положень частини 4 статті 15
Закону №1952-IV, державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 16 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється на
підставі заяви. Разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Згідно з положеннями пункту 7 статті
16 Закону №1952-IV, Державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

У силу положень частин 1 статті 24 Закону
№1952-IV у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено, серед
іншого, у випадку коли заяву про
державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону/

Частиною 1 статті 23 Закону №1952-IV
передбачено, що державна реєстрація
права власності та інших речових прав
зупиняється у разі прийняття рішення
суду про заборону вчинення дій,
пов'язаних з державною реєстрацією
таких прав.

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
встановлено, що під час розгляду заяви
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 Порядку, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Таким чином, особа, зацікавлена у
здійсненні державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, у тому
числі садовий будинок, подає
державному реєстратору за
місцезнаходженням майна заяву, до якої
додає правовстановлюючий документ,
перелік яких встановлено статтею 19
Закону №1952-IV.

Аналіз положень Закону №1952-IV та
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно свідчить про те, що
вчиненню реєстраційної дії передує
встановлення державним реєстратором
відповідності заявленого права і
поданих документів відомостям, що
містяться у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі
заборон щодо наявності обтяжень на
нерухоме майно або заборон вчиняти
реєстраційні дії щодо майна.

Водночас, державний реєстратор не
здійснює перевірку наявності чи
відсутності спору щодо майна, відносно
якого подано заяву про державну
реєстрацію та не уповноважений ставити
під сумнів автентичність документів на
підставі яких здійснюється
реєстраційна дія, якщо такі документи
відповідають встановленій законом
формі та містять необхідні реквізити.

Зміст відповідних положень Закону
також свідчить про те, що наявність
обтяжень на майно у вигляді арешту
виключає можливість здійснення
державної реєстрації прав, або інших
реєстраційних дій.

У взаємозв'язку із викладеним, суд
зазначає, що державна реєстрація
обтяжень проводиться відповідно до
заяви органу або посадової особи,
якими встановлено обтяження, особи, в
інтересах якої встановлено обтяження,
уповноваженої ними особи на підставі, у
тому числі, рішень судів, що набрали
законної сили (частина 7 та 8 статті 16
Закону №1952-IV).

Пунктом 9 Закону №1952-IV передбачено, що
державна реєстрація припинення
іпотеки, обтяження проводиться на
підставі заяви обтяжувача, яку він
зобов'язаний подати протягом п'яти
робочих днів з дня припинення
іпотеки, обтяження самостійно або на
письмову вимогу боржника чи іншої
особи, права якої порушено через
наявність таких реєстраційних записів.

Таким чином, встановлення та
припинення обтяжень щодо нерухомого
майна здійснюється у тому ж порядку, що
і державна реєстрація прав.

Як вбачається із матеріалів справи, 26
листопада 2013 року ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області було задоволено
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову
та накладено арешт на спірний садовий
будинок.

Судом встановлено, що 27 листопада 2013
року, на підставі ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року №869/10940/13-ц, державним реєстратором
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції прийнято рішення
№8403162 про реєстрацію обтяження у
вигляді арешту нерухомого майна -
садового будинку в інтересах ОСОБА_2
(а.с. 51).

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
із заявою про скасування заходів про
забезпечення позову, у силу яких діяв
арешт на відповідне нерухоме майно.

14 травня 2014 року ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області заходи забезпечення
позову, накладені ухвалою того ж суду
від 26 листопада 2013 року скасовані (а.с.
47).

26 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
відповідача із заявою №6752965 про
припинення арешту на садовий будинок
(а.с. 39-40).

Рішенням державного реєстратора від 26
травня 2014 року №13313296 арешт на нерухоме
майно - садовий будинок, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 припинено.

За таких обставин, суд зазначає, що
станом на 2 червня 2013 року, а саме на
момент прийняття відповідачем рішення
про державну реєстрацію права
власності на 1/2 садового будинку,
обтяжень, що перешкоджали б здійсненню
державної реєстрації не існувало.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на ту обставину, що ухвала суду від 14
травня 2014 року, якою скасовано арешт,
накладений 26 листопада 2013 року
оскаржена ним до апеляційного суду,
відтак не набрала законної сили,
оскільки як вбачається з відмітки
канцелярії Києво-Святошинського
районного суду Київської області,
ухвала від 14 травня 2014 року станом на 20
травня набрала чинності.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Отже, відповідачем правомірно прийнято
рішення про припинення арешту на
садовий будинок, відтак, підстави, на
які посилається позивач, у якості
обґрунтування позовних вимог
суперечать фактичним обставинам
справи.

Суд також бере до уваги, що
відповідачем здійснено перевірку
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства та
наявності інших заборон або обтяжень
(обмежень), що підтверджується наявними
у реєстраційній справі витягами з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек та Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(а.с. 78-81). Зміст вказаних витягів вказує
на те, що станом на момент державної
реєстрації, будь-яких інших обтяжень
щодо садового будинку встановлено не
було.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що у відповідача були
відсутні передбачені статтею 24 Закону
№1952-IV підстави для відмови у державній
реєстрації права власності на 1/2
садового будинку. При цьому, суд
підкреслює, що згідно частини 4 статті 24
Закону №1952-IV відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Враховуючи вищезазначене, відповідач
приймаючи рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 2
червня 2014 року №13477558 діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб
визначений Законом, тому вимоги
позивача є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності та враховуючи,
що відповідачем доведено
правомірність прийнятого рішення, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено
22 липня 2014 року.