Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/7166/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області про
визнання неправомірними дій та
спонукання до виконання певних дій, за
касаційними скаргами ОСОБА_4 і
Управління праці та соціального
захисту населення Приморського району
Маріупольської міської ради Донецької
області на постанову Приморського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 3 липня 2009 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2010
року, -

встановив:

У листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому, після змін у
травні 2009 року позовних вимог, просила
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області
здійснити їй перерахунок призначеної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
здійснити виплату грошових сум, які їй
не були виплачені з моменту
призначення цієї допомоги, а саме з 10
грудня 2007 року, по день фактичної
виплати.

Постановою Приморського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 3 липня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2010
року, позов задоволено частково.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області
здійснити перерахунок призначеної
позивачеві допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 10 грудня 2007 року з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, що становить 470 гривень.
Зобов'язано відповідача виплатити
ОСОБА_4 грошові суми, які не були
виплачені позивачеві в зв'язку з
неправильно нарахованим розміром
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, з 10
грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 3 липня
2009 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2010 року і прийняти нове
рішення про задоволення її позовних
вимог у повному обсязі.

Управління праці та соціального
захисту населення Приморського району
Маріупольської міської ради Донецької
області у касаційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 3 липня
2009 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2010 року і прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове
засідання не з'явились, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, то суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у ній матеріалами.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За перевіркою матеріалів справи
вбачається, що позивач ОСОБА_4 є матір'ю
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10 грудня 2007 року
знаходилась на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області і
отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку як застрахована особа в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції дійшов висновків, з якими
погодився апеляційний суд, що в період
з 10 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати позивачеві допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку згідно статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
затвердженого статтею 62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», а дії відповідача з 1 січня 2008 року
по теперішній час (2009 рік) є
правомірними, оскільки виплати
позивачеві вказаної допомоги
здійснювалися у порядку та розмірі,
визначеному діючим на момент виплат
законодавством України, а саме у
розмірі не менше 130 гривень щомісяця.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій зазначеним
вимогам не відповідають.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, незастрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд), але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має застрахована особа
(один із батьків дитини, усиновитель,
баба, дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі, зазначеній у
частині 1 статті 42 цього Закону, яка
фактично здійснює догляд за дитиною,
щомісяця з дня надання відпустки для
догляду за дитиною по день її
закінчення, але не більш як по день
досягнення дитиною трирічного віку
включно.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію статей 41 та

43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Положення пункту 7 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) в частині зупинення
на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, згідно
з Рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 10 грудня 2007 року (день
призначення допомоги) по 31 грудня 2007
року Управління праці та соціального
захисту населення Приморського району
Маріупольської міської ради Донецької
області було зобов'язане нараховувати
і виплачувати позивачеві допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у відповідності до
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
і Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», його дію
поширено на застрахованих осіб.
Частину 1 статті 15 вказаного Закону
викладено в такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень», а пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
цього Закону - у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців». Із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункт 25
розділу ІІ цього Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». При цьому пункт 23 розділу
ІІ вказаного Закону щодо внесення змін
до Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»
неконституційним визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», яка врегульовувала
питання щодо виплати допомоги особам,
які застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, і стаття 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у редакції Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що на відносини, пов'язані із
виплатою допомоги особі, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року
поширюються норми спеціального закону,
яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Щодо доводів суду першої інстанції про
правомірність дій відповідача щодо
виплати позивачеві допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в 2009 році у розмірі
встановленому Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік», то
колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI передбачено, що у
2009 році допомога при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» не
приймався.

Крім того, за змістом пункту 17
вказаного Порядку право на виплату
допомоги мають особи, зазначені в
статті 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», яка на час
виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» Кабінет Міністрів
України не визначав.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
позивачеві як особі, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, у
період з 1 січня 2009 року поширюються
норми спеціального закону (яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Ухвалюючи рішення суди попередніх
інстанцій вищевикладеного не
врахували, а також задовольняючи
частково позовні вимоги, не визнали
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень протиправними.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги ОСОБА_4 і Управління
праці та соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області -
задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від 3
липня 2009 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2010 року - скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою
позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області щодо
недоплати ОСОБА_4 в періоди з 10 грудня
2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня
2009 року допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку.
Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Приморського району Маріупольської
міської ради Донецької області
нарахувати і виплатити ОСОБА_4 за
періоди з 10 грудня 2007 року по 31 грудня
2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року та з 1 січня 2009 року допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у відповідності до
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, з урахуванням
проведених виплат. В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.