Справа № 2-а-2641/11/2170
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2013-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2013 р.Справа № 2-а-2641/11/2170

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гомельчук С.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову до Херсонського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року по справі за адміністративним
позовом Херсонського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
допомоги по безробіттю, отриманої
обманним шляхом, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2011 року Херсонський
міський центр зайнятості звернувся до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з
відповідача 1 962,57 грн. допомоги по
безробіттю, яка була отримана
відповідачем обманним шляхом.

Постановою від 30 червня 2011 року
Херсонський окружний адміністративний
суд задовольнив адміністративний
позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування фактичних обставин, що мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Також апелянт посилається на те,
що при перебуванні у позивача на обліку
як безробітна, у 2008 році, у центру
зайнятості не виникло жодних сумнівів,
тоді як перевірка проведена лише у
листопаді 2011 року.

Ухвалюючи постанову про
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що 06 жовтня 2008
року відповідач звернулась до
Херсонського міського центру
зайнятості із заявою про взяття її на
облік, надання статусу безробітної та
виплати допомоги по безробіттю.
Одночасно заявою від 13 жовтня 2008 року
відповідач зазначив, що вона не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності. З правами
та обов'язками безробітного ОСОБА_1
ознайомлена на інформаційному
семінарі Херсонського міського центру
зайнятості.

Наказом від 13 листопада 2008 року № НТ081013
відповідачу присвоєний статус
безробітного з призначенням допомоги
по безробіттю з 13 жовтня 2008 року.

Наказом від 05 травня 2009 року № НТ090505
відповідач знятий з обліку у зв'язку з
працевлаштуванням.

Також суд першої інстанції встановив,
що 01 листопада 2010 року заступником
начальника відділу організації
працевлаштування населення
Херсонського міського центру
зайнятості проведена перевірка
достовірності страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

За результатами перевірки складений
акт від 01 листопада 2010 року № 434/П, в
якому встановлено порушення
відповідачем ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення», оскільки згідно
довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 27 серпня 2010
року ОСОБА_1 в період перебування на
обліку в Херсонському міському центрі
зайнятості, у якості безробітної, була
зайнятою особою - фізичною
особою-підприємцем з 27 квітня 2007 року.

Відповідно до наказу директора
Херсонського міського центру
зайнятості від 18 березня 2011 р. № НТ110318,
прийнято рішення про повернення ОСОБА_1
коштів за період з 13 жовтня 2008 року по 05
травня 2009 року в сумі 1 962,57 грн.

За таких обставин, з урахуванням
положень п. «б». ч. 3 ст. 1, ст. 2 Закону
України «Про зайнятість населення», ч. 2
та абз. 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», та оскільки на час
звернення позивача до суду, відповідач
не погасив заборгованість, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Справа розглянута в порядку
письмового провадження відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга може бути
задоволена.

Апеляційний суд встановив, що
ОСОБА_1 в період з 13 жовтня 2008 року по 05
травня 2009 року перебувала на обліку в
Херсонському міському центрі
зайнятості як безробітна, та отримала
за цей час допомогу по безробіттю в
розмірі 1 962,57 грн., що підтверджено
матеріалами справи (а.с. 8, 9, 10, 11).

Припинення перебування
відповідача на обліку як безробітна
пов'язано з працевлаштуванням
відповідача, що підтверджено витягом з
наказу позивача № НТ090505 від 05 травня 2009
року (а.с. 11-зворот).

01 листопада 2010 року позивачем
проведена перевірка достовірності
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», за наслідками якої
складений акт № 434/П від 01 листопада 2010
року (а.с. 13).

Відповідно до зазначеного акту
позивачем виявлений факт подання
ОСОБА_1 недостовірних даних та
документів на підставі яких прийнято
рішення про надання статусу
безробітного та призначення виплати
допомоги по безробіттю, у зв'язку з чим,
відповідно до п. 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000 р. N
307, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 р. за N 915/5136,
наказом Херсонського міського центру
зайнятості від 18 березня 2011 р. № НТ110318
відповідача зобов'язано повернути
кошти, виплачені як допомога по
безробіттю (а.с. 15).

Недостовірними даними, на думку
Херсонського міського центру
зайнятості, є наявність державної
реєстрації ОСОБА_1 фізичною
особою-підприємцем.

Недостовірність даних встановлена при
здійсненні перевірки відповідно п. 5 ч. 2
ст. 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України за № 232/16248 12 березня 2009
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Апеляційний суд вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
відсутності будь-яких обмежень часу
проведення перевірки достовірності
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Посилаючись на встановлення факту
надання недостовірних даних,
Херсонський міський центр зайнятості
не надав ні до суду першої інстанції, ні
до суду апеляційної інстанції рішення
керівника центру зайнятості про
проведення перевірки, як то
передбачено п. 3 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України за № 232/16248 12 березня 2009
року.

При цьому, відповідно до п. 2
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13.02.2009, №
60/62|7-1, проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, передбачено лише під час
реєстрації особи безробітної та
протягом періоду її перебування на
обліку як безробітної.

Таким чином, заявляючи вимоги про
стягнення неправомірно виплаченої
допомоги по безробіттю, Херсонський
міський центр зайнятості послався на
докази, які отримані ним з порушенням
чинного законодавства, в ході
проведення перевірки з порушенням
встановленого Порядку, та без надання
пояснень та відповідних доказів щодо
неможливості проведення відповідних
перевірок під час реєстрації
відповідача як безробітного та
протягом перебування відповідача на
обліку в центрі зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі, проте
недобросовісне виконання суб'єктом
владних повноважень - позивачем своїх
прав та обов'язків не може бути
підставою для збирання доказів за
ініціативою суду, оскільки в такому
випадку буде порушений принцип
змагальності та порушено завдання
адміністративного судочинства, а саме -
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, апеляційний суд
дійшов висновку про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права (прийняття до уваги неналежних та
недопустимих доказів, які отримані з
порушенням норм законодавства), що
призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, відповідно до п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою
для задоволення апеляційної скарги,
скасування оскарженої постанови та
ухвалення нового судового рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 19Конституції
України, ст. ст. 70, 71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3
ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5
ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року скасувати та ухвалити нову
постанову.

У задоволенні адміністративного
позову Херсонського міського центру
зайнятості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко