Справа № 2а-1161/10/1070
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року м. Київ
К/9991/33583/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Гаманка О.І.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України у місті Білій
Церкві Київської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Білій
Церкві Київської області (далі
- Відділення Фонду) про стягнення
заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у місті Білій
Церкві Київської області (далі -
Управління ПФУ) на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року Управління ПФУ
пред'явило позов до Відділення Фонду, в
якому, з урахуванням уточнень, просило
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за період з
травня 2008 року по березень 2010
року включно, у розмірі 867 136 гривень 30
копійок, з яких: витрати з виплати
щомісячної державної адресної
допомоги, передбаченої постановою
Кабінету Міністрів України від 26
березня 2008 року № 265 "Про деякі питання
пенсійного забезпечення" (далі -
Постанова № 265) - 846 749 гривень 80 копійок;
витрати з виплати щомісячного
довічного грошового утримання та
підвищення до пенсії, передбачені
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 березня 2009 року № 198 "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян" (далі - Постанова №
198) - 13 459 гривень 36 копійок; витрати з
виплати допомоги на поховання сім'ям
осіб, які отримували пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання - 3 026 гривень
30 копійок; поштові витрати на доставку
зазначених виплат - 3 900 гривень 84
копійки.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від
12 листопада 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2011
року, Управлінню ПФУ в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
Управління ПФУ посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

Відділення Фонду своїм правом, як
сторони у справі, не скористалося та
заперечень на касаційну скаргу не
подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, цільове
використання цих коштів, а також те, що
адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, адже в
пункті 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4 (зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697; далі -
Порядок), у переліку витрат, пов'язаних
з виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відсутні державна
адресна допомога, щомісячне довічне
грошове утримання та підвищення до
пенсії, а також витрати з їхньої
доставки, Фонд не може нести витрати на
виплату і доставку державної адресної
допомоги. Що ж стосується позовних
вимог про стягнення витрат на
поховання, то суди також відмовили в їх
задоволенні через відсутність в
Управління ПФУ доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті інваліда з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я.

Судові рішення ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Системний аналіз положень статей 1, 4, 25
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР, статті 21 Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV),
статті 81 Закону України від 5 листопада
1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне
забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ),
пункту 4 Порядку, надає підстави для
висновку, що стягненню з Відділення
Фонду підлягають лише витрати на
доставку пенсій, щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття та
основний розмір пенсій, а позовні
вимоги в частині стягнення державної
адресної допомоги, щомісячного
довічного грошового утримання та
підвищення до пенсії, а також витрат з
доставки зазначених виплат
задоволенню не підлягають.

Що ж стосується питання відшкодування
Управлінню ПФУ витрат на виплату
допомоги на поховання осіб, які
отримували пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, то Верховний Суд України
у своїй постанові від 19 травня 2009 року
(справа № 21-494во09) зазначив, що аналіз
норм Закону № 1105-XIV,
який визначає правову основу,
економічний механізм та організаційну
структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, що призвели до втрати
працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, прийнятого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Оскільки у справі, що розглядається,
суди встановили, що доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті інваліда з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я немає,
їхній висновок про відсутність
правових підстав для відшкодування
понесених витрат на поховання інваліда
за рахунок відділення Фонду, є
правильним.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у місті Білій
Церкві Київської області відхилити, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

О.І. Гаманко