Справа № 182/9702/13-а (2а/0182/320/13)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
К/800/24472/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
визнання неправомірним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії, за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області на
постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області (далі УПФ), у
якому просив визнати дії
протиправними, скасувати рішення та
зобов'язати призначити пенсію на
пільгових умовах з підстав пункту «в»
статі 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» із зарахуванням
пільгового стажу роботи
тракториста-машиніста, зайнятого у
виробництві сільськогосподарської
продукції в колгоспі «Дружба»
(реорганізовано в ТОВ «АФ Росток»), у
періоди з 1 січня 1981 року по 31 грудня 1984
року, 1 січня по 31 грудня 1988 року, 1 січня
1992 року по 31 грудня 1995 року та 1 січня по
31 грудня 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що відповідач відмовив йому у
зарахуванні такого стажу через
відсутність в трудовій книжці запису
про безпосередню зайнятість у
виробництві сільськогосподарської
продукції. Вважаючи відмову такою, що
порушує його права та не відповідає
вимогам закону, ОСОБА_4 просив про
задоволення позову.

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року, позов задоволено
у повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить судове рішення скасувати та
відмовити в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов суди, на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що відмова
УПФ у призначенні позивачу пенсії на
пільгових умовах не відповідає чинному
законодавству.

Так, за змістом пункту «в»
частини 1 статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», на пільгових
умовах мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
трактористи-машиністи, безпосередньо
зайняті у виробництві
сільськогосподарської продукції в
колгоспах, радгоспах, інших
підприємствах сільського
господарства, - чоловіки після
досягнення 55 років і при загальному
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 20 років на зазначеній роботі.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 у
вказані періоди працював в колгоспі
«Дружба» на посаді
тракториста-машиніста, виконував
роботи пов'язані з виробництвом
сільськогосподарської продукції.

Статтею 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637 затверджено порядок підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку
передбачено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Суди попередніх інстанцій
правильно виходили з положень пункту 3,
18 та 20 вказаного Порядку.

Так згідно пункту 3 Порядку за
відсутності трудової книжки, а також у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні необхідні записи або
містяться неправильні чи неточні
записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості
на видачу заробітної плати,
посвідчення, характеристики, письмові
трудові договори і угоди з відмітками
про їх виконання та інші документи,
які містять відомості про періоди
роботи.

Пунктом 18 Порядку визначено, що за
відсутності документів про наявний
стаж роботи і неможливості одержання
їх внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації або відсутності
архівних даних з інших причин, ніж ті,
що зазначені в пункті 17 цього Порядку,
трудовий стаж установлюється на
підставі показань не менше двох
свідків, які б знали заявника по
спільній з ним роботі на одному
підприємстві, в установі, організації
(в тому числі колгоспі) або в одній
системі і мали документи про свою
роботу за час, стосовно якого вони
підтверджують роботу заявника.

За змістом пункту 20 Порядку у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах
або за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального
трудового стажу приймаються
уточнюючі довідки підприємств,
установ, організацій або їх
правонаступників.

Суди дійшли правильного висновку,
що наявні у матеріалах справи копія
трудової книжки, архівні довідки,
атестат, покази свідків та інші
документи, є належним та допустимими
доказом у підтвердження пільгового
стажу ОСОБА_4, що дає право на
призначення пенсії згідно пункту «в»
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Згідно вимог частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи зазначене суди дійшли
правильного висновку, що відповідач не
довів правомірність свого рішення, а
тому підстав для відмови в позові у
судів не було.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
судовій практиці, доводи касаційної
скарги їх висновків не спростовують,
такі ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області відхилити, а
постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало