Справа № 2а/0570/10265/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/800/6178/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Амєліна С.Є.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Єнакієве Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Єнакієве Донецької
області про стягнення заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в місті
Єнакієве Донецької області (далі -
Управління ПФУ) та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Єнакієве Донецької
області (далі - Відділення Фонду) на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Управління ПФУ
пред'явило в суді позов про визнання
протиправними дій відділення Фонду
щодо відмови у прийнятті до
відшкодування понесених ним витрат на
виплату пенсій по інвалідності (втраті
годувальника) внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, державної
адресної допомоги та допомоги на
поховання, виплачених за період з 1
грудня 2010 року по 1 квітня 2011 року, в
розмірі 1 543 184 гривні 47 копійок та
стягнення зазначених витрат.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 вересня 2013 року
рішення судів попередніх інстанцій в
частині, якою вирішено спір про
визнання протиправними дій Відділення
Фонду щодо відмови у прийнятті до
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
(втраті годувальника) особам, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві (професійного
захворювання) на території колишніх
республік СРСР в розмірі 2 419 гривень 6
копійок та їх стягнення, скасовано, а
справу в цій частині позовних вимог
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції. В іншій частині
судові рішення залишені без змін.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року позов Управління ПФУ задоволено.
Стягнуто з Відділення Фонду на користь
Управління ПФУ витрати, пов'язані з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР за період з 1 грудня 2010
року по 31 березня 2011 року у
розмірі 2 419 гривень 60 копійок.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Стягнуто
з Відділення Фонду на користь
Управління ПФУ витрати, пов'язані з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР за період з 1 грудня 2010
року по 31 березня 2011 року у розмірі 2 163
гривні 96 копійок.

В обґрунтування касаційної скарги
сторони посилаються на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
Управління ПФУ ставить питання про
скасування прийнятої апеляційним
судом постанови та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі, а Відділення Фонду -
про скасування постанови апеляційного
суду в частині задоволених позовних
вимог та ухвалення в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
відмовою Відділення Фонду прийняти до
заліку витрати Управління ПФУ на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності громадянам ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які в період з
1977 року по 1987 рік отримали
каліцтво на території колишніх
республік СРСР і переїхали в Україну на
постійне проживання, а також
громадянці ОСОБА_8, яка отримує пенсію
по втраті годувальника ОСОБА_9,
померлого внаслідок нещасного випадку
на виробництві, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1
на території Російської Федерації,
здійснені у період з 1 грудня 2010 року по
31 березня 2011 року у розмірі 2 419
гривень 60 копійок.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особам, які
стали інвалідами від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, а також особам, які
втратили годувальника внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, ухвалюючи нову постанову
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд погодився з зазначеним
висновком суду першої інстанції, однак,
стягнув з Відділення Фонду на користь
Управління ПФУ лише витрати на виплату
і доставку пенсій по інвалідності
громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в розмірі 2 163 гривні 96
копійок. У стягненні витрат на виплату
і доставку пенсії по втраті
годувальника громадянці ОСОБА_8 у
розмірі 255 гривень 64 копійки
апеляційний суд Управлінню ПФУ
відмовив, посилаючись на положення
статей 2, 7 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків
(підписана 9 вересня 1994 року частиною
держав колишнього СРСР, серед яких і
Україна; далі - Угода про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди).
Свій висновок апеляційний суд
мотивував тим, що, оскільки нещасний
випадок з ОСОБА_9 стався на території
Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_1,
тобто уже після проголошення у 1991 році
незалежності Україною, у Відділення
Фонду відсутній обов'язок відшкодувати
Управлінню ПФУ витрати на виплату і
доставку пенсії по втраті годувальника
ОСОБА_8

Колегія суддів не погоджується з
висновком апеляційного суду в частині,
якою відмовлено в задоволенні позову,
та вважає його помилковим.

Статтею 2 зазначеної Угоди
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я (у тому числі при настанні
втрати працездатності в результаті
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалося на працівника у
момент отримання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за
заподіяння шкоди, здійснює його
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Згідно зі статтею 7 цієї ж Угоди, у разі
ліквідації підприємства,
відповідального за шкоду, заподіяну
працівникам, і відсутності його
правонаступника Сторона, на території
якої ліквідовано підприємство,
гарантує відшкодування шкоди цим
працівникам відповідно до
національного законодавства.

Системний аналіз наведених правових
норм дає підстави для висновку, що
Угода про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди регулює інші
відносини, а не ті, які є предметом
спору у даній справі, та пов'язані з
відшкодуванням Управлінню ПФУ витрат
на виплату і доставку пенсії особі, яка
втратила годувальника внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався на підприємстві, розташованому
на території Росії, як держави СНД.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV),
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону
№ 1105-XIV, відповідно до пункту 5
якої якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання тощо. Усі види соціальних
послуг та виплат, передбачені цією
статтею, надаються застрахованому та
особам, які перебувають на його
утриманні, незалежно від того,
перебуває на обліку підприємство, на
якому стався страховий випадок, як
платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13 березня 1992 року, пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї правової норми, взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені
Управлінням ПФУ у зв'язку із виплатою
та доставкою пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
підлягають відшкодуванню за рахунок
Відділення Фонду, як належного
страховика від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Ураховуючи наведене, висновок суду
першої інстанції в справі, що
розглядається, ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Доводи касаційної скарги Відділення
Фонду правильності висновку суду
першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в місті
Єнакієве Донецької області та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Єнакієве Донецької
області задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року скасувати.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 2 грудня 2013
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

С.Є. Амєлін

М.М. Заїка