Справа № 819/1820/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Справа №
876/11191/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
08.08.2013 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про визнання протиправними та
скасування постанов про повернення
виконавчого документа стягувачеві,-

В С Т А Н О
В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі звернулося в
суд з адміністративним позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області про визнання
незаконними та скасування постанов про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 27.06.2013 року ВП №12479131, ВП
№9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП
12471055, ВП №11937769.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під
час дії мараторію, запровадженого
господарським судом, відповідач
протиправно поновив виконавче
провадження та повернув виконавчі
документи стягувачеві до закінчення
дії строку обставин, які були підставою
для зупинення виконавчого провадження.
Окрім цього, повернення виконавчого
документа стягувачеві 27.06.2013 року
прийняті відповідно до п.9 ч.1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», але даною нормою
передбачено вичерпний перелік
підстав, за яких виконавчий документ,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження і за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачеві.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Відповідач вимоги апеляційної скарги
на постановлене рішення обґрунтовує
тим, що ДП «Ковалівський спиртовий
завод» не здійснює виробничої
діяльності із липня 2011 року та
проводиться реорганізація. Згідно
статуту підприємства, майно боржника є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві господарського відання.
Водночас в матеріалах зведеного
виконавчого провадження міститься
ухвала Господарського суду
Тернопільської області від 09.07.2009 року
справа №15/Б-1176 щодо провадження у
справі про банкрутство ДП
«Ковалівський спиртовий завод»,
пунктом 3 якої введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів протягом
дії якого заборонено стягнення на
підставі виконавчих документів за яким
здійснюється стягнення.

Разом з тим, ухвалою Господарського
суду Тернопільської області від 18.01.2010
року справа №15/Б-1176, яка набрала
законної сили, встановлено, що грошові
вимоги УПФУ в Монастириському районі
заявлені з порушенням 30 денного строку
визначеного законом для звернення до
суду. Пунктом 4, вказаної ухвали,
визнано погашеними вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку для їх подання, або
не заявлені взагалі.

Тому апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову за якою
вважає, що необхідно відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Судом встановлено, що 27.06.2013 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області на підставі ухвали
Господарського суду Тернопільської
області від 18.01.2010 року прийнято
постанови про виведення виконавчого
провадження із зведеного виконавчого
провадження по ВП №12479131, ВП №9949190, ВП
№11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП №8395501, ВП
№7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП 12471055, ВП
№11937769 та відповідно прийнято
постанови про поновлення вказаних
виконавчих проваджень.

Одночасно в цей день на підставі п.9 ч.1
ст.47 та ст.50 Закону України «Про
виконавче провадження», враховуючи
виключення можливості вчинення
виконавчих дій щодо виконання
виконавчих документів пред'явлених
УПФУ в Монастириському районі, ВПВР
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області винесено постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві ВП №12479131, ВП №9949190, ВП
№11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП №8395501, ВП
№7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП 12471055, ВП
№11937769.

Покликання апелянта на погашення вимог
конкурсних кредиторів, що заявлені
після закінчення строку для їх подання
не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції до уваги
заважаючи на таке.

Предметом судового розгляду в даній
адміністративній справі є позовні
вимоги про скасування постанов про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 27.06.2013 року ВП №12479131, ВП
№9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП
12471055, ВП №11937769.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені в Законі України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV.

Частиною 1 статті 11 Закону Законом
України від 21.04.1999 № 606-XIV визначено, що
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону
України від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції
діючій на момент прийняття постанов
про зупинення виконавчого провадження)
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, введеного господарським
судом, крім випадків знаходження
виконавчого провадження на стадії
розподілу стягнутих з боржника
грошових сум (у тому числі одержаних
від реалізації майна боржника).

На підставі ухвала Господарського суду
Тернопільської області від 09.07.2009 року
у справі №15/Б-1176 про порушення
провадження у справі про банкрутство
щодо ДП «Ковалівський спиртовий завод»
керуючись ст. 34 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV виконавчі провадження ВП
№12479131, ВП №9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП
№9298102, ВП №8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП
№13119090, ВП 12471055, ВП №11937769 були зупиненні
до розгляду справи по суті.

Згідно абз.3 ч. 2 ст. 39 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV (в редакції діючій на
момент прийняття постанов про
поновлення виконавчого провадження)
виконавче провадження зупиняється у
випадках, передбачених: пунктами 3, 4,6-10
і 12 - 14 частини першої статті 37 цього
Закону, пунктами 2 - 5 частини першої
статті 38 цього Закону, - до закінчення
строку дії зазначених обставин.

Після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою або
за заявою стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк (ч. 5 ст. 39 Закону України «Про
виконавче провадження»).

Отже аналізуючи вимоги абз. 3 ч. 2, ч. 5 ст.
39 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV
необхідно зазначити, що підставою для
поновлення виконавчого провадження є
закінчення строку дії зазначених
обставин до яких було зупинено
виконавче провадження, тобто до
припинення провадження у справі про
банкрутство.

При цьому, суд першої інстанції вірно
наголосив, що підставою для зупинення
виконавчих проваджень ВП №12479131, ВП
№9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП
12471055, ВП №11937769 було порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, а тому
відповідачем передчасно прийнято
постанови про поновлення вказаних
виконавчих проваджень, оскільки справа
про банкрутство боржника не вирішена,
дія мораторію не припинена, а наявність
ухвали господарського суду
Тернопільської області щодо визнання
погашеними вимог конкурсних
кредиторів (втому числі вимог УПФУ в
Монастириському районі), не визначена
ст. 39 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV, як
підстава для поновлення виконавчого
провадження.

Зважаючи на безпідставність
поновлення виконавчих проваджень ВП
№12479131, ВП №9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП
№9298102, ВП №8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП
№13119090, ВП 12471055, ВП №11937769, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що відповідачем передчасно,
необґрунтовано та в порушення вимог
абз. 3 ч. 2, ч. 5 ст. 39 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV, прийнято оскарженні
постанови про повернення виконавчих
проваджень до припинення провадження у
справі про банкрутство ДП
«Ковалівський спиртовий завод» з
підстав визначених Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Одночасно, необхідно наголосити, що
оскаржувані постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
27.06.2013 року прийняті на підставі п.9 ч.1
ст. 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV,
якою визначено, що виконавчий документ
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалось або здійснено частково,
повертається стягувачеві, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Пунктом 3.15 Наказу Міністерства юстиції
України «Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень» від 02.04.2012 року №512/5
встановлено, що повернення виконавчого
документа стягувачу здійснюється за
наявності підстав та в порядку,
визначеному у статті 47 Закону. При
цьому в постанові про повернення
виконавчого документа стягувачу
обов'язково роз'яснюється порядок
повторного пред'явлення виконавчого
документа до виконання (крім випадку
повернення виконавчого документа на
підставі пункту 1 частини першої статті
47 Закону України «Про виконавче
провадження», якщо таке повернення
надалі є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження).

При цьому, при поверненні виконавчого
документа стягувачу необхідно
враховувати, що підставою для
повернення виконавчого документа
згідно з пунктом 9 частини першої
статті 47 Закону є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника. Якщо заборона випливає
із норми закону, наприклад така
заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
Закону.

Отже, суд першої інстанції вірно
визначив, що заборона на звернення
стягнення на окреме майно чи кошти ДП
«Ковалівський спиртовий завод»
заборона встановлена ухвалою
Господарського суду Тернопільської
області від 18.01.2010 року по справі
№15Б-1176, який відповідно до закону має
право ввести мораторій на задоволення
вимог кредиторів та заборону стягнення
на підставі виконавчих документів, а
тому Закону у відповідача не було
підстав для прийняття оскаржених
постанов про повернення виконавчого
документа стягувачу згідно з п. 9 ч. 1 ст.
47 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про те, що заявлений позов підставно
задоволено з наведених мотивів.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013 року
у справі №819/1820/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко