Справа № 2а-3888/12/0170/15
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/52411/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
22.05.2012 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2012 р.

у справі №2а-3888/12/0170/15

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби

про визнання протиправними дій та
спонукання до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби (далі -
відповідач) про визнання протиправними
дій та спонукання до виконання певних
дій.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
22.05.2012 р., залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2012 р.,
позовні вимоги задоволено частково,
визнано протиправними дії відповідача
щодо невизнання податкової декларації
документом податкової звітності
платника єдиного податку за І квартал
2012 року, яка була подана та отримана
контролюючим органом 03.04.2012 р. за вх.
№7848; зобов'язано прийняти у
відповідності до норм Податкового
кодексу України подану податкову
декларацію платника єдиного податку та
зобов'язано відобразити за даними
картки особового рахунку основні
показники вказаної податкової
декларації. Також стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 32,19 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є суб'єктом господарювання -
фізичною особою - підприємцем та
перебуває на податковому обліку у
відповідача.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_1 від 10.11.2011 р.
позивач був платником єдиного податку
у 2011 році.

03.04.2012 р. позивачем подано до
контролюючого органу податкову
декларацію платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця за І квартал
2012 року.

Вказана декларації була зареєстрована
відповідачем за №7848 від 03.04.2012 р.

Листом від 11.04.2012 р. №4146/Ш/171 відповідач
повідомив позивача про те, що податкова
декларація платника єдиного податку -
фізичної особи - підприємця за І
квартал 2012 року не вважається
податковою декларацією відповідно до
вимог ст.ст. 48, 49 Податкового кодексу
України, у зв'язку з тим, що позивач не є
платником єдиного податку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що відповідач не надав доказів
наявності передбачених ст.ст 48, 49
Податкового кодексу України обставин,
які б дозволяли податковому органу
відмовити у прийнятті податкової
декларації позивача.

Скаржник обґрунтовуючи касаційну
скаргу не заперечував факту дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства щодо порядку складання
та подання податкової звітності, при
цьому, зазначив, що підставою для
невизнання декларації позивача
податковою звітністю є та обставина, що
позивач не є платником єдиного податку.

Відповідно до п. 296.1 ст. 296 Податкового
кодексу України, платники єдиного
податку ведуть облік у порядку,
визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3
цього пункту.

За приписами п.296.3 вказаної статті,
платники єдиного податку другої -
четвертої груп подають до органу
державної податкової служби податкову
декларацію платника єдиного податку у
строки, встановлені для квартального
податкового (звітного) періоду.

Статтею 16 Податкового кодексу України
встановлені обов'язки платника
податків, зокрема, платник податків
зобов'язаний: вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів
(п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України); подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів (п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України).

Згідно п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу
України, податкова декларація
складається за формою, затвердженою в
порядку, визначеному положеннями
пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання. Форма
податкової декларації повинна містити
необхідні реквізити і відповідати
нормам та змісту відповідних податку
та збору.

Відповідно до п.48.7 ст.48 Податкового
кодексу України податкова звітність,
складена з порушенням наведених норм
цієї статті не вважається податковою
декларацією.

За приписами п.49.8 ст.49 Податкового
кодексу України, прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

У разі подання платником податків до
органу державної податкової служби
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього Кодексу, такий орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови (п.49.11 ст.49 Податкового кодексу
України).

Пунктом 49.12 ст.49 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі
отримання відмови органу державної
податкової служби у прийнятті
податкової декларації платник
податків має право:

- подати податкову декларацію та
сплатити штраф у разі порушення строку
її подання;

- оскаржити рішення органу державної
податкової служби у порядку,
передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм законодавства,
підставами для неприйняття податкової
звітності є: недотримання вимог,
встановлених статтями 48 і 49
Податкового кодексу України, перелік
яких є вичерпаним та не підлягає
розширеному тлумаченню.

Таким чином, наведеним нормативним
положеннями передбачено вичерпний
перелік підстав невизнання податкової
звітності платника податків, яких з
поданої позивачем декларації не
вбачається.

Крім того, як встановлено попередніми
судовими інстанціями, позивач є
платником єдиного податку, про що
свідчить свідоцтво серії НОМЕР_1 від
10.11.2011 р. з терміном його дії на 2011 рік.

Підпунктом «а» п. 5 розд. ІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
від 04.11.2011 р. №4014-VІ «Про внесення змін
до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності»
встановлено, що видані свідоцтва про
сплату єдиного податку на 2011 рік
відповідно до Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» є дійсними до
отримання свідоцтва платника єдиного
податку, передбаченого цим Законом, але
не пізніше ніж до 01 червня 2012 року.

Тобто, відповідно до приписів
Податкового кодексу України позивач є
платником єдиного податку, зокрема, у І
кварталі 2012 року.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано не взято до уваги
посилання відповідача на наявність
листа від 11.01.2012 р. №3360/ш/17-2, як на
підставу для відмови позивачу у видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку,
оскільки податковим органом не надано
доказів відправлення та вручення
вказаного листа позивачу, що є
порушенням з його боку приписів п.42.2
ст.42 та п.299.8 ст.299 Податкового кодексу
України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає обґрунтованими висновки судів
першої та апеляційної інстанцій про
наявність підстав для визнання
неправомірними дій податкового органу
щодо невизнання в якості податкової
звітності декларації позивача за І
квартал 2012 року та зобов'язання
прийняти таку декларацію.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
22.05.2012 р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2012 р. у справі №2а-3888/12/0170/15
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.