Справа № 826/7924/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7924/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2014 року № 826/7924/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віпкар» до Київської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 30.04.2014 року №125000003/2014/000152/1 та №125000003/2014/000153/1.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Товариства з обмеженою відповідальністю «Віпкар» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Київської митниці Міндоходів (надалі також – відповідач), в якому просив:

- скасувати рішення Київської митниці Міндоходів від 30.04.2014року №125000003/2014/000153/1 та № 125000003/2014/000152/1;

- стягнути з державного бюджету України надмірно сплачені податки за розмитнення у розмірі 221 000 (двісті двадцять одну тисячу) гривень 00 копійок.

10.07.2014р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

За наслідком розгляду декларацій та поданих позивачем документів, відповідачем

опрацьовано подані ТОВ «Віпкар» до митного оформлення документи та цінову інформацію ЄАІС Міндоходів на автомобілі, що ввозились на митну територію України у період заявлення товару до митного оформлення, за результатами чого встановлено, що митну вартість товарів занижено.

Надані декларантом основні документи згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, в тому числі відсутні обґрунтування наданої знижки та не підтверджені документально.

А саме, в інвойсах в підсумуючій графі «Final amount» зазначені суми, які відрізняються від заявлених до розмитнення декларантом сум. Так в інвойсі № 90094254 від 11.04.2014 остаточна вартість автомобіля складає 164351,00 євро, при заявленій 136351,00 євро. В інвойсі № 90094255 від 11.04.14 остаточна вартість автомобіля складає 148809, 50 євро, при заявленій 120809, 50 євро.

Суми знижок в інвойсах надані підприємством «Веntly Motors Limited» для підприємства «Веntly Kiev», хоча вказані підприємства в контракті та в додатках до нього не зазначені і не являються декларантом та відправником або отримувачем товару.

Крім того, листом від 17.06.2013 року №73 (вх. №1292/6.1-45 від 20.06.2013р.) Всеукраїнською Асоціацією автомобільних імпортерів і дилерів (далі - ВААІД) до митниці була надіслана цінова інформація щодо відпускних цін заводу-виробника на автомобілі марки Веntly, що імпортуються учасником ВААІД - ТОВ «ВІПКАР». Відповідно до інформації ВААІД ціни на імпортовані автомобілі зазначені без знижок та не відповідають числовим значенням, заявленим декларантом під час митного оформлення.

У зв'язку з розбіжністю між вартістю, заявленою декларантом та довідковими цінами ВААІД та не підтвердженням числових значень складових митної вартості (наданої знижки), відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, посадовими особами митниці було запропоновано декларанту ТОВ «ВІПКАР» надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: прайс-листи виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

Декларантом надана копія митної декларації країни відправлення №14HU811040106A72ЕО, але використати її в якості документу що підтверджує заявлену митну вартість немає можливості, так як вона не містить числових значень вартості товару. Також, декларантом надана в якості прайс-листа цінова інформація ВААІД на автомобілі марки Веntly модельного року 2014 станом на 21.06.2013 року з цінами, що відповідають зазначеним в рахунках без урахування знижок.

З підстав неможливості використати надані документи в якості підтверджуючих відповідачем винесені рішення про коригування митної вартості від 30.04.2014року №125000003/2014/000152/1 та №125000003/2014/000153/1.

Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини першої статті 265 Митного кодексу України, митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із статтею 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, так обов'язок декларанта кореспондується із правом митного органу, зазначеному у пункті 5 статті 54 Митного кодексу України:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 54 Кодексу, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 5 статті 54 Кодексу, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до частини 5 статті 54 Кодексу митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.

Частиною 3 ст. 54 МКУ закріплено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що митні органи мають виключну компетенцію у питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Крім того, в постановах від 15.10.2013р. у справі №21-270а13 та від 22.10.2013р. у справі №21-342а13 Верховний Суд України зазначає, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Визначення митної вартості товару здійснювалося митним органом у відповідності до статей 49-64 Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 13 липня 2012 року № 362, Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 24.06.10 №602, цінової інформації, наявної у митного органу.

Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 25.08.1994 р. № 475/94 „Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів", при здійсненні суб'єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника, контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно підпункту 1.4. п. 1 Розділу 2 Наказу ДМСУ № 602 контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом контролю правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачем було дотримано процедуру проведення консультацій з декларантом відповідно до ст. 57 МКУ, роз'яснено декларанту вимоги, виконання яких дасть можливість визначити митну вартість товару митним органом. З даним рішенням позивач був ознайомлений і отримав його.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України, на декларанта покладений обов'язок надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Це безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі ГАТТ).

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ встановлено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Згідно з пунктом 2 (b) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Згідно з ст. 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання.

Оскільки позивачем у встановленому порядку не підтверджено заявлену ним митну вартість товару, як того вимагає закон, а саме декларантом не надано в повному обсязі додаткові документи, які б підтвердили заявлену митну вартість товарів, та враховуючи наявну в митниці цінову інформацію, застосувати перший метод визначення митної вартості було неможливо. Отже, визначення митної вартості здійснювалось відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України шляхом послідовного використання методів визначення митної вартості (статті 59- 64 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

На підставі вищевикладеного, відповідачем відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України було правомірно здійснено послідовний перехід від першого до останнього методу визначення митної вартості заявленого товару і застосовано резервний метод.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що дії митниці щодо визначення митної вартості товару є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України, а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур