Справа № 2а-0770/1285/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа № 178441/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Свалявського районного суду
Закарпатської області про визнання
незаконними дій та зобов'язання до
вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

07.05.2012 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом до Свалявського
районного суду Закарпатської області
(далі - Суд) у якому просив визнати
незаконним ненадання відповідачем
відповіді на інформаційні запити від
19.12.2011 та 30.12.2011; зобов'язати Суд надати
запитувану згідно вказаних
інформаційних запитів інформацію.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що неодноразово
звертався до відповідача із запитом
про надання інформації, яка необхідна
була йому для захисту інтересів
позивача в цивільній справі №2п-30/11,
однак незважаючи на це, та в порушення
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації» (далі - Закон
№2939-VI) такої не отримав.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року в справі №2а-0770/1285/12 у задоволенні
заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив ОСОБА_1, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
обставини викладені в позовній заяві, а
також зазначає, що судом не було
спростовано наданих ним показів як
свідка та не обґрунтовано відсутність
у нього права пересвідчитись, що справа
№2п-30/2011 немає до нього відношення.

Відповідач в письмовому запереченні
вважає постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийняту з врахуванням
всіх обставин справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не є стороною у справі №2п-30/2011,
що виключає можливість задоволення
його заяви в порядку чинного
процесуального законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції
частково відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими з
таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
позивачем 19.12.2011 подано на ім'я судді
Свалявського районного суду
Закарпатської області Уліганинець П.І.
заяву про видачу копії ухвали
вказаного суду про відкриття
провадження в справі №2п-30/2011 (а.с.4).

Не отримавши запитуваної у вказаній
заяві інформації, ОСОБА_1 повторно
звернувся 30.12.2011 із заявою про видачу
йому зазначеної вище ухвали суду.

Проте, незважаючи на вищенаведене,
судове рішення відповідачем у
встановлений строк надано не було.

Не погодившись із такою бездіяльністю
відповідача, ОСОБА_1 звернувся до
адміністративного суду із цим позовом.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
інформації, що становить суспільний
інтерес, визначає Закон №2939-VI.

Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №2939-VI право
на доступ до публічної інформації
гарантується, зокрема, обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ
до інформації забезпечується шляхом
надання інформації за запитами на
інформацію.

Частиною 2 ст.2 Закону №2939-VI
встановлено, що цей Закон не
поширюється на відносини щодо
отримання інформації суб'єктами
владних повноважень при здійсненні
ними своїх функцій, а також на
відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальним законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
приходить до висновку, що порушені
ОСОБА_1 питання не підпадають під сферу
дії Закону №2939-VI, оскільки порядок
отримання копій судових рішень і ухвал,
відомостей про рух певної справи
врегульовано нормами ЦПК України, який
є спеціальним законом в межах спірних
правовідносинах.

Визнаючи для себе можливість отримання
відповідної інформації, яка наведена у
запиті, позивач фактично намагався
скористатися своїми процесуальними
правами встановленими, зокрема ч.9 ст.6
та ст.27 ЦПК України.

Відтак, суд апеляційної інстанції
зазначає, що заяви позивача від 19.12.2011
та 30.12.2011 щодо надання копії ухвали суду
про відкриття провадження у справі не є
зверненнями в розумінні Закону №2939-VI, а
отже не підлягають задоволенню в
спосіб, що ним передбачений, оскільки
стосувались розгляду конкретної
справи №2п-30/2011 яка була у провадженні
судді Свалявського районного суду
Закарпатської області Уліганинець П.І.
та вирішувалась ним в порядку
цивільного судочинства.

Слід звернути увагу, що позивач
звертався саме до судді в провадженні
якого перебувала справа №2п-30/2011, а тому
після отримання відповідних заяв
суддею Уліганинець П.І. було здійснено
процесуальні дії щодо вирішення
питання про порушення прав, свобод та
інтересів ОСОБА_1 у розглядуваній
справі та визначено процесуальне
становище особи яка звертається.

Так, із матеріалів справи №2п-30/2011
вбачається, що така стосується
розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення в справі №2-059/2010 за
позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором кредиту.

Тому, з огляду на наведене, встановлено,
що позивач не є учасником судового
процесу в справі №2п-30/2011, а його права,
свободи та інтереси жодним чином нею не
порушуються.

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
передбачено, що звернення до суду
громадян, організацій чи посадових
осіб, які відповідно до закону не є
учасниками судового процесу, з приводу
розгляду конкретних справ судом не
розглядаються, якщо інше не
передбачено законом.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що фактично позивач не
погоджується із діями (бездіяльністю)
судді щодо ненадання йому копії
судового рішення яку він запитував у
поданих ним заявах від 19.12.2011 та 30.12.2011,
оскільки такі були адресовані саме на
ім'я Уліганинець П.І. який здійснював
розгляд вказаної вище справи, а не
апарату суду.

Європейським Судом з прав людини у
своїх рішеннях «Голдер проти Великої
Британії» від 21 лютого 1975 року, «де
Жуффр де ля Прадель проти Франції» від
16 грудня 1992 року неодноразово
зазначалось, що право на суд, окремим
аспектом якого є право на доступ до
правосуддя, не є абсолютним.

Так, п.22 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 №8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
визначено, що відповідно до роз'яснень,
викладених у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 №6
«Про деякі питання, що виникають у
судовій практиці при прийнятті до
провадження адміністративних судів та
розгляді ними адміністративних
позовів до судів і суддів», у розумінні
положень ч.1 ст.2, п.п.1, 7 і 9 ст.3, ст.17, ч.3
ст.50 КАС України суди та судді при
розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їхніх рішень,
дій чи бездіяльності, вчинених у
зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при
виконанні ним своїх обов'язків щодо
здійснення правосуддя (самостійного
виду державної діяльності, яка
здійснюється шляхом розгляду і
вирішення у судових засіданнях в
особливій, встановленій законом,
процесуальній формі адміністративних,
цивільних, кримінальних та інших
справ), є не управлінськими, а
процесуальними, і оскаржуються у
порядку, визначеному процесуальними
законами.

У порядку адміністративного
судочинства можуть бути оскаржені
акти, дії або бездіяльність посадових і
службових осіб судів, що належать до
сфери управлінської діяльності. Однак,
в даному випадку, спірні
правовідносини перебувають за межами
такої управлінської діяльності, а
перебувають, як зазначалось вище в
площинні здійснення правосуддя у
процесуальній формі адміністративного
судочинства.

З огляду на вищезазначене, апеляційний
суд приходить до висновку, що даний
спір не пов'язаний із захистом прав,
свобод чи інтересів у
публічно-правових відносинах від
порушень з боку органів державної
влади, зокрема відповідача, оскільки
оскаржені позивачем дії
(бездіяльність) є вчиненими в межах
здійснення правосуддя, а тому
законність таких дій може перевірятися
лише судами вищої інстанції в порядку,
передбаченому процесуальним законом. В
даному випадку відсутня обов'язкова
ознака, яка визначає юрисдикцію
адміністративного суду, це наявність
публічно-правового спору, суб'єкт
владних повноважень (відповідач) в
даному випадку перебуває за межами цих
відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно із ч.1 ст.203 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції і
залишає позовну заяву без розгляду або
закриває провадження у справі з
підстав, встановлених ст.157 цього
Кодексу.

Принагідно суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Порядок доступу до судових рішень з
метою забезпечення відкритості
діяльності судів загальної юрисдикції,
прогнозованості судових рішень та
сприяння однаковому застосуванню
законодавства визначає Закон України
«Про доступ до судових рішень» (далі -
Закон №3262-IV).

В силу ст.2 цього Закону, кожен має право
на доступ до судових рішень у порядку,
визначеному цим Законом. Це право
забезпечується офіційним
оприлюдненням судових рішень на
офіційному веб-порталі судової влади
України в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст.9 Закону №3262-IV особа,
яка не бере (не брала) участі у справі,
якщо судове рішення безпосередньо
стосується її прав, свобод, інтересів
чи обов'язків, може звернутися до
апарату відповідного суду з
відповідною письмовою заявою. У заяві
особа повинна обґрунтувати, чому вона
вважає, що судове рішення
безпосередньо стосується її прав,
свобод, інтересів чи обов'язків. Заява
розглядається відповідальною
службовою особою апарату суду
невідкладно, а якщо вона потребує
додаткового вивчення, - протягом трьох
робочих днів.

Враховуючи наведене, в разі якщо
позивач все ж таки вважає, що судове
рішення, а саме ухвала про відкриття
провадження у справі №2п-30/2011
безпосередньо стосується його прав,
свобод, інтересів чи обов'язків він
вправі звернутися із відповідною
заявою до апарату суду в якому така
справа знаходиться в порядку
визначеному Законом №3262-IV, що
унеможливить таким чином його
втручання у здійснення суддею
покладених на нього процесуальних дій
при розгляді вказаної справи та буде
належним способом захисту порушених на
думку позивача прав, свобод та
інтересів.

Підсумовуючи, оскільки постанова суду
першої інстанції прийнята з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову скасувати із закриттям
провадження у справі.

Керуючись ст.ст.157, 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254
КАС України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року скасувати, а провадження у справі
закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін