Справа № 2-2705/10
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 липня 2014 року м. Київ
В/800/2211/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л. Сороки
М.О., Шведа Е.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
листопада 2013 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва про
зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20 листопада 2013 року
залишено без змін судові рішення у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва про
зобов`язання вчинити певні дії.

Посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень,
ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про перегляд Верховним Судом
України вищезазначеної ухвали.

На підтвердження різного застування
норм матеріального права судом
касаційної інстанції заявник надала:

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 01 березня 2012 року у справі
№ К/800/84275/11 за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Совєтському районі Автономної
Республіки Крим про зобов'язання
вчинити певні дії;

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 26 березня 2013 року у справі
№ К/800/18375/11 за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Євпаторії Автономної Республіки
Крим про зобов`язання вчинити певні
дії;

- ухвалу від 21 червня 2012 року у справі №
К-8493/10 за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Дніпропетровська про
визнання неправомірною відмови в
призначенні пенсії та зобов`язання
призначити пенсію;

- ухвалу від 21 квітня 2011 року у справі №
К-54237/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Яворівському районі Львівської
області про визнання дій
неправомірними;

- ухвалу від 08 грудня 2011 року у справі №
К/9991/44278/1 за позовом ОСОБА_6 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Вінниці про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити перерахунок
пенсії;

- ухвалу від 06 червня 2013 року у справі №
К/800/24691/13 за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва про
зобов'язання вчинити дії;

- ухвалу від 01 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/44927/12 за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області про визнання протиправними дій
та зобов`язання вчинити певні дії;

- ухвалу від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/72170/11 за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області про перерахунок пенсії;

- ухвалу від 20 лютого 2014 року у справі №
К/9991/39204/11 за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про визнання дій
протиправними та спонукання вчинити
певні дії.

Відповідно до частини першої статті 238
КАС України, заява про перегляд судових
рішень подається протягом трьох
місяців з дня ухвалення судового
рішення, щодо якого заявлено
клопотання про перегляд, або з дня
ухвалення судового рішення, на яке
здійснюється посилання на
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше,
але не пізніше одного року з дня
ухвалення судового рішення, про
перегляд якого подається заява.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
чинний процесуальний закон встановлює
дві самостійні точки для обрахунку
тримісячного строку подання заяви про
перегляд судових рішень.

Перша з них пов`язує початок перебігу
строку подання заяви безпосередньо із
моментом прийняття судом касаційної
інстанції рішення, перегляд якого
просить провести заявник. В такому
випадку останнім, як правило,
здійснюється посилання на неоднакове
застосування норм матеріального права
в попередніх судових рішеннях суду
касаційної інстанції.

В іншому ж випадку, коли суд касаційної
інстанції інакше застосував норми
матеріального права в подібних
відносинах вже після прийняття
постанови або ухвали, перегляду яких
вимагає заявник, цей строк
обраховується з моменту прийняття
останнього за датою рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 в обґрунтування своєї
заяви подала дев'ять різних за часом
прийняття судових рішень Вищого
адміністративного суду України,
колегією суддів проведено аналіз
кожного з них на предмет дотримання нею
строку подання заяви про перегляд
судових рішень.

Частиною четвертою статті 238 КАС
України встановлено, що разі
пропущення строку, встановленого
частинами першою, другою, третьою цієї
статті, з причин, визнаних поважними,
суд за клопотанням особи, яка подала
заяву про перегляд судового рішення,
може поновити цей строк. При цьому,
заява про перегляд судового рішення
залишається без розгляду, якщо особа,
яка її подала, не порушує питання про
поновлення цього строку, а також якщо у
поновленні строку відмовлено.

З поданих заявником матеріалів
вбачається, що заява про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 20 листопада 2013 року, згідно
дати поштового штемпеля на конверті,
надіслана до суду 15 травня 2014 року,
тобто з пропуском строку,
встановленого частиною першою статті
238 КАС України, а клопотання про його
поновлення, у свою чергу, не заявлялось.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що підстав для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
для перегляду вищевказаного судового
рішення немає у зв`язку із пропущенням
заявником встановленого для цього
чинним законодавством тримісячного
строку, а сама заява позивача у цій
справі відповідно підлягає залишенню
без розгляду в цій частині.

Водночас, з матеріалів заяви
вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20 лютого 2014 року у справі №
К/9991/39204/11 за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Роздольненському районі Автономної
Республіки Крим про визнання дій
протиправними та спонукання вчинити
певні дії.

Оскільки з моменту прийняття судом
цієї ухвали до моменту звернення
ОСОБА_1 до Вищого адміністративного
суду України із заявою про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 20 листопада 2013 року у цій
справі пройшло менше трьох місяців,
тому, з урахуванням приписів частини
першої статті 238 КАС України, зазначена
заява підлягає розгляду судом у цій
частині.

Розглянувши подану заяву, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України прийшла до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
причин.

Відповідно до пункту 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
обов`язковою умовою, при яких заява про
перегляд судових рішень може бути
допущена до її перегляду Верховним
Судом України є: 1) неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; 2) ухвалення
різних за змістом судових рішень; 3)
спірні питання виникли у подібних
правовідносинах.

Згідно із позицією Пленуму Вищого
адміністративного суду України,
викладеній у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства»
(надалі - Постанова № 2), з якою
погоджується і колегія суддів, під
неоднаковим застосуванням одних і тих
самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Конкретизуючи зміст викладених у
пункті 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
умов, необхідних для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у Постанові № 2 роз`яснив, що
подібність правовідносин означає
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Скаржник стверджує про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме - статті 16 Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів» та статті 37 Закону
України «Про державну службу».

Як вбачається зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
листопада 2013 року, вона обґрунтована
відсутністю правових підстав для
призначення позивачу пенсії
державного службовця відповідно до
вимог Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації
та соціальний захист журналістів»,
виходячи з того, що остання, маючи лише
10 років 05 місяців та 10 днів стажу у
державних засобах масової інформації,
на момент досягнення пенсійного віку
не працювала на посадах державного
службовця або журналіста в державному
чи комунальному засобах масової
інформації.

Проте судове рішення, на яке ОСОБА_1
посилається як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ухвалено у справі з іншими обставинами
виникнення спірних правовідносин, а
саме: суд в ній визнав за позивачем
право на пенсію державного службовця,
оскільки на момент виходу на пенсію він
мав більше 20 років стажу роботи
журналістом, що є окремою підставою для
призначення пенсії, ніж у випадку в
справі заявника.

Отже відсутні підстави допуску справи
до провадження для перегляду Верховним
Судом України, передбачені статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що у цій частині вимог в допуску
до провадження Верховного Суду України
справи за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва про
зобов`язання вчинити певні дії для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
листопада 2013 року за заявою ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України за заявою
ОСОБА_1 справи за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Києва про
зобов`язання вчинити певні дії в
частині перегляду ухвал Вищого
адміністративного суду України від 20
листопада 2013 року у цій справі та 20
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України у Роздольненському районі
Автономної Республіки Крим про
визнання дій протиправними та
спонукання вчинити певні дії.

В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити
без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська