Справа № 2а-9757/10/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року письмове
провадження № 2а-9757/10/2670
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Київської
міжрегіональної митниці
Міндоходівпровизнання частково
нечинним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до Енергетичної
регіональної митниці,
правонаступником якої є Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів
(далі - відповідач), в якому просить
визнати незаконним і скасувати наказ
від 31.05.2010 № 337-к в частині звільнення з
посади головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки; поновити на
посаді головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки; стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу;
відшкодувати моральну шкоду у розмірі 7
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.10.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2010, у
задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.01.2014 скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12.10.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.12.2010, а справу направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд.
Зокрема, скасовуючи рішення першої та
апеляційної інстанції, Вищий
адміністративний суд України прийшов
до висновку, що суди попередніх
інстанцій не встановили чи була
позивач належним чином у відповідності
до положення ч.1 ст. 49-2 Кодексу законів
про працю України попереджена про
наступне вивільнення, а також не
перевірили обставин дотримання
відповідачем при звільнення позивача
положення ч.2 ст. 40 Кодексу законів про
працю України, відповідно до якого
звільнення з підстав, зазначених,
зокрема, у п.1 цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу, у
випадку реорганізації установи,
скорочення чисельності або штату
В ході нового судового розгляду
позивач підтримала позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, та просила
адміністративний позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на
обґрунтованість прийнятих попередніми
судовими інстанціями судових рішень.
02.07.2014 в судове засідання представник
відповідача не з'явився, хоча про дату,
час та місце судового засідання було
повідомлено завчасно та належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи.
Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи зазначене, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Наказом Державної митної служби
України «Про підрозділ кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції регіональної митниці» від
12.05.2010 № 470 передбачено створення в
структурах митниць відділів (секторів)
кадрового забезпечення та з питань
запобігання корупції.
27.05.2010 Головою Державної митної служби
України затверджені структура та
штатний розпис Енергетичної
регіональної митниці на 2010 рік, які
введені в дію наказом Енергетичної
регіональної митниці від 31.05.2010 № 365.
В зазначених структурі та штатному
розписі Енергетичної регіональної
митниці на 2010 рік замість відділів
внутрішньої безпеки та кадрового
забезпечення, кожний з яких був
чисельністю по 5 чоловік, передбачено
наявність відділу кадрового
забезпечення та з питань запобігання
корупції, штатна чисельність якого
складає 7 одиниць, в тому числі 4 посади
головного інспектора.
На виконання постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
Державної митної служби України від
28.05.2010 № 928-к ОСОБА_1 з 26.08.2009 року
поновлено на посаді головного
інспектора відділу внутрішньої
безпеки Енергетичної регіональної
Наказом Енергетичної регіональної
митниці від 31.05.2010 № 337-к позивачку було
звільнено 31.05.2010 з посади головного
інспектора відділу внутрішньої
безпеки Енергетичної регіональної
митниці на підставі пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України, у
зв'язку з відсутністю відділу
внутрішньої безпеки у структурі та
штатному розписі Енергетичної
регіональної митниці на 2010 рік,
затверджених Головою Держмитслужби
України та введених в дію наказом
Енергетичної регіональної митниці від
31.05.2010 №365.
Надаючи правову оцінку наказу
Енергетичної регіональної митниці №
337-к від 31.05.2010, суд зважає на таке.
Особливості розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу визначені
статтею 40 Кодексу законів про працю
Так, пунктом 1 частини цієї статті
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
При цьому, звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу (частина 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України).
Відтак, законодавцем передбачено
передумову звільнення працівника на
підставі пункту 1 частини 1 статті 40
Кодексу законів про працю України.
Зокрема, таке звільнення допускається
лише у разі неможливості переведення
його за згодою на іншу роботу або у разі
ненадання працівником своєї згоди на
переведення його на іншу
(запропоновану) роботу.
Тобто, звільнення з підстав, зазначених
у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40
Кодексу законів про працю України,
допускається при умові дотримання
відповідної процедури, а саме:
роботодавець пересвідчився у
неможливості переведення за згодою
такого працівника на іншу
(запропоновану) роботу.
Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу
законів про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
Аналогічні висновки містяться і в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 29.01.2014.
Як встановлено судом, позивач не був
попереджений належним чином у
відповідності до положення частини 1
статті 49-2 Кодексу законів про працю
України про наступне вивільнення.
Жодних доказів на підтвердження
останнього відповідачем суду не надано
на неодноразові вимоги суду.
Крім того, відповідач у письмових
поясненням зазначив, що іншої роботи
позивачу не пропонували через вимогу
останньої обіймати лише посаду
головного спеціаліста.
Суд відхиляє такі твердження
відповідача, з огляду на те, що жодних
доказів наявності такої вимоги
позивача відповідач не надав, як і
доказів наявності відповідних
пропозицій працевлаштування позивача
та відмови позивача від запропонованих
Посилання ж відповідача на той факт, що
позивачу пропонувалась посада
провідного інспектора відділу
організації митного контролю, однак
остання відмовилась від
запропонованої посади, не відповідає
дійсності, оскільки зазначена
пропозиція мала місце у квітні 2009 року
при першому звільненні позивача та не
може братися до уваги при звільненні
позивача у травні 2010 року.
Тому, за наведених обставин
Енергетична регіональна митниця
зобов'язана була вжити заходів по
працевлаштуванню позивача шляхом
дотримання порядку, визначеного
частиною 2 статті 40 Кодексу законів про
Однак, відповідачем не було дотримано
процедури звільнення позивача, що
визначена частиною 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України, що свідчить
про незаконність наказу № 337-к від
Відтак, вимогу позивача про визнання
незаконним та скасування наказу
відповідача №337-к від 31.05.2010 2011 про
звільнення ОСОБА_1 належить
Та відповідно задоволенню підлягає
вимога позивача про поновлення її на
посаді головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки Енергетичної
регіональної митниці. Про поновлення
на певній роботі може йти мова у тому
випадку, якщо працівник до звільнення
працював на цій роботі. А тому, у разі
недотримання процедури звільнення
працівника в порядку, що визначений
частиною 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України, на переконання суду,
слід вести мову про необхідність
дотримання такої процедури та
зобов'язувати підприємство (установу,
організацію) виконати вимоги частини 2
статті 40 Кодексу законів про працю
України та запропонувати незаконно
звільненому працівнику іншу роботу.
З приводу позовної вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу, то слід зазначити
Частиною 2 статті 240-1 Кодексу законів
про працю України визначено, що у разі,
коли працівника звільнено без законної
підстави або з порушенням
встановленого порядку, але поновлення
його на попередній роботі неможливе
внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язує
ліквідаційну комісію або власника
(орган, уповноважений управляти майном
ліквідованого підприємства, установи,
організації, а у відповідних випадках -
правонаступника), виплатити
працівникові заробітну плату за весь
час вимушеного прогулу.
Таким чином, зважаючи на визнання
незаконним наказу про звільнення
позивача №337-к від 31.05.2010, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
Суд, розраховуючи суму грошового
забезпечення, яку необхідно стягнути
на користь позивача, за час вимушеного
прогулу, приймає до уваги, що на час
звільнення позивач працював на посаді
головного інспектора та згідно довідки
№ 22/1/20-62 від 30.07.2010 середньомісячна
заробітна плата складала 1117,00 грн.
Таким чином, відшкодуванню підлягає
сума грошового утримання за час
вимушеного прогулу, але не більше ніж
за один рік, а саме: з 31.05.2010 по 31.05.2011 в
розмірі 13 404 грн. (1117 х 12 міс.).
Стосовно вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди суд вважає, що в цій
частині позов не підлягає задоволенню
з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.
У судовому засіданні позивач пояснив,
що свої моральні страждання він
пов'язує із незаконним звільненням з
Однак, предметом розгляду даної справи
є визнання незаконним і скасування
наказу та стягнення грошового
утримання за час вимушеного прогулу.
При вирішенні питання про з'ясування
фактів, з якими закон пов'язує
відшкодування моральної шкоди, слід
виходити з вимог статті 1167 Цивільного
кодексу України, в якій визначені
підстави відповідальності за завдану
Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу
України визначено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених
Таким чином, відшкодування моральної
шкоди здійснюється особою, яка її
заподіяла, лише за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
Крім того, відповідно до пункту 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Враховуючи вищевказане, суд дійшов
висновку, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що діями або
бездіяльністю Енергетичної
регіональної митниці їй заподіяно
моральну шкоду, наявності причино -
наслідкового зв'язку між протиправною
поведінкою та нанесеною шкодою; яким
чином позивач оцінив заподіяну йому
шкоду та, з чого він при цьому виходив.
Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.
Відтак позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди
безпідставні, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства України
і не підлягають задоволенню.
Таким чином, сукупність зібраних та
досліджених в судовому засіданні
доказів дають суду підстави вважати, що
оскаржуваний наказ відповідача про
звільнення ОСОБА_1 прийнято суб'єктом
владних повноважень не на підставі та
не у спосіб, що визначений чинним
законодавством України,
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, який заперечував проти
позову, не виконано обов'язку щодо
доведення правомірності прийнятого
рішення про звільнення ОСОБА_1 та не
надано достатніх доказів в
обґрунтування такої правомірності.

Відтак, ураховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати наказ
від 31.05.2010 № 337-к в частині звільнення з
посади головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
інспектора відділу внутрішньої
безпеки Енергетичної регіональної
митниці.

Стягнути з Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу розмірі 13 404 грн.

Допустити негайне виконання судового
рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді головного інспектора відділу
внутрішньої безпеки Енергетичної
регіональної митниці та стягнення
середньомісячної заробітної плати в
межах одного місяця.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій