Справа № 2а-1870/12/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.
справа № 2a-1870/12/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового
засідання Житняк Л.М.,

представника
позивача Сумарука Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Тисменицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Соснина", Приватного
підприємства "Інвідіа", про визнання
недійсним правочину укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Соснина" і Приватним
підприємством "Інвідіа" та стягнення в
дохід держави коштів, одержаних
сторонами оспорюваного правочину в
сумі 1112800 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Тисменицька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
в суд із адміністративним позовом до
ТОВ "Соснина", ПП "Інвідіа", про визнання
недійсним правочину укладеного між ТОВ
"Соснина" і ПП "Інвідіа" та стягнення в
дохід держави коштів, одержаних
сторонами оспорюваного правочину в
сумі 1112800 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
укладений між ТОВ "Соснина" та ПП
"Інвідіа" договір купівлі-продажу
товару (мокросолених шкір ВРХ) завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а отже є нікчемним,
оскільки носить безтоварний характер з
формальним відображенням у
бухгалтерському обліку.
Підтверджуються такі висновки
результатами невиїзної документальної
перевірки ПП «Інвідіа», згідно яких у
підприємства відсутні офісні,
виробничі приміщення, земельні
ділянки, транспортні засоби, а
кількісний склад працівників - одна
особа. У зв'язку з цим договір між ТОВ
"Соснина" і ПП "Інвідіа" підлягає
визнанню недійсним, а в дохід держави -
стягнення коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину в сумі 1112800 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позовній заяві.
Просив позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
відповідачі належно повідомлені. В
минулому судовому засіданні
представник відповідача ТОВ "Соснина"
позовні вимогами позивача не визнав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши в сукупності
письмові докази, якими сторони
обґрунтовують позовні вимоги та
заперечення на позов, суд зазначає
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Соснина"
зареєстроване, як юридична особа, 03.04.2000
року Тисменицькою
райдержадміністрацією. Вказана
інформація міститься в акті планової
виїзної перевірки ТОВ "Соснина" від
01.02.2011 року №599/2330/30906118 (т.1 а.с.10).

Приватне підприємство "Інвідіа" 21.01.2009
року зареєстроване як юридична особа
виконавчим документом Львівської
міської ради (акт невиїзної
документальної перевірки від 23.09.2010
року №4397/23-4/36312812 (т.1 а.с.60)).

Судом встановлено, що ДПІ в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області з 20.12.2010
року по 25.01.2011 року проведено планову
виїзну перевірку ТОВ "Соснина" з питань
дотримання вимог податкового, іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.09.2010 року, та валютного законодавства
за період з 01.09.2009 року по 30.09.2010 року, за
результатами якої складено акт від
01.02.2011 року №599/2330/30906118 (т.1 а.с.9-45).

Перевіркою з'ясовано, що ТОВ "Соснина" в
липні 2009 року придбало у ПП "Інвідіа"
товар - мокросолені шкіри великої
рогатої худоби.

Підставою для придбання зазначеного
товару слугував договір між ПП
"Інвідіа" (продавець) та ТОВ "Соснина"
(покупець) за №2009-048 від 01.07.2009 року (т.1
а.с.47).

На підтвердження виконання умов
договору до матеріалів справи долучені
копії податкових накладних, а саме від
01.07.2009 № на загальну суму з ПДВ 179930
грн.; від 07.07.2009 № на загальну суму
з ПДВ 332870 грн.; від 10.07.2009 № на
загальну суму з ПДВ 368280 грн.; від 16.07.2009
№ на загальну суму з ПДВ 231720 грн.;
копії видаткової накладної № РН-8050001
від 05.08.2009 року на загальну суму з ПДВ
220000 грн. і податкової накладної №
від 05.08.2009 року; копії видаткової
накладної за №РН-8060002 від 06.08.2009 року на
загальну суму з ПДВ 185000 грн. і
податкової накладної № від 06.08.2009
року; копії видаткової накладної
№РН-8100006 від 10.08.2009 року на загальну
суму з ПДВ 50000 грн. і податкової
накладної № від 10.08.2009 року; копії
видаткової накладної № РН-8120002 від
12.08.2009 року на загальну суму з ПДВ 399000
грн. і податкової накладної № від
12.08.2009 року (т.1 а.с.48-52, т.2 а.с.42-49).

Крім того, сторонами надані суду копії
платіжних доручень, проведені
банківською установою, на
підтвердження перерахування ТОВ
"Соснина" коштів ПП "Інвідіа" за
придбаний товар (т.1 а.с.52-59, т.2 а.с.28-41).

Під час проведення зазначеної планової
виїзної перевірки ТОВ "Соснина" ДПІ в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області вважала, що
господарські операції між ТОВ
"Соснина" і ПП "Інвідіа" в липні 2009 року є
нікчемними. При цьому контролюючий
орган посилався на акт невиїзної
документальної перевірки ПП "Інвідіа",
згідно з висновками якого правочини
укладені підприємством в липні 2009 року
визнані нікчемними (т.1 а.с.60-64).

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що вищезазначене
господарське зобов'язання вчинене
відповідачами з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а тому
згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу
України його слід вважати нікчемним.
Укладення таких угод тягне за собою
наслідки у вигляді застосування
санкцій, передбачених ч.1 ст. 208
Господарського кодексу України.

За вчинення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, застосовуються санкції,
передбачені ч.1 ст.208 Господарського
кодексу України. За змістом статті це
можливо лише в разі виконання
правочину хоча б однією стороною.
Зазначені санкції не можна
застосовувати за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору,
оскільки за таких обставин
правопорушенням була б несплата
податків, а не вчинення правочину. Для
стягнення цих санкцій є необхідною
наявність умислу на укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
наприклад з метою неправомірного
одержання з державного бюджету коштів
шляхом відшкодування ПДВ у разі його
несплати контрагентами до бюджету.

Згідно з ч.1 ст.208 Господарського
кодексу України передбачені нею
санкції застосовує лише суд. Це правило
відповідає ст.41 Конституції України,
згідно з якою конфіскація майна може
бути застосована виключно за рішенням
суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, то вони
належать не до цивільно-правових, а до
адміністративно-господарських санкцій
як такі, що відповідають визначенню,
наведеному в ч.1 ст.238 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язаннями, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

З вищенаведеного вбачається, що умовою
для застосування
адміністративно-господарських санкцій
встановлених ст.250 Господарського
кодексу України є визнання договору
недійсним, як такого, що вчинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Згідно ст.228 Цивільного кодексу України
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок якщо він спрямований на
порушення конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

В ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) зазначено, що
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Визнання судом нікчемних правочинів
недійсними не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК
України).

Таким чином, вимога позивача про
визнання недійсним правочину,
укладеного між відповідачами 01.07.2009
року, є безпідставною.

Встановлені ч.1 ст.208 Господарського
кодексу України санкції можуть бути
застосовані лише з дотриманням
строків, установлених ст.250 цього
Кодексу (в редакції статті, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
- протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніше ніж
через один рік з дня порушення
суб'єктом установлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом.

Із системного аналізу норм цивільного
і господарського кодексів вбачається,
що для визнання договору недійним є
наявність умислу в обох сторін або
однієї із них. Такий умисел виникає при
укладенні договору, а не в момент
здійснення розрахунку.

Суд вважає, що моментом виникнення
мети, яка завідомо суперечить
інтересам держави, в контексті ст.250
Господарського кодексу України, є
підписання 01.07.2009 року договору за
№2009-048. Саме з цього часу слід
обчислювати строк для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Оскільки ДПІ в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області звернулася
в суд із позовом 01.08.2011 року (дата
поштового направлення позовної заяви
до суду), а господарські відносини між
відповідачами мали місце в липні 2009
року, то позивачем пропущено строк,
встановлений ст.250 Господарського
кодексу України, для звернення про
застосування до відповідачів
адміністративно-господарських санкцій
- стягнення в дохід держави коштів,
одержаних сторонами оспорюваного
правочину в сумі 1112800 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст.ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на постанову подається протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
/підпис/ Могила
А.Б.

Постанова складена в повному
обсязі 18.07.2014 року.