Справа № 815/3554/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3554/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року 10 год.21 хв.
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

позивача - не з'явився

представника
відповідача - Кобилінського С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки (далі -
Інспекція), в якому позивач просить суд
визнати бездіяльність Інспекції
протиправною в частині ненадання
інформації на його запит до публічної
інформації щодо переліку, в якому
вказати найменування та адресу
суб'єктів діяльності Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період з 01.01.2010 по
01.12.2013 змонтовано та введено у
експлуатацію ДІВ; зобов'язати
Інспекцію у строки, передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації», надати
відповідь на його запит до публічної
інформації щодо переліку, в якому
вказати найменування та адресу
суб'єктів діяльності Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період 01.01.2010 по
01.12.2013 змонтовано та введено у
експлуатацію ДІВ.

У своєму позові позивач зазначив, що на
електронну адресу Державної інспекції
ядерного регулювання України він
направив запит до публічної інформації
з проханням надати перелік суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей, на яких вперше у
період з 01.01.2010 року по 01.12.2013 року
змонтовано та введено в експлуатацію
ДІВ, із зазначенням найменувань та
адрес відповідних суб'єктів.
Держатомрегулювання України,
посилаючись на норму ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», надіслала відповідний
запит до Інспекції, яка, в свою чергу,
перенаправила його до Головного
реєстрового центру Державного
Регістру джерел іонізуючого
випромінювання України як до належного
розпорядника. Однак, як зазначає
позивач, відповідно до п. 4.3. Положення
про державні регіональні інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України,
затвердженого наказом
Держатомрегулювання України від 11.10.2011
року № 142, Інспекція бере участь у
реєстрації джерел іонізуючого
випромінювання, тобто, на думку
позивача, є розпорядником інформації
про джерела іонізуючого
випромінювання, в тому числі й про
вперше змонтованих, про які йдеться у
його запиті. З урахуванням наведеного
позивач вважає, що, будучу
розпорядником запитуваної ним
інформації, відповідач не надав її у
відповідь на запит, чим порушив
гарантії забезпечення права на доступ
до публічної інформації, закріплені у
п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Відповідач надав до суду заперечення
(а.с.26-29), в яких зазначив, що у відповідь
на отриманий від Держатомрегулювання
України запит на доступ до публічної
інформації

ОСОБА_2, відповідач у передбачені ст.ст.
20, 22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» строки надав
позивачеві інформацію про те, що його
запит, в частині надання інформації про
вперше змонтовані та введені в
експлуатацію ДІВ надіслано до
Головного реєстрового центру
Державного Регістру ДІВ, в якому
володарі ДІВ зобов'язані проводити їх
реєстрацію, а інформація про види ДІВ,
що використовувались на вказаних
об'єктах, надавалась позивачеві листом
від 19.12.2013 року № 33-08/1017. Запитуваний
позивачем «перелік», також був наданий
йому листом Інспекції від 24.12.2013 року №
33-10/1034. Зі слів відповідача, виходячи з
вимог Положення про Південну державну
інспекцію з ядерної та радіаційної
безпеки Державної інспекції ядерного
регулювання України, Інспекція лише
бере участь у реєстрації ДІВ, що не є
тотожнім із володінням інформації
стосовно ДІВ, в тому числі й вперше
змонтованих. Для забезпечення контролю
за знаходженням джерел іонізуючого
випромінювання в Україні створено
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання, для ведення якого на
базі підприємства «Ізотоп»
створюється окремий підрозділ -
Головний реєстровий центр та
відповідні реєстрові центри, який
відповідно до Положення про Державний
регістр джерел іонізуючого
випромінювання і порядку оплати послуг
з їх реєстрації, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.08.1997 року № 847, створений з метою
здійснення обов'язкової державної
реєстрації ДІВ для забезпечення обліку
ДІВ та контролю за знаходженням та
переміщенням ДІВ, проведенням аналізу
їх кількісного і якісного складу.
Регістр містить дані про власників ДІВ,
а також про юридичні та фізичні особи,
за якими закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління,
місцезнаходження, кількість,
активність, типи ДІВ тощо. З
урахуванням наведеного, на думку
відповідача, саме реєстраційний центр
є належним розпорядником запитуваної
позивачем інформації у цілях Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». Головним реєстровим
центром Державного регістру ДІВ гр..
ОСОБА_2 відповідь на його запит надано.
Також відповідач звернув увагу на те,
що Одеським окружним адміністративним
судом прийнято постанову від 19.05.2014
року у справі № 815/2394/14, в якій наведений
висновок про те, що інформацією щодо
вперше змонтованих та введених в
експлуатацію ДІВ володіє саме
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання.

У судове засідання позивач не з'явився,
про дату, час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
проте надіслав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилаючись на доводи, викладені ним у
запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти нього, пояснення сторін, наявні
матеріали справи та обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, докази, якими
вони підтверджуються, встановив
наступне.

01.12.2013 року позивач в порядку,
передбаченому Законом України «Про
доступ до публічної інформації»,
звернувся із запитом на отримання
публічної інформації до Державної
інспекції ядерного регулювання
України, в якому, зокрема, просив надати
йому перелік, в якому вказати
найменування та адресу суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей, на яких було
вперше у період з 01.01.2010 року по 01.12.2013
року змонтовано та введено в
експлуатацію джерела іонізуючого
випромінювання (далі - ДІВ). При цьому
позивач просив повідомити, який саме
вид ДІВ використовується на
вищезгаданих об'єктах (а.с. 7).

Листом від 03.12.2013 року № 21-29/8461-61із
Державна інспекція ядерного
регулювання України направила
інформаційний запит позивача до
належного, на її думку, розпорядника
інформації - Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки, на виконання якого Інспекцією
складено відповідь заявникові від
24.12.2013 року № 33-08/1034 (а.с. 6). В зазначеній
відповіді, зокрема, повідомлено ОСОБА_2
про те, що його запит в частині надання
переліку з найменуванням та адресою
вперше змонтованих та введених в
експлуатацію ДІВ надіслано до
Головного реєстрового центру
Державного Регістру ДІВ листом від
24.12.2013 року за № 33-10/1030, копія якого
надана відповідачем до суду (а.с.32).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
доступ до інформації забезпечується,
зокрема, шляхом: надання інформації за
запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» передбачено, що
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є: запитувачі
інформації - фізичні, юридичні особи,
об'єднання громадян без статусу
юридичної особи, крім суб'єктів владних
повноважень; розпорядники інформації -
суб'єкти, визначені у статті 13 цього
Закону; структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 13
вказаного Закону, розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
передбачено, що розпорядники
інформації зобов'язані надавати
достовірну, точну та повну інформацію,
а також у разі потреби перевіряти
правильність та об'єктивність наданої
інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 зазначеного
Закону запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту, якщо
розпорядник інформації не володіє і не
зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит.

Частиною 3 ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
встановлено, що розпорядник
інформації, який не володіє
запитуваною інформацією, але якому за
статусом або характером діяльності
відомо або має бути відомо, хто нею
володіє, зобов'язаний направити цей
запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. У такому разі відлік строку
розгляду запиту на інформацію
починається з дня отримання запиту
належним розпорядником.

Судом з'ясовано, що Південна державна
інспекція з ядерної та радіаційної
безпеки є міжрегіональним
територіальним органом Державної
інспекції ядерного регулювання
України і входить до сфери її
управління.

Згідно з п. 4.3. Положення про державні
регіональні інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки
Держатомрегулювання України,
затвердженого наказом Державної
інспекції ядерного регулювання
України від 11.10.2011 року № 142,
держінспекції відповідно до
покладених на них завдань беруть
участь у реєстрації джерел іонізуючого
випромінювання.

Пунктами 5.4 та 5.5 вказаного Положення
встановлено, що держінспекція з метою
організації своєї діяльності -
організовує розгляд звернень громадян
з питань, що належать до їх компетенції,
виявляє та усуває причини, що
призводять до подання громадянами
скарг; забезпечує доступ до публічної
інформації, що перебуває у їх
володінні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про дозвільну діяльність у
сфері використання ядерної енергії»
державна реєстрація джерел
іонізуючого випромінювання - внесення
до Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання інформації
про джерела іонізуючого
випромінювання, вироблені на території
України або ввезені чи вивезені через
державний кордон України, а також про
власників таких джерел, фізичних і
юридичних осіб, за якими вони
закріплені на правах господарського
відання або оперативного управління чи
перебувають у їх володінні або
користуванні на інших підставах.

Виходячи з положень ст. 6 зазначеного
Закону, державна реєстрація джерел
іонізуючого випромінювання є одним з
різновидів дозвільної діяльності у
сфері використання ядерної енергії.

Згідно з положеннями ст. 11 цього Закону
джерела іонізуючого випромінювання, у
тому числі ті, діяльність з
використання яких звільняється від
ліцензування, підлягають державній
реєстрації, порядок здійснення якої
визначається Кабінетом Міністрів
України. Такий порядок затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.11.2000 року №1718.

Відповідно до вказаного Порядку
державна реєстрація ДІВ
забезпечується органами Державного
регістру джерел іонізуючого
випромінювання - Головним реєстровим
центром Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання (далі -
Головний реєстровий центр) та
реєстровими центрами, кількість та
місце розташування яких
встановлюється Держатомрегулювання
(далі - реєстрові центри).

Згідно з п. 3 цього Порядку саме
реєстрові центри здійснюють збір
інформації про ДІВ, що надходить від
реєстрантів у вигляді: реєстраційних
карток, правила заповнення яких
затверджуються спільно
Держатомрегулювання і МОЗ;
повідомлень, складених за формами 1 і 2
згідно з додатком 1 (далі - форма 1 і
форма 2).

При цьому реєстрові центри в
десятиденний термін з дня отримання
реєстраційних карток проводять
перевірку правильності їх заповнення,
внесення до карток службових записів,
присвоєння ідентифікаційних номерів
ДІВ, формування реєстраційних карток в
електронному вигляді та передачу їх до
Головного реєстрового центру. В свою
чергу, головний реєстровий центр
здійснює оброблення реєстраційних
карток і повідомлень, що надходять від
реєстрових центрів, та вносить
відповідні дані цих реєстраційних
карток до єдиної інформаційної
комп'ютерної облікової системи ДІВ.

Положення про Державний регістр джерел
іонізуючого випромінювання і порядок
оплати послуг з їх реєстрації,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 4 серпня 1997 року
№ 847.

Пунктом 1 цього Положення визначено, що
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання (далі - Регістр) - єдина
державна система обліку і контролю
джерел іонізуючого випромінювання
(далі - ДІВ), діяльність з якими не
звільняється від регулюючого контролю
і які вироблені на території України
або ввезені чи вивезені через
державний кордон, а також власників цих
ДІВ, юридичних і фізичних осіб, за якими
ДІВ закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління чи
знаходяться у їх володінні і
користуванні на інших підставах.

Регістр створюється з метою здійснення
обов'язкової державної реєстрації ДІВ
для забезпечення обліку ДІВ та
контролю за знаходженням та
переміщенням ДІВ, проведенням аналізу
їх кількісного і якісного складу (крім
ДІВ, які є у Збройних Силах),
прогнозування їх накопичення, обсягів
обслуговування, потреби у виробничих
потужностях підприємств - виробників
ДІВ та спеціалізованих підприємств по
поводженню з радіоактивними відходами.

Пунктом 2 Положення встановлено, що
Регістр містить дані про власників ДІВ,
а також про юридичні та фізичні особи,
за якими ДІВ закріплені на праві
повного господарського відання або
оперативного управління чи
знаходяться у їх володінні і
користуванні на інших підставах,
місцезнаходження, кількість,
активність і типи ДІВ (крім
радіоактивних відходів).

Для ведення Регістру на базі
державного виробничого підприємства
«Ізотоп» було створено окремий
підрозділ - Головний реєстровий центр
та мережа регіональних реєстрових
центрів.

Порядок користування Державним
регістром джерел іонізуючого
випромінювання, затверджений наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Міністерства
промислової політики України від 18
січня 2000 року № 17/21, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15 березня
2000 року за № 167/4388, визначає правила та
умови користування Регістром, визначає
обсяг інформації, яка може бути
отримана з Регістру, встановлює види
взаємодії Регістру з державними
органами, юридичними та фізичними
особами, порядок унесення запитів до
Регістру, їх форму і зміст.

Згідно з п. 2.2. Положення Регістр надає
дані про власників ДІВ, про юридичних
та фізичних осіб, за якими ДІВ
закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління чи
перебувають у їх володінні і
користуванні на інших підставах, а
також про місцезнаходження, кількість,
активність і типи ДІВ. Крім того,
Регістр надає інформацію про юридичні
адреси і телефони виробників ДІВ;
реєстрантів, що використовують або
зберігають ДІВ із визначеними
технічними характеристиками;
власників ДІВ, які можуть надавати
послуги щодо використання іонізуючого
випромінювання в практичній
діяльності користувачів; організацій,
що виконують перезарядку ДІВ та їх
технічне обслуговування; організацій,
що виконують роботи з продовження
терміну використання ДІВ;
спеціалізованих підприємств з
поводження з радіоактивними відходами,
які мають право на проведення
захоронення ДІВ; постачальників (у тому
числі експортерів та імпортерів) ДІВ;
інформацію про наявність дозволів на
здійснення діяльності з ДІВ, терміни їх
дії, дозволені види діяльності;
інформацію про власника ДІВ за
технічними характеристиками ДІВ у разі
їх знайдення або втрати тощо.

Згідно з п. 3 цього Положення органи
державного регулювання ядерної та
радіаційної безпеки, а також
міністерства та інші центральні органи
державної виконавчої влади України для
виконання покладених на них завдань
отримують інформацію від ГРЦ згідно з
наданими ними офіційними запитами.

Виходячи з вищенаведених норм
законодавства, запитувана позивачем
інформація дійсно міститься саме у
Державному регістрі джерел
іонізуючого випромінювання,
розпорядження яким забезпечується
Головним реєстровим центром, тоді як
право доступу Інспекції до зазначеного
Регістру з метою отримання інформації,
необхідної для реалізації власних
управлінських повноважень,
реалізується нею через надіслання до
Головного реєстрового центру
відповідного запиту.

З урахуванням наведеного суд вважає
обґрунтованим та таким, що відповідає
положенням Закону України «Про доступ
до публічної інформації», направлення
Інспекцією запиту ОСОБА_2 в частині
надання йому переліку суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей, на яких було
вперше у період з 01.01.2010 року по 01.12.2013
року змонтовано та введено в
експлуатацію джерела іонізуючого
випромінювання, до Головного
реєстраційного центру Державного
регістру ДІВ, як до належного
розпорядника запитуваної інформації.

При цьому суд критично оцінює
посилання позивача на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 19.05.2014 року у справі № 815/2395/14 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної інспекції ядерного
регулювання України про визнання дій
Державної інспекції ядерного
регулювання України протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії як на
доказ належності відповідача як
розпорядника запитуваної ОСОБА_2
інформації, з огляду на таке.

З зазначеної постанови вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
просив суд визнати дії Державної
інспекції ядерного регулювання
України протиправними у частині
протиправного переадресування запиту
позивача до неналежного розпорядника
інформації у цілях та визначенні
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», а саме, до
Південної держінспекції; визнати дії
Державної інспекції ядерного
регулювання України протиправними у
частині надання інформації, що
розпорядником інформації на запит до
публічної інформації є Південна
держінспекція; зобов'язати Державну
інспекцію ядерного регулювання
України у терміни передбачені законом
надіслати запит позивача до публічної
інформації належному розпоряднику
інформації. При цьому, виходячи з
тексту постанови, вищезгаданий запит
стосувався питання надання позивачеві
переліку у хронологічному порядку
об'єктів Одеської, Миколаївської,
Херсонської областей, на яких було
вперше у період 01.01.2010 по 25.10.2013 року
змонтовано та введено в експлуатацію
ДІВ.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 по
вказаній справі було відмовлено в силу
відсутності у діях Державної інспекції
ядерного регулювання України ознак
протиправних дій щодо направлення
запиту на отримання публічної
інформації до Інспекції, а не до
належного розпорядника цієї
інформації Головного реєстрового
центру Державного Регістру ДІВ,
оскільки ст.22 ЗУ «Про доступ до
публічної інформації» не визначає такі
дії розпорядника інформації як
неправомірну відмову в наданні
інформації. Поряд з цим, судом у цій
справі встановлено, що інформацією
щодо вперше змонтованих та введених в
експлуатацію ДІВ володіє саме
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання. Ніяке інше
підприємство, яке є розпорядником
інформації у визначенні Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
ні Держатомрегулювання України, ніякий
інший орган виконавчої влади вказаною
інформацією не володіє.

Таким чином, вищезгадане судове
рішення лише підтверджує, що належним
розпорядником запитуваної позивачем
інформації є Головний реєстровий центр
Державного Регістру ДІВ, а не
Інспекція.

Згідно з ч. 3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у
матеріалах справи докази, суд дійшов
висновку про відсутність ознак
протиправності дій Інспекції в частині
ненадання інформації на запит до
публічної інформації ОСОБА_2 щодо
переліку суб'єктів діяльності
Одеської, Миколаївської та Херсонської
областей, на яких було вперше у період
з 01.01.2010 по 01.12.2013 змонтовано та введено
у експлуатацію ДІВ, у зв'язку з чим не
вбачає підстав для зобов'язання
відповідача надати позивачеві
відповідну інформацію

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки про визнання протиправною
бездіяльності Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки в частині ненадання інформації
на запит до публічної інформації
ОСОБА_2 щодо переліку суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей, на яких було
вперше у період з 01.01.2010 по 01.12.2013
змонтовано та введено у експлуатацію
ДІВ із визначенням їх
місцезнаходження; зобов'язання
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки у
строки, передбачені Законом України
«Про доступ до публічної інформації»,
надати відповідь на запит до публічної
інформації ОСОБА_2 щодо переліку,
суб'єктів діяльності Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період з 01.01.2010 по
01.12.2013 змонтовано та введено у
експлуатацію ДІВ із визначенням їх
місцезнаходження - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
21.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки про визнання протиправною
бездіяльності Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки в частині ненадання інформації
на запит до публічної інформації
ОСОБА_2 щодо переліку суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей, на яких було
вперше у період з 01.01.2010 по 01.12.2013
змонтовано та введено у експлуатацію
ДІВ із визначенням їх
місцезнаходження; зобов'язання
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки у
строки, передбачені Законом України
«Про доступ до публічної інформації»,
надати відповідь на запит до публічної
інформації ОСОБА_2 щодо переліку,
суб'єктів діяльності Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період з 01.01.2010 по
01.12.2013 змонтовано та введено у
експлуатацію ДІВ із визначенням їх
місцезнаходження - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
21.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

21 липня 2014 року.