Справа № 2а-3249/10/1670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/9991/66229/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Полтавської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2011

у справі № 2а-3249/10/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Сигнал"

до Полтавської міжрайонної
державної податкової інспекції
Полтавської

області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Сигнал" звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Полтавської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.08.2010 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.08.2009
скасовано, прийняте нове рішення, яким
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення - рішення: № /0 від
18.12.2009; № /1 від 02.03.2010; № /2 від
19.04.2010; № 1/0 від 18.12.2009; № /1 від
02.03.2010; № /2 від 19.04.2010; № /3 від
05.08.2010; № /3 від 05.08.2010.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив її в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом апеляційної інстанцій при
вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2006 по
30.06.2009, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2006 по
30.06.2009 та складено акт від 09.12.2009.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № /0 від
18.12.2009, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання по податку на
прибуток на суму 60981 грн.; № /0 від
18.12.2009, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 48786 грн.

В порядку адміністративного
оскарження скарги позивача залишено
без задоволення, а рішення без змін та
прийняті прийнято податкові
повідомлення-рішення: № /1 від
02.03.2010; № /2 від 19.04.2010; № /1 від
02.03.2010; № /2 від 19.04.2010; № /3 від
05.08.2010; № /3 від 05.08.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 1.3, п. 1.7, ст. 1, пп. 7.4.4 пп. 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок
на додану вартість", п. 5.1, п. 5.2, ст. 5
Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", завищено суму
валових витрат на суму 162617 грн., що
призвело до заниження податку на
прибуток в сумі 40654 грн. та завищено
податок на додану вартість на суму 32523,
48 грн.

Відповідно до підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств" N
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону N 334/94-ВР не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

При цьому, відповідно до пункту 5.11
статті 5 Закону N 334/94-ВР, встановлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у даному Законі, не
дозволяється.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
„Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР визначено, що податковий кредит -
це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №
996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, необхідною умовою
для віднесення сплачених в ціні
товарно-матеріальних цінностей сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт реального
здійснення відповідної господарської
операції та підтвердження вказаної
обставини належним чином оформленими
первинними документами, які, в свою
чергу, є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

При визнанні угод нікчемними
податковим органом не дотримано
вищезазначених вимог законодавчих
норм, тобто не встановлено вини та
умислу позивача, спрямованих на
заволодіння державним майном,
порушення публічного порядку.

У розгляді цієї справи
відповідачем не доведено наявності
будь-яких порушень у формуванні
позивачем податкового кредиту, за
наслідками якого Товариством заявлено
до відшкодування оспорювану суму
податку на додану вартість.

Відповідачем також не наведено
жодних доводів та не подано будь-яких
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої Товариством
податкової вигоди - як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

З урахуванням принципу
персональної відповідальності
підстави для позбавлення такого
платника права на включення до
податкового кредиту та отримання з
бюджету надмірно сплачених сум податку
у зв'язку з невиконанням іншими
платниками податку - постачальниками
по ланцюгу - покладеного на них законом
обов'язку щодо внесення до бюджету
сплачених покупцем сум податку в ціні
придбання товарів (послуг) відсутні.

В свою чергу, факт надання послуг
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт, які по формі і
змісту відповідають вимогам Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Полтавської міжрайонної державної
податкової інспекції Полтавської
області на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.02.2011 у справі № 2а-3249/10/1670 слід
відхилити, а судове рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської
міжрайонної державної податкової
інспекції Полтавської області
відхилити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011 у
справі № 2а-3249/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко