Справа № 623/1046/14-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р.Справа № 623/1046/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області на постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 19.06.2014р. по справі №
623/1046/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області, в якому
просив суд: визнати неправомірним дії
управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради про зняття з обліку ОСОБА_1, як
пільговика щодо сплати комунальних
послуг за житло із 50% знижкою
протиправними; зобов'язати управління
праці та соціального захисту населення
Ізюмської міської ради відновити
статус пільговика ОСОБА_1, щодо сплати
комунальних послуг за житло,
передбачене діючим законодавством, з
моменту його припинення.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 19.06.2014
року зазначений адміністративний
позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Кодексу
цивільного захисту України, з обставин
і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач є пенсіонером
МНС, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (
а.с.6).

Згідно довідки управління МНС України
в Харківській області від 06 червня 2013
року позивач є пенсіонером МНС України
і має право на 50% знижку за оплату за
жилу площу, комунальні послуги
відповідно до статті 22 Закону України
від 17 грудня 1993 року № 3745-ХІІ « Про
пожежну безпеку» ( а.с.8).

31 липня 2013 року введено в дію Кодекс
цивільного захисту населення України.
Відповідно до прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
цивільного захисту України втратили
чинність Закони України « Про пожежну
безпеку» та «Про правові засади
цивільного захисту».

Відповідач листом від 23.05.2014 року № 3232
повідомив позивача, що у відповідності
до прикінцевих та перехідних положень
Кодексу цивільного захисту України
втратили чинність Закони України « Про
пожежну безпеку» та « Про правові
заходи цивільного захисту» і тому
позивач втратив право на знижку у
розмірі 50% плати за користування житлом
та комунальні послуги.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
прийняття нових законів не може
звужувати чи скасовувати право
позивача на пільги, які гарантувались
йому законом, який втратив чинність, а
дії відповідача є протиправними та
такими, що суперечать Конституції
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
пожежну безпеку», державна пожежна
охорона формується на базі існуючих
воєнізованої та професійної пожежної
охорони, входить до системи
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи і здійснює
державний пожежний нагляд.

Згідно з п. 2 «Положення про Державну
пожежну охорону», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1994 року № 508, до складу
державної пожежної охорони входять
Державний департамент пожежної
безпеки МНС, підпорядковані йому
територіальні органи державного
нагляду у сфері пожежної безпеки в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм. Києві і Севастополі, районах,
містах, районах у містах, підрозділи
державної пожежної охорони на
договірних об'єктах, допоміжні служби,
науково-дослідні установи,
пожежно-технічні навчальні заклади,
Державний центр сертифікації МНС.
Державна пожежна охорона є одночасно
складовою частиною державної системи
цивільного захисту, і у межах своєї
компетенції розв'язує завдання
мобілізаційної підготовки.

Відповідно до п. 3 сказаного Положення,
державна пожежна охорона у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, а також указами
Президента України та постановами
Верховної Ради України, прийнятими
відповідно до Конституції і законів
України, актами Кабінету Міністрів
України, наказами МНС та цим
Положенням.

Згідно п. 29 Положення про Державну
пожежну охорону, особи рядового і
начальницького складу Державної
пожежної охорони є працівниками
системи МНС, відповідно до чинного
законодавства їм присвоюються
спеціальні звання служби цивільного
захисту.

Відповідно до п. 30 зазначеного
Положення, прийняття на службу до
Державної пожежної охорони та її
проходження здійснюється у порядку,
встановленому Законом України "Про
пожежну безпеку" та Положенням про
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту.

Згідно статті 22 Закону України «Про
пожежну безпеку», яка діяла на час
звернення позивача до відповідача,
держава гарантує соціальний захист.

Частиною 7 зазначеної статті особовому
складу державної пожежної охорони та
членам їх сімей надається 50-процентна
знижка по оплаті жилої площі,
комунальних послуг, а також палива, в
межах норм, встановлених
законодавством.

За працівниками державної пожежної
охорони, звільненими зі служби за
віком, хворобою або вислугою років,
зберігається право на пільги за цим
Законом (частина 7 статті 22 Закону).

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 06.07.1999 року № 1-16/99 у
праві за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
і Міністерства фінансів України щодо
офіційного тлумачення положень
частини 6 ст. 22 ЗУ «Про міліцію» та ч. 7
ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку», в
мотивувальній частині якого зазначено,
що Україна як соціальна держава взяла
на себе зобов'язання щодо соціального
захисту громадянина, забезпечення
права кожного на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, тощо.
Позбавлення членів сім'ї працівника
міліції чи особового складу державної
пожежної охорони права на житлово -
комунальні пільги, якими вони
користувались протягом усього періоду
перебування останнього на службі в
міліції чи державній пожежній охороні,
у разі його звільнення за віком, через
хворобу чи за вислугою років означало б
не лише суттєве обмеження прав особи,
звуження їх змісту та обсягу, а й
дискримінацію непрацездатних,
приниження людини, зневаження її честі
й гідності, повагу до яких закріплено
на конституційному рівню.

Крім того, ч. 5 ст. 17 Конституції України
встановлює обов'язок держави щодо
забезпечення соціального захисту
громадян України, які перебувають на
службі в Збройних Силах України та в
інших військових формуваннях, а також
членів їх сімей. Фундаментальним
правовим підґрунтям для закріплення
цього обов'язку держави є визнання
Конституцією України людини найвищою
соціальною цінністю (ст. 3),
проголошення України соціальною
державою (преамбула, ст. 1),
конституційний обов'язок держави і
відповідні йому права України, які
перебувають або перебували на службі у
Збройних Силах України та інших
військових формуваннях, а також членів
їх сімей, отримали свій розвиток та
конкретизацію, зокрема в ст. 22 Закону
України «Про міліцію», держава
гарантує працівникам міліції
соціальний захист.

З 01.07.2013 введено в дію Кодекс цивільного
захисту населення України.

Відповідно до статті 120 Кодексу
цивільного захисту України знижка у
розмірі 50 відсотків плати за
користування житлом (квартирна плата)
та комунальними послугами
(водопостачання, газ, електрична,
теплова енергія та інші послуги) у
жилих будинках незалежно від форми
власності у межах норм споживання,
передбачених законодавством, та
вартості палива, у тому числі рідкого, у
межах встановлених норм для осіб, які
проживають у будинках, що не мають
централізованого опалення, надається,
зокрема, особам, звільненим із служби
цивільного захисту за віком, через
хворобу або за вислугою років, та які
стали інвалідами під час виконання
службових обов'язків, та членам їхніх
сімей.

Згідно ст. 8 Конституції України, в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 22 Конституції України, при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Отже, відповідно до викладеного і
обставин справи, з введенням в дію
Кодексу цивільного захисту України і
втратою чинності Законом України «Про
пожежну безпеку» відбулося чергове
перепідпорядкування органів державної
пожежної охорони із збереженням їх
основних завдань та функцій.

Колегія суддів відзначає, що зміна
нормативно - правового акту, яким
регулюються спірні правовідносини, не
позбавляє позивача права на пільги,
оскільки підстави набуття таких пільг
в новому законодавчому акті збереглися
в повному обсязі.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 19.06.2014 року по справі
№623/1046/14-а прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та
матеріального права і підстав для її
скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 19.06.2014р.
по справі № 623/1046/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С.