Справа № 810/5226/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2014 р. м. Київ
К/800/19051/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Гудим О. А. Шевченко В. О.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинського
районі Головного управління
Міндоходів у Київській областіна
постанову та ухвалуКиївського
окружного адміністративного суду від
05.11.2013 року Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 рокуу
справі№ 810/5226/13-аза позовомПриватного
підприємства «Дельта Медікел»до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинського районі Головного
управління Міндоходів у Київській
областіпровизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 05.11.2013 року
у справі № 810/5226/13-а, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 року,
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 02.09.2013 року № та №
.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі судові рішення у
справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем позапланової
невиїзної перевірки ПП «Дельта
Медікал» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Маркетинг Лаб»
за квітень 2012 року та ТОВ «Агенція
Комунікацій» за період з 01.01.2012 року по
30.06.2012 року складено акт від 08.08.2013 року
№ 58/22-03/30634637, яким зафіксовано
порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. п.
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 200.1, 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвели до завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (р. 24
Декларації) на загальну суму 1 283 321 грн.,
пп. пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1,
п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, що
призвели до заниження суми податку на
прибуток, що призвело до завищення
задекларованих збитків на загальну
суму 1 384 727 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 02.09.2013 року прийняті
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» № від 02.09.2013 року про
зменшення у картці особового рахунка
позивача від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 1
283 321,00 грн.; податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 02.09.2013 року про нарахування
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 1 730 909,00 грн.
(за основним платежем - 1 384 727,00 грн.; за
штрафними санкціями - 346 182,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної виходили з того,
що висновки податкового органу про
неправомірність формування
податкового кредиту та витрат при
операціях позивача з ТОВ «Агенція
комунікацій» та ТОВ «Маркетинг Лаб» не
підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з
висновком про задоволення позову,
враховуючи наступне.

Витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником) (пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України до витрат
операційної діяльності, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

У відповідності до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
договорів, укладених позивачем з ТОВ
«Агенція комунікацій» та ТОВ
«Маркетинг Лаб», підтверджується
наявними в матеріалах справи належним
чином оформленими первинними
документами.

На момент виписування податкових
накладних позивачу ТОВ «Агенція
комунікацій» та ТОВ «Маркетинг Лаб»
були зареєстровані у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності, а також як
платники податку на додану вартість.

Судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача на висновки актів
перевірки контрагентів позивача, в
тому числі по подальшому ланцюгу
постачання, оскільки вони не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань, визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку.

В разі якщо контрагентом платника
податковий облік ведеться із
порушенням вимог чинного
законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновків акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
погоджується з висновком судів про
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо
безпідставності формування
податкового кредиту та валових витрат
позивачем через відсутність
фактичного виконання договорів із
спірним контрагентом викладеного не
спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинського
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 05.11.2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 року
у справі № 810/5226/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак