Справа № 2а-14012/11/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м.
Київ К/800/15376/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.12.2011 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 р.

у справі № 2а-14012/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комтел Системи
Мовлення»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва

про визнання протиправним та
скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комтел Системи
Мовлення» (далі - позивач, ТОВ «Комтел
Системи Мовлення») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва (далі - відповідач, ДПІ у
Шевченківському районі) про визнання
протиправним та скасування рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.12.2011 р. позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 22 квітня 2011
року № .

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 р.
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.12.2011 р. залишено без
змін.

У касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.12.2011 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.02.2014 р. і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Комтел Системи Мовлення»,
посилаючись на те, що касаційна скарга
є необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.12.2011 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.02.2014 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Шевченківському районі проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Комтел Системи
Мовлення» з питань достовірності
задекларованих показників у
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2010 року, за
результатами якої складено акт
№705/2307/33833100 від 31 березня 2011 року.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
суми податку на додану вартість що
підлягає сплаті до бюджету за грудень
2010 року в сумі 795751,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22
квітня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у сумі 994689,00 грн., в
тому числі 795 751,00 грн. за основним
платежем та 198 938,00 грн. штрафних
санкцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг)
(підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у позивача були
господарські відносини з ТОВ
«Львівське виробниче підприємство
«Максан», ТОВ «Денвік» та ТОВ «Євроопт
ЛТД».

Виконання господарських операцій між
позивачем та контрагентами
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
угодами, податковими накладними,
видатковими накладними, прибутковими
накладними, рахунками-фактури,
банківськими виписками.

Отже, позивачем реально здійснені та
фактично виконані господарські
операції по взаємовідносинах з
контрагентами, що підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для нарахування
податкового кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки податкового
органу щодо нікчемності правочинів, з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.12.2011 р. та ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
відхилити.

2.Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.12.2011 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.02.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов