Справа № 2а-3526/10/0770
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.
Справа № 13503/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на
ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1 до
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті про
скасування постанов про застосування
фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2010 року ПП ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті, яким з врахуванням
уточнення позовних вимог просила
скасувати постанови відповідача про
застосування фінансових санкцій до
зазначених актів від 17.03.2010 року № 99975 і
№ 99976 та від 11.05.2010 року № 104200.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року позовну заяву в частині позовних
вимог про скасування постанов про
застосування фінансових санкцій від
17.03.2010 року № 99975 та № 99976 залишено без
розгляду.

Ухвала мотивована тим, що про виявлені
працівниками відповідача порушення
позивач знала 15.02.2010 року та про
застосування до неї фінансових санкцій
17.03.2010 року, однак позовну заяву подала
до суду 22.09.2010 року, тобто з пропуском
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду, передбаченого
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України. При цьому, позивач
не подала клопотання про поновлення
строку звернення до адміністративного
суду і не навела жодних причин
поважності пропуску цього строку.

Ухвалу в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить скасувати
ухвалу та прийняти постанову, якою
позов задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що про існування
постанов Територіального управління
Головавтотрансінспекції в
Закарпатській області про
застосування фінансових санкцій до
зазначених актів від 17.03.2010 року № 99975 і
№ 99976 вона дізналась лише 21.08.2010 року
під час оформлення тендерної
документації до конкурсу на
перевезення пасажирів, тому строку
звернення до суду з позовом про
оскарження цих постанов не пропустила.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» було внесено зміни до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, які набули чинності з 30 липня
2010 року.

Згідно з цими змінами загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо
дії нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, в тому числі права на звернення
до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Неприпустимість зворотної дії
нормативно-правового акта полягає в
тому, що запроваджені ним нові норми не
можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила
обчислення строку звернення особи до
суду визначаються за тими правилами,
які були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку і не
змінюються в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини і не залежить від того, коли
було реалізоване право на позов, тобто
коли було фактично пред'явлено позов.

Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку.

ПП ОСОБА_1 оскаржує постанови
Територіального управління
Головавтотрансінспекції в
Закарпатській області про
застосування фінансових санкцій від
17.03.2010 року № 99975 і № 99976, тобто право
звернення до суду з даними позовними
вимогами у неї виникло до 30.07.2010 року.

А до 30.07.2010 року строк звернення до суду
з позовом про оскарження податкових
повідомлень-рішень був визначений ч. 2
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що ПП ОСОБА_1 звернулась до
суду 22.09.2010 року, тобто в межах одного
раку з дня виникнення права на
звернення з даним позовом, колегія
суддів дійшла висновку, що строк
звернення до адміністративного суду
позивачем в цій частині не пропущений.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального справа,
тому її слід скасувати та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Разом з тим, не підлягає задоволенню
вимога апеляційної скарги про
задоволення позовних вимог, оскільки
ст. 199 Кодексу адміністративного
судочинства України не передбачено
таких повноважень суду апеляційної
інстанції за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі № 2а-3526/10/0770 за
позовом Приватного підприємця ОСОБА_1
до Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті про
скасування постанов про застосування
фінансових санкцій - скасувати і
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду в
частині позовних вимог про скасування
постанов Територіального управління
Головавтотрансінспекції в
Закарпатській області про
застосування фінансових санкцій від 17
березня 2010 року № 99975 і № 99976.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар