Справа № 2а-11913/09/2570
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2014 року Чернігів
Справа № 2а-11913/09/2570

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові про визнання рішення
нечинним, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2009 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1) звернулась до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
(далі - ДПІ у м. Чернігові) про визнання
нечинним рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 27.10.2009
№ у розмірі 18404,10 грн, посилаючись
на те, що позивачем не було отримано за
десять днів до дня проведення планової
виїзної перевірки письмового
повідомлення ДПІ у м. Чернігові про
проведення планової перевірки. Планова
перевірка вже проводилась
працівниками податкової в лютому 2009 р.,
про що було складено акт перевірки від
19.02.2009, тобто частіше одного разу на
календарний рік, чим порушено вимоги
частин 1, 2 та 4 статті 111 Закону України
"Про державну податкову службу".
Твердження перевіряючих про
відсутність супровідних документів на
алкогольні напої, які наведені в
додатку № 3 до акту перевірки, на
загальну суму 9202,05 грн не відповідають
дійсності, оскільки позивач має в
наявності всі видаткові накладні, що
підтверджують факт надходження даних
товарів на господарську одиницю.

Представник позивача через канцелярію
суду подав заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Представник відповідача позов не
визнав та просив в його задоволенні
відмовити, посилаючись на те, що
перевіркою встановлено порушення
пункту 12 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в частині ведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації з порушенням встановленого
порядку. Дане порушення виявилось в
тому, що на господарській одиниці були
відсутні документи, які підтверджують
факт надходження алкогольних напоїв,
на загальну суму 9202,05 грн, тому до
позивача застосовано штрафну санкцію у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів в розмірі 18404,10 грн.
Також, зазначає, що перевірка щодо
дотримання порядку розрахунків за
товари та послуги не є перевіркою щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), тому
положення частин 1, 2 та 4 статті 111
Закону України «Про державну податкову
службу» застосовуватись в даному
випадку не можуть. Отже, оскаржуване
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 27.10.2009 №
у розмірі 18404,10 грн є правомірним та
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно
свідоцтва про державну реєстрацію від
23.10.2008 № НОМЕР_1 є фізичною
особою-підприємцем. Місцем проживання
ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а. с. 6). З 27.10.2008
вона взята на облік платника податків
за № 30370, про що свідчить довідка ДПІ у
м. Чернігові від 27.10.2008 № 9099.

11.12.2008 ФОП ОСОБА_1 отримала торговий
патент серії НОМЕР_3 на право
здійснення торгівельної діяльності,
строк дії з 01.01.2009 по 31.12.2009, місце
торгівлі: відділ в магазині, АДРЕСА_2
(а.с. 16).

16.12.2008 РУ Департаменту САТ ДПА України в
Чернігівській області видав ФОП ОСОБА_1
ліцензію на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями серії НОМЕР_4, строк дії з 01.01.2009
по 31.12.2009, місце торгівлі: відділ в
магазині, АДРЕСА_2 (а. с. 19).

14.10.2009 працівниками ДПІ у м. Чернігові
на підставі направлень на перевірку
від 14.10.2009 № 2046 та № 2047 проведена
планова перевірка відділу в магазині,
що розташований за адресою: АДРЕСА_2, та
належить ФОП ОСОБА_1 Перевірка
проводилась в присутності продавця
ОСОБА_2, яка та отримала один примірник
(а. с. 45-46).

За результатами перевірки складено акт
від 14.10.2009 № 0742/25/26/23/НОМЕР_2, в якому
зафіксовано, що облік товарних запасів
за місцем їх реалізації ведеться з
порушенням встановленого порядку його
ведення, а саме при проведенні
вибіркового опису товарів та
співставлення даних результатів з
наявними на момент перевірки
супровідними документами встановлено,
що на алкогольні напої, які наведені в
додатку № 3, на загальну суму 9202,05 грн
відсутні та не надані на перевірку
документи, які підтверджують факт
надходження даних товарів на
господарську одиницю.

27.10.2009 ДПІ у м. Чернігові прийнято
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 27.10.2009 №
у розмірі 18404,10 грн до ФОП ОСОБА_1

Відповідно до пункту 12 статті 3, статті
21 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг); до суб'єктів
підприємницької діяльності, що не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
11 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
контроль за додержанням порядку
проведення готівкових розрахунків за
товари (послуги) у встановленому
законом порядку.

Згідно статті 16 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" контролюючі органи мають право
відповідно до законодавства
здійснювати планові або позапланові
перевірки осіб, які підпадають під дію
цього Закону. Планові або позапланові
перевірки осіб, що використовують
реєстратори розрахункових операцій,
розрахункові книжки або книги обліку
розрахункових операцій, здійснюються у
порядку, передбаченому законодавством
України.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що планова перевірка здійснюється
органами, уповноваженими законом
нараховувати або стягувати податки і
збори (обов'язкові платежі) з осіб, що
використовують спрощену систему
оподаткування згідно з пунктами 5 - 9
статті 9 цього Закону. Така перевірка
здійснюється не частіше одного разу за
наслідками звітного календарного року,
але не раніше строків, визначених
законодавством для подання річного
податкового звіту (декларації) такими
особами з такого податку. Будь-яке
податкове або адміністративне
нарахування, здійснене з порушенням
цього правила, вважається незаконним
та не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 25.11.2009
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не
відноситься до осіб, що використовують
спрощену систему оподаткування згідно
з пунктами 5 - 9 статті 9 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", тобто здійснює продаж
підакцизних товарів та застосовує
реєстраційно-касовий апарат.

Фінансові санкції за порушення Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" не відносяться до системи
податків та зборів (обов'язкових
платежів), встановленої Законом
України "Про систему оподаткування", а
відповідно не є ні податком, ні збором
(обов'язковим платежем), а тому чинним
законодавством не передбачено
обов'язок відповідача попереджати
позивача про проведення даної
перевірки.

Статтею 6 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно трудового договору між
працівником ОСОБА_2 і фізичною особою
ОСОБА_1 від 09.07.2009, зареєстрованого в
Чернігівському міському центрі
зайнятості 09.07.2009 за № 9, працівник
зобов'язаний виконувати роботу
продавця продовольчих товарів, здавати
виручку, бути матеріально
відповідальною за гроші та товар.

При перевірці у продавця ОСОБА_2 були
відібрані пояснення, з яких вбачається:
"Накладні на товар знаходяться в СПД
ОСОБА_1, яка на даний час відсутня,
зобов'язуємось надати їх до податкової
інспекції" (а. с. 47).

Також, в акті перевірки від 14.10.2009 №
0742/25/26/23/НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_1
запропоновано прибути до ДПІ у м.
Чернігові у термін 19.10.2009 о 09 год. 30 хв.
для ознайомлення з матеріалами
перевірки, надання вмотивованих
пояснень та документів щодо фактів,
викладених в акті, а саме надати
накладні на алкогольну продукцію (а. с.
45-46).

16.10.2009 ОСОБА_1 надала письмові пояснення
стосовно перевірки, в яких пояснила, що
"Дані документи, а саме накладні на
описаний товар, знаходились у сейфі і
продавець не знайшла для надання", що
підтверджується відбитком вхідного
штампу канцелярії ДПІ у м. Чернігові (а.
с. 128).

Так, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідальність фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності за
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону №
265/95-ВР встановлена ст. 21 зазначеного
Закону, якою обумовлено, що фінансова
санкція застосовується до суб'єктів
підприємницької діяльності, які не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання.

В свою чергу, на законодавчому рівні
порядок обліку товарних запасів
встановлено виключно для юридичних
осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Фізичні ж особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
книгу обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12, а
порядок ведення - у листі ДПА України
від 05.11.1997 № 17-0117/10-8886 - через
відсутність у зазначеній Інструкції
положень стосовно правил заповнення
Книги, та Порядком ведення книги обліку
доходів і витрат, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 № 1269 відповідно до ст. 9
Закону № 265/95-ВР.

Разом з тим слід зазначити, що лист
податкової інспекції носить лише
роз'яснювальний, інформаційний
характер та не має сили нормативно -
правого акта.

За приписами пунктів 1, 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку
доходів і витрат ведеться суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).
При цьому до Книги заносяться такі
відомості: порядковий номер запису;
дата здійснення операції, пов'язаної з
проведенням витрат і/або отриманим
доходом; суми витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день. Також, у Порядку № 1269
не визначено: які витрати повинні бути
відображені в книзі обліку доходів та
витрат, чи повинні понесені витрати
підтверджуватися первинними
документами, всі витрати повинні бути
відображені або тільки ті, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
цих доходів.

В свою чергу, книга обліку доходів і
витрат, форма якої визначена
Інструкцією про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженою наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12, містить наступні
розділи: 1 - період обліку; 2 - кількість
виготовленої продукції (наданих
послуг); 3 - витрати на виробництво
продукції, придбання товару; 4 -
кількість проданої продукції (наданих
послуг); 5 - ціна продажу продукції
(послуг); 6 - сума виручки (доходу); 7 -
чистий доход. Крім того, відповідно до
п. 13 Інструкції № 12 сукупний чистий
дохід це загальний оподатковуваний
дохід, різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку № 6 до цієї
Інструкції.

Таким чином, книга обліку доходів і
витрат призначена виключно для обліку
доходів та витрат суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, та не
передбачає обліку товарних запасів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що фізичні особи -
підприємці, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6
Закону № 265/95-ВР зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством. При
цьому, незважаючи на те, що для фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності законодавчо чітко не
визначено порядку ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, проте мати
первинні документи на товар такі
підприємці повинні.

Аналогічні норми щодо заборони
торгівлі товаром, отриманим без
документів, містяться і в інших
нормативних документах, що регулюють
порядок здійснення торговельної
діяльності, зокрема, п. 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833, згідно з яким заборонена торгівля
товаром, отриманим без документів,
передбачених законодавством, зокрема
які засвідчують їх якість та безпеку, а
п. 4 ст. 16 Закону України від 12.05.1991 №
1023-XII "Про захист прав споживачів"
передбачено, що реалізація товарів, що
підлягають обов'язковій сертифікації,
без сертифікатів відповідності (їх
копій, засвідчених продавцем) або
свідоцтва про визнання іноземних
сертифікатів забороняється.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для
оприбуткування товарів із внесенням до
облікових бухгалтерських реєстрів та
підтвердження права власності на них.

На підтвердження наявності
відповідних документів суду надано:
копію книги обліку розрахункових
операцій (а. с. 63-112), копію книги доходів
і витрат підприємця, що займається
торгівельною діяльністю (а. с. 113-124),
накладні (а. с. 24-27, 30, 32-33, 36), видаткові
накладні (а. с. 28-29, 31, 34-35).

Оскільки, законодавчо чітко не
визначено порядку ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, проте мати
первинні документи на товар такі
підприємці повинні, суд вважає наявні в
матеріалах справи первинні документі
достатніми для оприбуткування товарів
із внесенням до облікових
бухгалтерських реєстрів та
підтвердження права власності на них, а
тому відповідачем не правомірно
застосовано штрафні санкції до ФОП
ОСОБА_1

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що
встановлені ж статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
способи захисту порушеного права не є
вичерпними. Разом з тим, деякі із
встановлених способів захисту
порушеного права носять обмежений
характер і не можуть бути застосовані
при виникненні будь-якого спору у сфері
публічних правовідносин. Так, вимога
про визнання нечинним акта може
стосуватися лише нормативно-правового
акта, а про визнання протиправним
-індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає
з дати набрання відповідним рішенням
суду законної сили, а протиправність
індивідуального акта виникає, у разі
набрання рішенням суду про задоволення
адміністративного позову законної
сили, з моменту прийняття такого акта
суб'єктом владних повноважень
(вчинення дії або бездіяльності).
Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є індивідуальний акт,
дія або бездіяльність позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними
(недійсними, незаконними,
неправомірними, скасування такого
акту), а в разі оскарження
нормативно-правового акта - визнання
його нечинним.

Аналогічна правова позиція викладена і
в постанові Вищого адміністративного
суду від 17.08.2010 по справі № К-23575/10.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи
окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення.

Зі змісту даної норми вбачається, що
встановлені способи захисту
порушеного права носять обмежений
характер і не можуть бути застосовані
при виникненні будь-якого спору с сфері
публічних правовідносин. Так, вимога
про визнання нечинним акта може
стосуватися лише нормативно-правового
акта, а про визнання
протиправним-індивідуального акта.

Таким чином, враховуючи, що предметом
оскарження у даному спорі є
індивідуальний акт, наслідком
задоволення позовних вимог за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства може бути лише визнання
такого акту протиправним.

Отже, суд вважає за необхідне вийти за
межі позивних вимог та прийняти
рішення про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Вказане підтверджується роз'ясненням
поняття "виходу за межі позовних вимог",
наданим Верховним Судом України у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 "Про судове рішення".
Так, відповідно до п. 3 Постанови
виходом за межі позовних вимог є
вирішення незаявленої вимоги,
задоволення вимоги позивача у більшому
розмірі, ніж було заявлено.

У відповідності до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Чернігові про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 27.10.2009.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан