Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/27172/12

К/9991/22612/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Блажівської
Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційні скарги Дніпропетровської
митниці (далі - Митниця) та Публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- Товариство) на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2011
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства
до Митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області,

про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним рішення Митниці
№ 113000006/2010/000300/1 від 23.04.2010 року (далі -
Рішення № 113000006/2010/000300/1) щодо
визначення митної вартості товару,
скасування картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/00474 від 23.04.2010 року (далі - Картка
відмови) та стягнення з Державного
бюджету України надмірно сплачених
коштів, у розмірі 3 940,29 грн.

На обґрунтування позову зазначило, що
Митниця при прийняті оскаржуваного
рішення щодо визначення митної
вартості товару за шостим (резервним)
методом визначення митної вартості
товару, не довела послідовність
застосування всіх методів визначення
митної вартості товару.

24 січня 2011 року постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що
Товариство не надало додаткових
документів на підтвердження
визначення митної вартості ввезеного
на територію України товару за першим
(за ціною договору) методом визначення
митної вартості товару.

27 лютого 2012 року постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2011
року скасована, позов задоволений
частково.

Рішення № 113000006/2010/000300/1 визнане
протиправним; Картка відмови
скасована.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд
апеляційної інстанції зазначив, що
Митниця консультацій щодо визначення
вартості товару з Товариством не
провела будь-які, докази про послідовне
застосування Митницею методів
визначення митної вартості товару не
надала.

В оскаржуваних рішеннях Митниця не
зазначила за якою ціновою інформацією
ДМСУ та за який період вона керувалася
при визначенні митної вартості, чи
бралися за основу ідентичні або
подібні (аналогічні) товари відповідно
до ст.,ст. 268, 269 Митного кодексу України.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Товариство також звернулося з
касаційною скаргою з вимогою
скасування постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного і ухвалення нової
постанови про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
Митниці підлягає задоволенню, а
касаційна скарга Товариства підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 12.02.2010 року між Товариством
та фірмою «Alderston GB Limited», м. Лондон,
Великобританія був укладений
зовнішньоекономічний контракт №
0212-SG02/10 щодо придбання товару
(вогнетрівки матеріали).

20 квітня 2010 року Товариство для
митного оформлення товару надало
Митниці вантажно-митну декларацію №
113050000/2010/003147. У декларації декларантом
була заявлена митна вартість товару за
першим (за ціною договору) методом
визначення митної вартості товару.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
Товариство надало також митному органу
документи, передбачені п. 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року (далі - Порядок №
1766).

21 квітня 2010 року Митниця витребувала у
Товариства додаткові документи для
визначення митної вартості товару:
прайс-лист фірми-виробника товару,
калькуляцію фірми-виробника товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару спеціалізованих
експертних організацій, копію
вантажної митної декларації
країни-відправника.

22 квітня 2010 року Товариством додатково
були надані копія вантажної митної
декларації країни-відправника, лист
від 22.04.2010 року, прайс-лист на 2010 рік,
листи від 18.01.2010 року, 21.01.2010 року, 5.02.2010
року, 8.02.2010 року і зазначило, що інші
документи не надані у зв'язку з
неможливістю їх надання.

23 квітня 2010 року Митниця прийняла
Рішення № 113000006/2010/000300/1 щодо визначення
митної вартості товару за шостим
(резервним) методом визначення митної
вартості товару та видала картку
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України № 113050000/0/00474 від 23.04.2010
року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову з таких
підстав.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень Кодексу.

Згідно з ст. 265 Митного кодексу України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
Кодексу.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 339 від 9.04.2008 року
митний орган перевіряє документи,
подані декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості, порівняння
рівня заявленої митної вартості
товарів з рівнем митної вартості на
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари, митне оформлення яких вже
здійснено, застосування інших форм
контролю, які передбачені Митним
кодексом України.

Судом першої інстанції зазначено, що
Митницею встановлено, що заявлена
Товариством ціна товару була нижчою,
ніж ціна такого ж товару, який раніше
ввозився Товариством на митну
територію України.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що Товариство на вимогу
Митниці не надало всіх витребуваних
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів: 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції). У
разі неможливості визначення митної
вартості за основним методом,
застосовуються інші. При цьому, кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що Митниця, при прийнятті
рішення, використала інформацію з бази
даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України про митну
вартість ідентичних товарів, яка
приймалась відповідно до ст. 273 Митного
кодексу України.

Відповідно до статті 273 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267 - 272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Суд апеляційної інстанції при розгляді
даної справи прийшов до помилкового
висновку, що Митниця при прийняті
оскаржуваного рішення порушила
послідовність застосування методів
визначення митної вартості
товару,оскільки відповідно до ст. 266
Митного кодексу України якщо митна
вартість не може бути визначена за
першим методом оцінки визначення
митної вартості товару, згідно з
положеннями ст. 267 цього кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог ст.ст. 268 та 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Запропонувавши Товариству надати
додаткові документи, Митниця сприяла
обґрунтувати митну вартість та
визначитися щодо застосування методів
визначення такої вартості.

В свою чергу, при здійсненні контролю
митної вартості, посадова особа
митниці ознайомлює декларанта з
наявною у неї інформацією щодо рівня
цін на аналогічний товар.

Товариство було обізнане про заниження
ним митної вартості імпортованого
товару, проте жодного документу для
можливості застосування передбачених
Митним кодексом України методів
визначення митної вартості не надано.

Висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволені позову є
обґрунтованим.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду апеляційної інстанції
ухвалена з порушенням норм
матеріального права. Постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду повинна бути
залишена без змін, як така, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці задовольнити, касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2012 року скасувати, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.