Справа № П/811/1955/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/1955/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря -
за участю прокурора - Боруша А.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Прокурора Кіровоградського району до
Обознівської сільської ради
Кіровоградського району, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
ОСОБА_1, про визнання незаконним та
скасування рішення, -
Прокурор Кіровоградського району
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Обознівської сільської ради
Кіровоградського району про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Обознівської
сільської ради Кіровоградського
району №16 від 24.04.2014 року "Про
оформлення права власності на цілий
житловий будинок з господарськими
будівлями в АДРЕСА_1, на ОСОБА_1".
В обґрунтування позовних вимог,
прокурор посилався на те, що
прокуратурою Кіровоградського району
в порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів проведено
перевірку щодо дотримання вимог
законодавства, що регулює питання
власності в діяльності Обознівської
сільської ради під час прийняття
рішень. Перевіркою встановлено, що
відповідачем прийнято рішення №16 від
24.04.2014р. "Про оформлення права власності
на цілий житловий будинок з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1, на
ОСОБА_1", яке на думку позивача прийнято
з грубим порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».
В судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі із зазначених підстав.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подавши заяву
про розгляд справи без його участі. При
цьому зазначив, що за наявності
достатніх правових підстав, не
заперечує проти задоволення позовних
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином. (а.с.36, 38) Причини неявки
суду не повідомив, заяви про розгляд
справи без його участі не подав, правом
надати письмові пояснення чи
заперечення на позов не скористався.
Суд, заслухавши пояснення прокурора,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 36-1
Закону України "Про прокуратуру" від
05.11.1991 року №1789-XII (далі - Закон №1789-XII)
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.
Статтею 20 Закону №1789-XII передбачено
право прокурора при виявленні порушень
закону, у межах своєї компетенції,
звертатися до суду в передбачених
Згідно з ч.2 ст.60 КАС України з метою
представництва інтересів громадянина
або держави в адміністративному суді
прокурор в межах повноважень,
визначених законом, звертається до
суду з адміністративним позовом
(поданням), бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу,
провадження в якій відкрито за
адміністративним позовом інших осіб,
на будь-якій стадії її розгляду, подає
апеляційну, касаційну скаргу, заяву про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України, про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
для представництва інтересів
громадянина або держави. При цьому
прокурор повинен надати
адміністративному суду докази, які
підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону №1789-XII у
разі відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо,
зокрема, визнання протиправним
рішення чи окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Прокуратурою Кіровоградського району
в порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів на підставі
постанови №51 від 08.05.2014р. (а.с.19),
проведено перевірку щодо дотримання
вимог законодавства, що регулює
питання власності в діяльності
Обознівської сільської ради.

Перевіркою встановлено, що на
засіданні виконавчого комітету
Обознівської сільської ради прийнято
рішення №16 від 24.04.2014р. "Про оформлення
права власності на цілий житловий
будинок з господарськими будівлями в
АДРЕСА_1, на ОСОБА_1".

Відповідно до даного рішення
відповідачем вирішено оформити право
власності на будинок з господарськими
будівлями та сільській раді
підготувати свідоцтво на право
власності на будинок. (а.с.8) Оскаржуване
рішення прийнято на підставі звернення
ОСОБА_1 (а.с.18)

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21.05.1997
№280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР)
відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Статтями 25, 26 Закону № 280/97-ВР
встановлена загальна та виключна
компетенція сільських рад.

Так, приймаючи оскаржуване рішення,
відповідач посилається на пп.10 п.''б''
ст.30 Закону №280/97-ВР, якою передбачені
делеговані повноваження виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад в галузі житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
громадського харчування, транспорту і
зв'язку, а саме, облік відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна
незалежно від форм власності.

Проте, дана норма не передбачає
повноважень виконавчого комітету
сільської ради по оформленню права
власності на будинок та підготовку
свідоцтва про право власності.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного
рішення, відповідач посилається на
наказ Міністерства юстиції України
«Про затвердження Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно» №7/5 від
07.02.2002р., зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р.
за №157/6445. Однак вказаний наказ втратив
чинність з 01.01.2013 р. на підставі наказу
Міністерства юстиції України «Про
затвердження Порядку використання
даних Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна» від 14.12.2012р. №1844/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012р. за №2102/22414.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом (ч.4 ст.182 ЦК України).

Так, правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
встановлені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2014 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).
Цей Закон регулює відносини, пов'язані
з державною реєстрацією прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Державна
реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта. (ст.1 Закону №1952-IV)

Відповідно до ст.2 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно ч.ч.1,2 ст.4 Закону №1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Відповідно до вимог ст.8 Закону №1952-IV
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову у їх реєстрації
проводить орган державної реєстрації
прав.

Тобто, з 01.01.2013р. виконавчі комітети
сільських рад втратили повноваження
щодо реєстрації та оформлення права
власності, та вказані повноваження
передані Державній реєстраційній
службі.

Згідно ст.18 Закону №1952-IV свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається, зокрема фізичним та
юридичним особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна та в інших випадках, встановлених
законом.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно підписується державним
реєстратором і засвідчується печаткою.

Пунктом 6 Наказу Міністерства юстиції
України «Про оформлення свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
витягів, інформаційних довідок та
виписок з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно на спеціальних
бланках та внесення змін до деяких
наказів Міністерства юстиції України»
№41/5 ДСК від 10.08.2012 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.08.2012 р. за №1365/21677,
встановлено, що оформлення свідоцтв
про право власності на нерухоме майно
здійснюється державним реєстратором
прав на нерухоме майно на спеціальних
бланках свідоцтв про право власності,
Зразок та Опис яких затверджено
наказом Міністерства юстиції України
від 22 квітня 2003 року №39/5 ДСК,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 22 квітня 2003 року за №319/7640 (із
змінами).

Таким чином, на підставі
вищезазначених норм виконавчим
комітетам сільських рад
законодавством не надано право
підготовки свідоцтва на право
власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що рішення
виконавчого комітету Обознівської
сільської ради Кіровоградського
району від 24 квітня 2014 року №16, не може
вважатися законним та обґрунтованим,
оскільки відповідач діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Обознівської сільської ради
Кіровоградського району від 24 квітня
2014 року №16 "Про оформлення права
власності на цілий житловий будинок з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1, на
ОСОБА_1".

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, апеляційної скарги,
копія якої одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено -
14.07.2014р.

Суддя
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.Кармазина