Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/854/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Амєліна С.Є.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Краматорську Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Краматорську Донецької області про
стягнення заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в місті
Краматорську Донецької області (далі -
Управління ПФУ) на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року

та Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Краматорську Донецької області
(далі - Відділення Фонду) на постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 5 жовтня 2010
року та Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Управління ПФУ
пред'явило позов, в якому просило суд
стягнути з Відділення Фонду не
прийняті до відшкодування кошти на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, витрати на виплату і
доставку державної адресної допомоги
та підвищення до пенсії, передбачені
постановами Кабінету Міністрів
України від 26 березня 2008 року № 265 "Про
деякі питання пенсійного забезпечення"
(далі - Постанова № 265) та від 11 березня
2009 року № 198 "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян"
(далі - Постанова № 198), за жовтень 2009
року - червень 2010 року включно, в
розмірі 1 102 229 гривень 35 копійок.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 5 жовтня 2010
року позовні вимоги Управління ПФУ
задоволено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від
17 грудня 2010 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог. Стягнуто з Відділення
Фонду на користь Управління ПФУ
витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з жовтня 2009
року по червень 2010 року включно в
розмірі 13 372 гривні 99 копійок. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В обґрунтування касаційних скарг
сторони посилаються на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
Відділення Фонду ставить питання про
скасування прийнятих судами
попередніх інстанцій рішень та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову, а Управління ПФУ -
про скасування постанови апеляційного
суду та залишення в силі постанови суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з огляду на
таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із того, що позовні вимоги
Управління ПФУ обґрунтовані та
базуються на приписах чинного
законодавства України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з Відділення Фонду на
користь Управління ПФУ витрат на
виплату підвищення до пенсії та
щомісячної державної адресної
допомоги, апеляційний суд виходив з
того, що, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, цільове
використання цих коштів, а також те, що
зазначені виплати як окремий вид
соціальної допомоги не входять до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, адже в
пункті 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697; далі - Порядок), у переліку витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, відсутні
підвищення до пенсії та державна
адресна допомога і витрати з їх
доставки, а тому Фонд не може нести
витрати на їх виплату.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком апеляційного суду.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР
(далі - Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно
від страхового випадку, є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України від 23 вересня 1999
року № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон № 1105-ХІV) Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до статті 6 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", непрацездатні громадяни,
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення, мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством. У разі якщо сукупність
виплат, зазначених у частині першій
цієї статті, разом з пенсійними
виплатами із системи пенсійного
забезпечення та іншими доходами не
досягають розміру прожиткового
мінімуму, визначеного законом для
непрацездатних громадян, такі
громадяни мають право на отримання
державної соціальної допомоги в
порядку, розмірах та за рахунок коштів,
визначених законом.

Згідно з пунктом 1 Постанови № 198, з 1
квітня 2009 року Кабінет Міністрів
України встановив підвищення до
пенсії, щомісячного довічного
грошового утримання, державної
соціальної допомоги інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам, особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам, у розмірі 7,5 гривні,
збільшуючи його з 1 липня - до 14,2 гривні,
а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

Пунктом 2 Постанови № 198 передбачено, що
виплата підвищення до пенсії
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога.

Уряд України своєю Постановою № 265
встановив, що у разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох 120 відсотків, на
трьох і більше 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Пунктом 4 Постанови № 265 встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV. До страхових виплат,
передбачених цим Законом, підвищення
до пенсії та щомісячна державна
адресна допомога не включаються.

Відповідно до статті 21 Закону № 1105-ХІV,
Фонд зобов'язаний у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Отже, вирішуючи питання чи
здійснюються виплата підвищення до
пенсії та адресної допомоги за рахунок
коштів Фонду, слід враховувати, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону № 1105-ХІV,
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів, витрати Управління ПФУ на
виплату і доставку державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії,
передбачені Постановами № 265 та № 198, не
підлягають відшкодуванню Фондом,
оскільки не входять до складу розміру
пенсії по інвалідності та визначеного
статтею 21 Закону № 1105-XIV переліку
соціальних послуг і виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом, а тому Фонд не може нести
витрати на їх виплату.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про відмову Управлінню ПФУ в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Відділення Фонду адресної
допомоги та підвищення до пенсії
відповідає правильному застосуванню
норм матеріального права.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 6 червня 2011 року (справа
№ 21-57а11), від 20 червня 2011 року
(справи №21-59а11 і № 21-118а11), від 19 грудня
2011 року (справа № 21-397а11) та від 9
липня 2012 року (справа № 21-180а12), від 20
лютого 2012 року (справа № 21-462а11)
яка, відповідно до приписів статті 244-2
КАС України, є обов`язковою для всіх
судів України.

Що ж стосується висновку апеляційного
суду про стягнення з Відділення Фонду
на користь Управління ПФУ лише витрат
на виплату і доставку основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання особам, нещасні випадки з
якими сталися на території республік
колишнього СРСР, то він також є
правильним, з огляду на таке.

Спеціальним законом, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
є Закон України від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно статті 2 Закону № 1105-XIV,
його дія поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб,
на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності. Особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Також, відповідно статті 1 Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року
(далі Угода), пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені
Управлінням ПФУ у зв'язку із виплатою
та доставкою пенсій по інвалідності
від трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР)
підлягають відшкодуванню за рахунок
Відділення Фонду як належного
страховика від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 20 березня 2007 року №
21-1087во06, від 12 червня 2012 року №
21-165а12, від 23 квітня 2013 року (справа №
21-108а13) та 21 травня 2013 року №
21-129а13, 12 листопада 2013 року (справа №
21-394а13).

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки апеляційний суд всебічно і
повно встановив фактичні обставини
справи на підставі об'єктивної оцінки
наявних в ній доказів, з'ясував дійсні
права і обов'язки сторін та правильно
застосував норми матеріального права,
що регулюють їх спірні відносини, то
ухвалена ним постанова підлягає
залишенню в силі.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Краматорську Донецької області та
Управління Пенсійного фонду України в
місті Краматорську Донецької області
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

С.Є. Амєлін

М.М. Заїка