Справа № 805/4808/14
Суддя: Попов В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Попов В.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
справа №805/4808/14

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Попова В.В.,

суддів Сухарька М.Г., Блохіна А.В.,

секретар Сульженко А.В.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
червня 2014 р. у справі № 805/4808/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Донецька Головного Управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
03.04.2014 року,-

В С Т
А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
р. у справі № 805/4808/14 позов Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
03.04.2014 року - задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного Управління Міндоходів у
Донецькій області № від 03.04.2014
року яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 58 796,25 грн., у т.ч. за
основним платежем - 47 037,00 грн.., за
штрафними санкціями - 11 759,25 грн.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області № від 03.04.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 70 855,95 грн., у т.ч. за основним
платежем - 56 684,76 грн., за штрафними
санкціями - 14 171,19 грн. Стягнуто на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 витрати зі сплати судового
збору у розмірі 259 (двісті п'ятдесят
дев'ять) грн. 30 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
представник відповідача - Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вищевказану
постанову та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі. Мотивами
апеляційної скарги особа, яка її
подала, зазначає порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_1, 83084,
АДРЕСА_1) зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Донецької міської ради 29.01.2003
року, є платником податків на додану
вартість, про що свідчить свідоцтво
форми №2-Р.

28 березня 2014 року Державною податковою
інспекцією у Кіровському районі м.
Донецька Головного Управління
Міндоходів у Донецькій області
складено акт №117/17-3/НОМЕР_1 про
результати документальної планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2, щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 1 січня 2011 року по 31
грудня 2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013
року з висновків якого вбачаються
встановлені порушення, а саме:

- п.198.3, п.198.4 ст. 198, пп.200.1, пп.200.2 ст. 200
Податкового кодексу України в частині
заниження різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту, що підлягає
сплаті до бюджету на 47 037,00 грн., у тому
числі лютий 2011 року - 1064 грн., квітень 2011
року - 1875 грн., травень 2011 року - 2274 грн.,
червень 2011 року - 1898 грн., серпень 2011
року - 1745 грн., жовтень 2011 року - 1943 грн.,
січень 2012 року - 1413 грн., лютий 2012 року -
1358 грн., травень 2012 року - 3727 грн., липень
2012 року - 3415 грн., вересень 2012 року - 1145
грн., жовтень 2012 року -4112 грн., листопад
2012 року - 544 грн., грудень 2012 року - 1567
грн., січень 2013 року - 2780 грн., лютий 2013
року - 1247 грн., квітень 2013 року - 2758 грн.,
червень 2013 року - 2308 грн., липень 2013 року
- 2876 грн., серпень 2013 року - 1533 грн.,
вересень 2013 року - 2024 грн., жовтень 2013
року - 2398 грн., грудень 2013 року - 1033 грн.;

- п.177.2, пп.177.5.3 п. 177.5, ст.. 177, п.167.1 ст. 167
Податкового кодексу України в частині
заниження суми податку на доходи
фізичних осіб від провадження
підприємницької діяльності, що
підлягає сплаті до бюджету на загальну
суму 56 684,76 грн., у тому числі за звітний
період 2011 року - на суму 17 719,20 грн., 2012
року - 11 654,05 грн., 2013 року - 27311,51 грн.

3 квітня 2014 року на підставі акту
перевірки винесені податкові
повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 58 796,25 грн., у т.ч. за
основним платежем - 47 037,00 грн.., за
штрафними санкціями - 11 759,25 грн.;

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 70 855,95 грн., у т.ч.
за основним платежем - 56 684,76 грн., за
штрафними санкціями - 14 171,19 грн.

Підставою прийняття спірного
повідомлення-рішення є неправомірне
включення підприємством витрат з
придбання товарів (бензин та газ), які
за результатами аналізу операцій, що є
об'єктом оподаткування, не
використовувались, а також їх подальше
використання у межах господарської
діяльності платника податку,
документально не підтверджено.

За наслідком дослідження матеріалів
справи на предмет підтвердження
правомірності формування позивачем
сум податкового кредиту, судом
встановлено наступне.

До складу податкового кредиту
позивачем у спірний період включені
суми податку на додану вартість за
результатами придбання газу та бензину
у загальному розмірі 47 037,00 грн., у тому
числі у лютому 2011 року до складу
податкового кредиту включені сума 1064
грн., у квітні 2011 року - 1875 грн., у травні
2011 року - 2274 грн., у червні 2011 року - 1898
грн., у серпні 2011 року - 1745 грн., у жовтні
2011 року - 1943 грн., у січні 2012 року - 1413
грн., у лютому 2012 року - 1358 грн., у травні
2012 року - 3727 грн., у липні 2012 року - 3415
грн., у вересні 2012 року - 1145 грн., у жовтні
2012 року - 4112 грн., у листопаді 2012 року - 544
грн., у грудні 2012 року - 1567 грн., у січні
2013 року - 2780 грн., у лютому 2013 року - 1247
грн., у квітні 2013 року - 2758 грн., у червені
2013 року - 2308 грн., у липні 2013 року - 2876
грн., у серпні 2013 року - 1533 грн., у вересні
2013 року - 2024 грн., у жовтні 2013 року - 2398
грн., у грудні 2013 року - 1033 грн.

Господарська діяльність ФОП ОСОБА_2
пов'язана із виконанням робіт
підвищеної небезпеки, про що 18 липня 2011
року надано дозвіл Територіальним
Управлінням Держгірпромнагляду по
Донецькій області, та пов'язана із
створенням об'єктів архітектури, на що
12 квітня 2011 року надана ліценція
Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області №575282.

Для здійснення господарської
діяльності між виконавцем ФОП ОСОБА_2
та замовниками такими, як ТОВ
«Донбаські Електронні Комунікації»,
ТОВ «Дон Апекс», ТОВ «Діском», ДП
«Монтаж» ТОВ «Связьтехсервіс», ТОВ
«Атраком», ТОВ «ДІСЗ» укладені
договори щодо надання послуг
будівництва та обслуговування
лінійно-кабельних споруд,
волоконно-оптичних ліній зв'язку та
інших телекомунікаційних послуг.

Виконання умов цих договорів
підтверджено актами приймання
виконаних підрядних робіт, локальними
кошторисами, довідками щодо вартості
виконаних підрядних робіт.

Для виконання умов договорів позивачем
у власній господарській діяльності
використовувались автотранспортні
засоби, а саме автомобіль ГАЗ 2705 ЗНГ
державний номер НОМЕР_7, ГАЗ 330232-288 ЗНГ
державний номер НОМЕР_8, ВАЗ 21043
державний номер НОМЕР_5 ЗНГ, ВАЗ 21043
державний номер НОМЕР_5 ЗНГ, Сузуки
Гранд Витара 3,2 державний номер НОМЕР_6.
Вказані автотранспортні засоби
належать ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвами про реєстрацію
транспортного засобу, які містяться в
матеріалах справи.

Для придбання нафтопродуктів між
позивачем та ТОВ «Монтажналадка», ТОВ
«Параллель - М ЛТД» укладені договори.

Виконання умов цих договорів
підтверджується актами
приймання-передачі паливних карт у
використання, видатковими накладними,
розхідними накладними.

Судом встановлено, що документальним
підтвердженням використання
придбаного бензину та газу є подорожні
листи автомобілів, акти про витрату
палива.

Водночас, суд зазначає, що згідно з
положеннями п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду"
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих
(сплачених)платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 193.1
статті 193 цього Кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу України якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платником
податку, який здійснює операції з
постачання товарів/послуг, на вимогу
покупця видається податкова накладна,
яка є підставою для нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту. датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту згідно
з п. 198.2ст. 198 Податкового кодексу
України є дата тієї події, що відбулася
раніше: дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зроблено застереження
з приводу того, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Разом з цим, суд відмічає, що податкова
накладна, як підстава для нарахування
податкового кредиту, має бути складена
за наслідками реального виконання
господарської операції особою, яка має
необхідний обсяг податкової
правосуб'єктності, в іншому випадку
такий документ не може мати сили
первинного документа у розумінні ст. 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та підтверджувати факт
здійснення господарської операції
навіть за наявності у такого документа
усіх формальних реквізитів. При цьому,
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення операцій, які
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю платника
податків (обумовлена потребами такої
діяльності).

Суд вважає, що первинні документи, які
надані позивачем до матеріалів справи
та надавались в ході проведення
перевірки відповідають вимогам
наведених норм та сумніву щодо них не
виникає, а отже підтверджують
правомірність включення сум ПДВ в
результаті придбання бензину та газу,
що в свою чергу обумовлене потребами
звичайної господарської діяльності.

За наслідком дослідження матеріалів
справи на предмет підтвердження
правомірності формування позивачем
витрат, судом встановлено наступне.

Позивачем до складу витрат з придбання
бензину та газу включені витрати у
розмірі 243 377,52 грн. без врахування ПДВ, у
т.ч. у 2011 році - 79 784,20 грн., у 2012 року - 68
553,39 грн., у 2013 року - 95 039,93 грн., що
підтверджено податковими накладними,
деклараціями з податку на додану
вартість.

Як вже зазначалось раніше, в якості
доказу використання у власній
господарській діяльності позивачем
надані подорожні листи автомобілів,
акти про витрату палива, акти виконаних
робіт.

Також, до складу витрат позивачем
включені суми за результатами
придбання у контрагентів товарів, а
саме:

ТОВ «ДонТК-Спецодяг» - придбано
спецодяг в 2011 році у розмірі 3 833,50 грн.
без врахування податку на додану
вартість, в 2013 року - у розмірі 2 733,35 грн.
(без ПДВ).

ТОВ «Техніка для бізнесу», ТОВ
«Інструмент Донбасу», ТОВ
«Дистрибуторський Дім Мегатрейд» -
портові маршрутизатори, інструменти у
2011 році на суму 9 878,38 грн. (без ПДВ).

Також, до складу витрат позивачем
включені суми з придбання
автомобільних шин, автозапчастин,
здійснення монтажу у 2013 року на суму 12
125,50 грн. (без врахування ПДВ), що
пов'язано із утриманням автомобілів; з
ремонту інструменту у 2013 році - у
розмірі 1 272,36 грн.; на проведення
експертизи у 2011 році - у розмірі 7 012,374
грн.; з придбання оргтехніки, оптичного
зварювального апарату у 2013 року до
складу витрат включена сума 50 757,19 грн.;
за результатами страхування
автотранспорту у 2011 році у розмірі 2 725,57
грн. В підтвердження здійснення
вказаних витрат позивачем надані такі
первинні документі, як видаткові
накладні, податкові накладні, акти
виконаних робіт, договір-страхування

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

За правилами п.177.1 ст.177 ПК України
доходи фізичних осіб-підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця, п.177.2 ст.177 ПК України.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Згідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
Кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу

Відповідно до пп.138.10.2 «в», «г» п. 138.10 ст.
138 Податкового кодексу України до
складу адміністративних витрат,
спрямованих на обслуговування та
управління підприємством включаються,
зокрема, витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона); винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності; інші витрати
загальногосподарського призначення;

Відповідно до пп.138.10.2 «ж» п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
адміністративних витрат, спрямованих
на обслуговування та управління
підприємством включаються, зокрема,
інші витрати загальногосподарського
призначення.

Згідно пп.138.8.5 «г» п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
загальновиробничих витрат
включаються, зокрема, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Відповідно до пп.140.1.1 п. 140.1 ст. 140
Податкового кодексу України витратами
подвійного призначення є витрати
платника податку на забезпечення
найманих працівників спеціальним
одягом, взуттям, спеціальним (форменим)
одягом, мийними та знешкоджувальними
засобами, індивідуального захисту, що
необхідні для виконання професійних
обов'язків, а також продуктами
спеціального харчування за переліком,
що встановлюється Кабінетом Міністрів
України, та/або галузевими нормами
безплатної видачі працівникам
спеціального одягу, спеціального
взуття та інших засобів
індивідуального захисту.

Згідно пп.138.8.5 «а» п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
загальновиробничих витрат включаються
витрати на управління виробництвом
(оплата праці працівників апарату
управління цехами, дільницями
відповідно до законодавства тощо;
внески на соціальні заходи, визначені
статтею 143 цього розділу; медичне
страхування, страхування відповідно до
Закону України "Про недержавне
пенсійне забезпечення", страхування за
довгостроковими договорами
страхування життя в межах, визначених
абзацами другим і третім пункту 142.2
статті 142 цього Кодексу, працівників
апарату управління цехами, дільницями;
витрати на оплату службових відряджень
персоналу цехів, дільниць тощо).

Таким чином, вказані вище та
документально підтверджені витрати
включені ФОП ОСОБА_2 до складу витрат у
2011 - 2013 роках правомірно, з урахуванням
положень п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, при цьому матеріалами
справи підтверджується їх цільове
використання у межах здійснення
господарської діяльності ФОП ОСОБА_2

Сам лише факт відсутності окремих
документів не свідчить про відсутність
правовідносин та не позбавляє позивача
права на формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкту оподаткування
податком на прибуток у випадку, якщо
характер таких правовідносин може бути
підтверджено в інший спосіб.

Відомості, що містяться у вказаних
документах відповідачем ніякими
доказами не спростовані, а висновок про
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту та витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкту
оподаткування податком на прибуток
відповідачем не доведено.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач, приймаючи податкові
повідомлення-рішення, діяв на підставі,
в межах повноважень, що передбачені
законодавством, з метою, з якою це
повноваження надане, але діяв не у
спосіб, що передбачений законами, не
обґрунтовано, без урахування усіх
обставин, упереджено.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
постанова прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
р. у справі № 805/4808/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення , та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Ухвала в повному обсязі складена та
підписана колегією суддів 15.07.2014 р.

Колегія суддів :
В.В. Попов

М.Г. Сухарьок

А.В. Блохін