Справа № 810/670/14-а
Суддя: Бабоїд О. М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 810/670/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м.Тараща

Суддя Таращанського районного суду
Київської області Бабоїд О.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Таращанського РВ ГУ МВС України в
Київській області, третя особа
Управління Пенсійного фонду України в
Таращанському районі про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із
вищеназваним позовом, в якому просить
визнати протиправними рішення
відповідача щодо відмови у перерахунку
та видачі йому довідки про заробітну
плату за роботу в зоні відчуження за
період з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року за
його заявою від 12.11.2013 р. 3обов'язати
відповідача провести перерахунок та
видати йому довідку про заробітну
плату за роботу в зоні відчуження
відповідно до маршрутного листа за
період з 23.09.1986 по 28.10.1986 року з
урахуванням: посадового окладу та
окладу за спеціальне звання в
подвійному розмірі та кратності
відповідно до зони небезпеки ( І зона
небезпеки), (посадовий оклад - 90 крб.,
оклад за спеціальне звання- 110 крб.,
вислуга років-10 крб.); оплата за роботу в
зоні відчуження у вихідний день в
подвійному розмірі та кратності ( 28
вересня 1986 року була неділя) ; премії в
розмірі 60% посадового окладу з
урахуванням кратності ( посадовий
оклад 90 крб.), вказати в довідці про
заробітну плату підвищення до 15%
посадового окладу та за спеціальне
звання.

Застосувати скорочене провадження в
даній справі відповідно до ст. 183-3 КАС
України.

Звільнити його від сплати судового
збору відповідно до наданих мені пільг.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що не погоджується з
висновком рішення відповідача про
відсутність підстав для перерахунку
заробітної плати та видачі довідки,
вважає його необґрунтованим та таким,
що не відповідає положенням ряду
нормативно-правових актів колишнього
СРСР: при нарахуванні заробітної плати
не збільшено тарифну ставку на 100%; не
враховано роботу у вихідний день; не
нарахована премія в розмірі 60% тарифної
ставки; вказати в довідці про заробітну
плату підвищення до 15% посадового
окладу та за спеціальне звання.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належно
повідомлений. Проте надав суду
заперечення на позов із вказівкою
розглядати справу за відсутності
представника Таращанського РВ ГУ МВС
України в Київській області. В
запереченні позовні вимоги не визнав в
повному обсязі з наступних підстав.
Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27.05.2013 року
по справі № 810/2324/13-а за позовом ОСОБА_1
до Таращанського РВ ГУ МВС України в
Київській області про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії залишено без
розгляду у зв'язку з минуванням строку
давності. Постановою Київського
окружного адміністративного суду від
20.02.2014 року по справі № 810/670/14-а за
позовом ОСОБА_1 до Таращанського РВ ГУ
МВС України в Київській області про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії
залишено без розгляду у зв'язку, що
набрала законної сили постанова чи
ухвала суду з того самого спору і між
тими самими сторонами.

Статтею 157 КАС України передбачено, що
суд закриває провадження у справі якщо
є такі, що набрали законної сили
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Про закриття провадження у справі суд
постановляє ухвалу. Ухвала суду про
закриття провадження у справі може
бути оскаржена. Повторне звернення з
тією ж самою позовною заявою не
допускається. Таращанський РВ ГУ МВС
України в Київській області стверджує,
що ухвала Київського окружного
адміністративного суду від 27.05.2013 року
по справі № 810/2324/13-а ухвалена з того
самого спору і між тими самими
сторонами, а відтак зазначена справа
має бути закрита, про що виноситься
відповідна ухвала.

Просить закрити провадження у справі
за позовом ОСОБА_1 до Таращанського РВ
ГУ МВС України в Київській області до
Таращанського РВ ГУ МВС України в
Київській області, третя особа
Управління Пенсійного фонду України в
Таращанському районі в зв'язку з
наявністю ухвали про той самий спір
між тими самими сторонами, що набрала
законної сили.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи належно повідомлений. Проте
надав суду заперечення на позов, в
якому позов не визнає в повному обсязі,
мотивуючи тим, що Розпорядженням Ради
Міністрів України СРСР від 17.05.1986 р. № 964
було доручено установити зони
небезпеки, де оплата праці працівників
підприємств, установ і організацій,
розташованих в межах 30- кілометрової
зони ЧАЕС, розділеної на III,II,І зону
небезпеки, проводиться відповідно у 5,4,3
кратному розмірі тарифних ставок
посадових окладів.

У відповідності до листа Міністерства
праці України від 24.04.1997 року № 06-1695
«Про оплату праці громадян, які
виконували роботи по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в зоні відчуження в 1986-1990 роках» на
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, зайнятих на
роботах по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, порядок і розміри підвищеної
оплати праці, передбачені
розпорядженням Ради Міністрів СРСР від
17.05.1986 № 964 ( оплата в 5,4,3 і 2-х кратному
розмірах), було поширено
розпорядженням Ради Міністрів СРСР від
23.05.1986 № 1031. При цьому грошове утримання
в підвищених розмірах виплачувалось,
виходячи з посадових окладів, а особам
офіцерського і начальницького складу,
прапорщикам і мічманам також з окладів
за військове чи спеціальне звання. Всі
інші надбавки, підвищення і
компенсації, що виплачувались за
основним місцем роботи, нараховувались
тільки на одинарний посадовий оклад.

На решті території зони відчуження, що
не була віднесена до зон небезпеки
оплата праці проводилась з дня аварії,
виходячи з підвищених до 100% тарифних
ставок ( посадових окладів) відповідно
до постанови ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р № 524-156 (
постанова Ради Міністрів УРСР від
08.05.1986 р № 168).

Оскільки, позивач працював у м.
Чорнобиль, яке відповідно до рішення
Урядової комісії від 07.08.1986 року № 87
віднесено у період з травня по червень
1986 року до другої зони небезпеки, с.
Ладижичі, Паришів - перша зона
небезпеки, то йому не могла проводитись
оплата праці за підвищеними до 100%
тарифними ставками.

Це, очевидно, також із довідки про
заробітну плату із зони відчуження,
виданої ОСОБА_1 відповідачем, де
зазначено зону небезпеки І та
застосовано кратність 2.

Що стосується додаткової оплати праці
за роботу в нічний час та вихідні і
святкові дні під час ліквідації аварії
на ЧАЕС, то вона проводилась лише тим
працівникам, умови оплати праці яких
регламентуються Кодексом Законів про
працю України, дія якого на осіб
рядового і начальницького складу не
поширюється. На них поширювалась дія п.
40 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 23.10.05.1973 р № 778, яким
було встановлено ненормований робочий
час для осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ.

Підпунктом 4 пункту 1 постанови Ради
Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986
року № 207/7 для працівників підприємств,
установ, організацій, пов»язаних з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і
запобігання забруднення навколишнього
середовища, передбачена додаткова
оплата праці, а саме - максимальний
розмір премії 60% тарифної ставки
(окладу) на місяць. Проте, виплата
премії в підвищеному розмірі
здійснювалась робітникам і службовцям
системи МВС, умови оплати праці яких
регламентовано Кодексом законів про
працю України та в яких була
запроваджена систем щомісячного
преміювання. Оскільки, щомісячного
преміювання осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ на той час не
проводилось, чинність підпункту 4
пункту 1 вказаної вище постанови на них
не поширювались.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись
ст. 2, 7, 52, 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, просить відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.
Справу розглядати без участі
представника третьої особи.

На підставі ст. 122, ч. 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом прийнято рішення про розгляд
справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
пенсіонером і перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного Фонду України в
Таращанському районі Київської
області та отримує пенсію як особа, яка
є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році
першої категорії, також є інвалідом ІІ
групи із захворюванням, пов'язаним з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
що відповідачами не заперечується та
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, виданим Київською
облдержадміністрацією 08.07.1998 року та
вкладкою до посвідчення.

Згідно із довідкою, виданою
Таращанським РВ ГУ МВС України в
Київській області вбачається, що за
роботу в населених пунктах м.
Чорнобиль, с. Ладижичі, с. Паришев з 23 по
28 вересня 1986 року по місцю роботи
Таращанського РВ ГУ МВС України
позивачу виплачена заробітна плата в
сумі 121,98 карб. З урахуванням
коефіцієнта 2.

12 листопада 2013 року позивач звернувся
до Таращанського РВ ГУ МВС України в
Київській області з письмовою заявою з
проханням провести перерахунок
заробітної плати за період виконання
службових обов'язків в зоні відчуження
в зв'язку з аварією на Чорнобильській
АЕС відповідно до маршрутного листа та
видати йому довідку про підвищену
заробітну плату відповідно до
законодавства, так як довідка видана
05.01.2012 року не відповідає вимогам
законодавства і при перерахунку пенсії
значно занижує її розмір.

22 листопада 2013 року відповідач своїм
листом підтвердив його право на
перерахунок заробітної плати в зоні
відчуження в подвійному та кратному
розмірах його посадового окладу та
окладу за спеціальне звання, але
довідку з перерахованою заробітною
платою з незрозумілих причин видати
відмовився.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституція України у статті 46
встановлює, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення, визначений Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», громадяни,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, мають право
захищати у відповідних державних,
судових органах, зокрема, свої законні
інтереси.

Згідно з листом Міністерства праці та
соціальної політики України від 13
квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату
праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990
років осіб, які виконували роботи,
пов'язані з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС і запобіганням
забрудненню навколишнього середовища»
вказано, що листом Держкомпраці УРСР
від 13 червня 1989 року № 10-769 Рада
Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з
постанов ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986
року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 29 грудня 1987 року № 1497-378,
розпоряджень від 3 вересня 1986 року №
1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс.
Повідомлялось також, що
розсекречуються прийняті до виконання
постанови Ради Міністрів УРСР від 8
травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р.
№207-7, розпорядження Ради Міністрів
УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16
грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р.
№12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими
доводились зазначені рішення Ради
Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року,
№58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16
вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986
року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф
секретності з низки інших нормативних
актів, пов'язаних з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та
ВЦРПС «Про умови оплати праці та
матеріального забезпечення,
працівників підприємств, організацій і
установ, зайнятих на роботах,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС і
запобігання забрудненню навколишнього
середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195
передбачає встановлення за
працівниками, направленими для
виконання робіт, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і запобігання
забрудненню навколишнього середовища,
збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців
(відряджених у зону ЧАЕС та призваних
на військові збори), за якими
відповідно до чинного законодавства
зберігалась за основним місцем роботи
середньомісячна заробітна плата,
відповідно до абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 1 постанови Ради
Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10
червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий
пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР
і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195)
провадилась у III, II, І зонах небезпеки у
4-кратному, 3-кратному та 2-кратному
розмірі (із врахуванням 100 % тарифної
ставки), виходячи з тарифної ставки,
встановленої за основним місцем
роботи.

Як вже було зазначено, відповідачем при
видачі довідки про заробітну плату в
зоні відчуження з 23.09.1986 року по 28.09.1986
року враховано 2-кратний розмір
тарифної ставки понад середньомісячну
заробітну плату з урахуванням зони
безпечності 2 (м. Чорнобиль) та 6-
годинний робочий день.

Постановою Ради Міністрів СРСР і
Всесоюзної центральної ради
Профспілок від 05 червня 1986 року № 665-195
«Про умови оплати праці та
матеріального забезпечення
працівників підприємств, організацій
та установ, занятих на роботах,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
запобіганням забруднення
навколишнього середовища» (п.5)
(постанова Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради в червня 1986 року № 207-7) було
дозволено підприємствам залучати
працівників на роботи, пов'язані з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у
зоні відчуження і запобігання
забрудненню навколишнього середовища,
у вихідні і святкові дні з оплатою у
подвійному розмірі.

Оплата роботи у зоні відчуження у
святкові дні (частина друга статті 73) та
у вихідні провадилась за правилами
статті 107 КЗпП Української PCP ( 322-08 ) за
фактично відпрацьовані у святковий чи
вихідний день години, із застосуванням
показників кратності зокрема,
відрядникам - за подвійними відрядними
розцінками.

Відповідно до статей 67, 68 КЗпП
Української PCP загальним вихідним днем
є неділя.

Позивач з 23.09.1986 року по 28.09.1986 року брав
участь у заходах ліквідації наслідків
на Чорнобильській АЕС. При цьому 28.09.1986
року була неділя - вихідний.

У відповідності до пункту 1 постанови
ЦК КПРС, Президії Верховної Ради ( Ради
Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07
травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови
Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від
05 червня 1986 року, пункту 1 постанови
Ради Міністрів УРСР і Української
республіканської Ради професійних
Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року,
оплата за роботу у зонах небезпеки
провадитися з урахуванням кратності
зони небезпеки по тарифній ставці
(посадовий оклад + оклад за спеціальне
звання), підвищеної у два рази (наказ
МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та №
0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС
СРСР № 35з від 30 травня 1986 року).

Відповідно до пп 1 п.1 Постанови №207-7 від
10.06.1986 року Ради Міністрів УРСР і
Української Республіканської Ради
профсоюзів "Распространили на
работников предприятий, организаций и
учреждений, независимо от
ведомственной подчиненности (включая
лиц, временно переведенных и
командированных), а также на
военнослужащих и военных строителей,
занятых на указанных работах, действие
пунктов 1 (на период проведения этих
работ) и 10 постановления ЦК КПСС,
Президиума Верховного Совета СССР,
Совета Министров СССР и ВДСПС от 7 мая
1986 г. N 524- 156( у0524400-86 ) (подпункты 1 и 10
пункта 1 постановления Совета
Министров УССР от 8 мая 1986 г. №168-5 (
168с-86-п ) Предоставили право
руководителям министерств и ведомств и
их заместителям производить оплату
труда работников, занятых на работах по
ликвидации последствий аварии в
соответствующих зонах опасности, в
размерах, предусмотренных
распоряжением Совета Министров СССР от
17 мая 1986 г. N 964 ( У0964400-86 )." "Установили,
что оплата труда работников, занятых на
работах в третьей, второй и первой
зонах опасности, производится
соответственно в четырех-, трех- и
двукратном размерах, сверх
среднемесячной заработной платы,
исходя из тарифной ставки (оклада),
установленной по основному месту
работы".

Відповідно до абзацу другого пункту 1
постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 7 травня 1986 р. N 524-156 ( у0524400-86 ) та на
підставі розпорядження Ради Міністрів
СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767
(розпорядження Ради Міністрів УРСР від
10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р ) тарифні
ставки і посадові оклади працівників,
які виконували роботи в районах і на
роботах з підвищеною радіоактивністю,
підвищувались до 15 %.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу МВС СРСР № 0130 від
11 травня 1986 року співробітникам
райвідділу, зокрема позивачеві, було
виплачено подвійний оклад за час
перебування на службі в зоні аварії на
Чорнобильській АЕС.

Постановою Держкомпраці СРСР і
Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року
№153/10-43 встановлено, що працівникам,
безпосередньо зайнятим на роботах по
усуненню наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, премії, заохочення
й винагороди нараховувати відповідно
до діючих положень на збільшені, згідно
з п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156,
тарифні ставки (відрядні розцінки) і
посадові оклади.

При цьому, посилання позивача на
відсутність в довідці нарахування
премії в 60% тарифної ставки не знайшло
свого підтвердження, оскільки
відповідно до п.4 Постанови Всесоюзної
центральної ради Профспілок «Про умови
оплати праці та матеріального
забезпечення працівників підприємств,
організацій та установ, занятих на
роботах, пов'язаних з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та запобіганням забруднення
навколишнього середовища» від 05.06.1986 №
665-195, який в подальшому втратив
чинність на підставі Постанови Ради
Міністрів СРСР від 21.04.1988 № 491-106,
встановлено максимальний розмір
премії працівникам, які виконують
роботи, пов'язані з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та запобіганням забруднення
навколишнього середовища, до 60%,
водночас граничний розмір такої премії
не може перевищувати 400 крб., але
виходячи зі змісту зазначеної норми
закону це не є фіксованим розміром
премії, а позивачем не надано доказів
на підтвердження того, чи
передбачалась премія саме в цьому, а не
в меншому, розмірі.

Відповідно до розрахунків, зазначених
у вказаній довідці, відповідачем при
розрахунку оплати праці за дні роботи в
зоні відчуження не враховано
подвійного розміру окладу, виплаченого
позивачу, а також подвійний розмір
оплати за роботу у вихідний день і
збільшений оклад за роботи, які
виконували в районах і на роботах з
підвищеною радіоактивністю, до15 %.

Відповідно до листа Мінпраці,
Мінчорнобиля та Мінфіну України від
29.10.1992року №09-3751/1032/Зк/13-412/308 в разі, якщо
робота в зоні відчуження оплачена
невірно, без врахування урядових
рішень, то повинен бути здійснений
перерахунок заробітної плати згідно
законодавства. При цьому, визначена
таким чином заробітна плата не
індексується, не виплачується, а тільки
враховується при нарахуванні пенсії.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від
09.06.1995 року №224/8.13 передбачено, що
підприємства і організації в разі
неправильної оплати праці в зоні
відчуження повинні зробити
перерахунок заробітної плати особам,
які в 1986-1987 роках брали участь у роботах
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з листа відповідача від
28.11.2013 року №6096 позивачу було
відмовлено в перерахунку та видачі
нової довідки, у зв'язку з тим, що оплата
праці осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
виконували службові обов'язки з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у зонах небезпеки,
здійснювалась, виходячи з діючих на той
час нормативних документів (постанов і
розпоряджень Президії Верховної Ради,
Ради Міністрів колишнього СРСР та
УРСР).

Із даної відповіді неможливо
зрозуміти ні порядку проведеної
оплати заробітку за час виконання
обов'язків позивачем в зоні ЧАЕС, ні
того, як воно повинно бути проведено
(набір фраз).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1
Конвенції про захист заробітної плати,
ратифікованої 30 червня 1961 року,
Україна прийняла на себе зобов'язання
заробітною платою рахувати будь-яку
винагороду або заробіток, які можуть
бути обчислені в грошах за виконану
роботу або послуги працівникові.

Отже, дії Таращанського РВ ГУ МВС
України в Київській області з
визначення даних про заробітну плату
(грошове забезпечення), одержану особою
за роботу (службу) в зоні відчуження в
1986 році щодо відмови видати нову
Довідку про грошове забезпечення за
час роботи в зоні є протиправними.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду доказів, які спростовували б
твердження позивача, а відтак, не довів
правомірності своїх дій.

З урахуванням зазначеного, враховуючи,
що відповідачем не було надано
заперечень на позов по суті, а лише щодо
законності відкриття провадження у
справі, суд дійшов висновку, що частина
позовних вимог є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача щодо того, що
Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27.05.2013 року
по справі № 810/2324/13-а за позовом ОСОБА_1
до Таращанського РВ ГУ МВС України в
Київській області про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії залишено без
розгляду у зв'язку з минуванням строку
давності та Постановою Київського
окружного адміністративного суду від
20.02.2014 року по справі № 810/670/14-а за
позовом ОСОБА_1 до Таращанського РВ ГУ
МВС України в Київській області про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії
залишено без розгляду у зв'язку з тим,
що набрала законної сили постанова чи
ухвала суду з того самого спору і між
тими самими сторонами є надуманим,
оскільки не підтверджено доказами: не
надано суду копій даних постанов.

В матеріалах справи є в наявності
протокол судового засідання від 28.02.2014
року згідно якого суд на місці ухвалив
розглядати справу у письмовому
провадженні (а.с.67) та Ухвала
Київського окружного
адміністративного суду від 03.03.2014 року
про передачу справи на розгляд до
Таращанського районного суду (а.с.68-69).

Отже, постанови, на які посилається
відповідач щодо закриття провадження у
справі у зв'язку з минуванням строку
давності та залишенню без розгляду у
зв'язку з тим, що набрала законної сили
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами, в
справі відсутні.

Досліджуючи законодавство та судову
практику, зокрема постанову Київського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2014 року за позовом ОСОБА_5,
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014 року
за позовом ОСОБА_6, суд дійшов висновку,
що позивач має право на збільшення
окладу до 15%.

Так, відповідно до абзацу другого
пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986р № 524-156(
у0524400-86) та на підставі розпорядження
Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р.
№ 1767 ( розпорядження Ради Міністрів
УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс ( 530-86-р)
тарифні ставки працівників , які
виконували роботи в районах і на
роботах з підвищеною радіоактивністю,
підвищувались до 15%. Дана постанова є
єдиним документом, яка регламентує
порядок оплати праці, в тому числі
військовослужбовців та повинна бути
врахована.

Статтею 1 Закону України «Про оплату
праці» визначено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що
основна заробітна плата це - винагорода
за виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це -
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Статтею 3 Закону України «Про
правонаступництво України»
передбачено, що закони та інші
нормативні акти відповідних установ
СРСР діють на території України,
оскільки вони не суперечать законам
України, прийнятим після проголошення
незалежності України.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність з боку позивача
нарахування йому премії у розмірі 60%
окладу, доведення роботи позивачем в
зоні відчуження протягом 1 вихідного
дня, суд вважає, що позивачу необхідно
зробити перерахунок заробітної плати,
оскільки його робота за період
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС повинна бути
оплачена із врахуванням зазначених
вище постанов, котрі регламентують
порядок оплати праці робітників та
службовців, що повинна бути підвищена
на 100 %, тобто вдвічі, а також подвійною
оплатою за роботу у вихідний день, отже
позов підлягає частковому задоволенню.

Адміністративний позов був поданий
особою, що звільнена від сплати
судового збору, відтак положення
статті 94 КАС України щодо розподілу
судових витрат в даному випадку
застосуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.
2, 8, 9, 10,11, 14, 69, 70-72, 86, 94, 122, 128, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України; ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ЗУ «Про оплату праці»; ЗУ «Про
правонаступництво України»;
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05.06.1986 року № 665-195; наказом МВС СРСР
№0130 від 11.05.1986 року та № 0189 від 30.06.1986
року; Постановою ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. N 524-156 (
у0524400-86 ); розпорядженням Ради Міністрів
СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767
(розпорядження Ради Міністрів УРСР від
10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р); суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним
рішення-відповідь Таращанського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області №6096
від 22.11.2013 року щодо відмови в
перерахунку заробітної плати та видачі
довідки про заробітну плату за роботу в
зоні відчуження з 23.09.1986 року по 28.09.1986
року ОСОБА_1.

Зобов'язати Таращанський районний
відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області провести
перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за
період роботи по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС з 23.09.1986
року по 28.09.1986 року та видати відповідну
довідку для пред'явлення до органів
Управління Пенсійного фонду України
для нарахування пенсії з урахуванням
Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05.06.1986 року № 665-195 щодо роботи у
вихідний день; наказу МВС СРСР №0130 від
11.05.1986 року та№ 0189 від 30.06.1986 року щодо
виплати подвійного окладу та абзацу
другого пункту 1 постанови ЦК КПРС,
Президії Верховної Ради СРСР, Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р.
N 524-156 ( у0524400-86 ); розпорядження Ради
Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767
(розпорядження Ради Міністрів УРСР від
10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р ) щодо
збільшення окладу до 15 %.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського Апеляційного
адміністративного суду через
Таращанський районний суд Київської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
отримання.

Головуючий: О.М. Бабоїд