Справа № 2-5104/10
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2014 р. м. Київ
К/800/4576/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах на рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 17 серпня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 16 листопада 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми про
стягнення недоплаченої державної
соціальної допомоги як дитині війни,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просила зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни за
період 2007 - 2008 років.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 серпня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
16 листопада 2012 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплату
позивачці пенсії з урахуванням її
підвищення на 30% мінімальної пенсії за
віком як дитині війни за періоди з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1
січня 2009 року по 31 грудня 2009. В решті
позову відмовлено. Стягнуто з
управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі
м. Суми на користь ОСОБА_4 37 грн. в
рахунок відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та компенсовано за
рахунок держави на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 8 грн. 50 коп.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та змінити рішення суду
першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій правильно виходили з того, що
право позивача на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей
війни», у 2007 році виникло з 9 липня 2007
року, а у 2008 році - з 22 травня 2008 року,
тобто з дня визнання неконституційними
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» та Закону
України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» щодо дії статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

У 2009 році станом на дату розгляду
справи судом першої інстанції змін до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», які б встановлювали
обмеження щодо зазначених виплат, не
вносилось.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни визначено
мінімальну пенсію за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування»встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
вирахування мінімальної пенсії за
віком або встановлювали її розмір,
немає.

За таких обставин положення частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»щодо застосування розміру
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною 1 цієї статті,
тільки стосовно визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення пенсії, яке передбачено
статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного
законами про Державний бюджет України
на відповідний рік, а не розмір, що
установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» від 28 травня 2008
року №530.

Отже, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
правомірно задовольнив вимоги
позивачки за періоди з 9 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року.

При цьому, вирішуючи спір, суди дійшли
вірного висновку в частині розподілу
судових витрат.

За правилами пункту 34 статті 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», який підлягав
застосуванню на час розгляду справи
судом першої інстанції, від сплати
судового збору звільняється Пенсійний
фонд України, його підприємства,
установи й організації. Однак Декрет
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито» не регулює питань,
пов'язаних з оплатою витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з
розглядом цивільних та господарських
справ.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів,
викладених у судових рішеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах
залишити без задоволення, а рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 17 серпня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
16 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає

Головуючий Судді:В.В.
Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк