Справа № 815/1032/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1032/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Балан Я. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

секретар -Загоруйко Г.О.,

за участю: представників позивача :
Левченко А.Г., Байчан О.М.,

представника відповідача -
Сокол Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 05 червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Білгород-Дністровський
морський торговельний порт» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби
(правонаступник - спеціалізована
державна податкова інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Одесі Міжрегіонального
головного управляння Міндоходів ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 28.09.2012 року, № від 31.01.2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач, державне
підприємство «Білгород-Дністровський
морський торговельний порт», звернувся
з адміністративним позовом, в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просив визнати протиправним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
від 28.09.2012 року, № від 28.09.2013
року.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що висновки акту
перевірки № 131/25-0/01125689/15 від 18.09.2012 року
про нікчемність укладеного позивачем з
контрагентом ТОВ «СВ Транс Україна»
правочину не відповідають дійсним
обставинам справи, оскільки позивачем
правомірно віднесено до складу валових
витрат та податкового кредиту суми
витрат та податку на додану вартість за
отримані послуги по виконанню
контрагентом днопоглиблювальних робіт
відповідно до умов укладеного між ними
договору, що підтверджено первинними
документами. У зв'язку з цим, просить
скасувати прийняті відповідачем на
підставі проведеної перевірки
податкові повідомлення-рішення, як
такі що не відповідають чинному
законодавству.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05 червня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ДП «Білгород-Дністровський
морський торговельний порт» подало
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі наказу начальника СДПІ по
роботі з ВПП у м. Одесі Одеської області
ДПС № 243 від 13.09.2012 року та повідомлення
№ 48 від 13.09.2012 року з урахуванням вимог
п. 73.5 ст. 73, ст. 75 Податкового кодексу
України № 2755-VI від 2 грудня 2010 року,
службовою особою СДПІ по роботі з ВПП у
м. Одесі Одеської області Державної
податкової служби проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ДП «Білгород-Дністровський
морський торговельний порт» з питань
правомірності формування валових
витрат з податку на прибуток за період
з 01.10.2010 року по 30.06.2011 року та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
січень, лютий, березень 2011 року по
взаємовідносинах з ТОВ «СВ Транс
Україна», за результатами проведення
якої складено акт № 131/25-0/01125689/15 від
18.09.2012 року.

На підставі акту перевірки №
131/25-0/01125689/15 від 18.09.2012 року, з
урахуванням результатів
адміністративного оскарження,
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № від 28.09.2012 року щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств і
організацій, що перебувають у
державній власності у розмірі 3276 206
грн. 00 коп., з яких: за основним платежем
- 2 859020 грн. 00 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 417 186 грн. 00
коп., за порушення пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового Кодексу України, абз.4 п.
123.1 ст. 123 Податкового Кодексу України (
а.с.21,т.1);

- № від 31.01.2013 року щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 247 812
грн. 90 коп. з яких: за основним платежем -
247811 грн. 90 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1 грн. 00 коп., за
порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.п.
198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" (а.с.7,т.2).

Відповідно до приписів ст. 56
Податкового Кодексу України, позивач
оскаржив зазначені податкові
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку. За
результатами розгляду скарг позивача,
податкове повідомлення-рішення №
від 28.09.2012 року залишено без змін.

Наведені обставини сторонами не
заперечуються, підтверджуються
матеріалами справи, а отже є
встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
виконання умов договору № 310-ХД/ТР від
12.07.2010 року, укладеного між ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» та ТОВ «СВ Транс
Україна» внаслідок визнання
вищевказаного договору рішенням
Вищого господарського суду України
від 19.09.2012 року недійсним.

Проте, з таким висновком погодитись не
можна з огляду на наступне.

Так, в ході судового розгляду
встановлено, що між ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» (замовник) та ТОВ
«СВ Транс Україна» (генпідрядник)
укладено договір № 310-ХД/ТР від 12.07.2010
року, предметом якого є виконання
силами безпосередньо генпідрядника та
залученими силами інших підрядчиків
робіт по профілактичному
днопоглибленню морської частини
підхідного каналу ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» згідно технічного
завдання та плану організації робіт
(а.с. 66-82, 85,88 , т.1).

Умови зазначеного договору
виконувались ТОВ «СВ Транс Україна»
(генпідрядник) із залученням підрядної
організації - Публічне акціонерне
товариство «Чорномортехфлот»
(підрядник) на підставі договору № 1-06/10
від 06.10.2010 року.

Згідно податкових Декларацій з податку
на прибуток підприємства за період з 4
кварталу 2010 року по І квартал 2011 року,
позивачем віднесено до складу валових,
витрати по взаємовідносинам з ТОВ «СВ
Транс Україна» у 4 кварталі 2010 року - у
сумі 3 337 488 грн. 00 коп., у 1 кварталі 2011
року - у сумі 5820624 грн. 00 коп.

Також встановлено, що за період з січня
2011 року по березень 2011 року на підставі
виписаних контрагентом податкових
накладних, включених до Реєстру
податкових накладних, ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» задекларовано
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «СВ Транс Україна» усього у сумі 247
814 грн. 90 коп., в тому числі по періодах:
за січень 2011 року - 26 986 грн. 88 коп.; за
лютий 2011 року - 151 466 грн. 10 коп.; за
березень 2011 року - 69358 грн. 92 коп.

Фактичним предметом спору у справі, що
розглядається є правомірність рішень
податкового органу з приводу
реалізації права позивачем на
віднесення сум до податкового кредиту
та формування від'ємного значення з
податку на додану вартість та
віднесення відповідних сум до валових
витрат з податку на прибуток у
зазначений період внаслідок укладення
та виконання договору з ТОВ «СВ Транс
Україна» щодо профілактичного
днопоглиблення морської частини
підхідного каналу ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт».

Як вбачається із акту перевірки №
131/25-0/01125689/15 від 18.09.2012 року (а.с.8-19, т.1)
фактичні претензії перевіряючих
полягали у наступному:

- позивач не мав права формувати
податковий кредит по взаємовідносинам
з ТОВ «СВ Транс Україна» та відносити
до його складу суми податку на додану
вартість за придбані у контрагента
послуги, використання яких в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності у ході
перевірки не було встановлено, з огляду
на те, що актом перевірки № 920-15/38 від
14.07.2011 року об'єднаного
Білгород-Дністровського КРВ Одеської
області, зафіксовані численні
порушення законодавства, зокрема,
позивачем не було відхилено цінову
пропозицію та допущено до оцінки
тендерним комітетом ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» цінові пропозиції
ТОВ «СВ Транс Україна», яке не є
виробником (виконавцем) робіт які є
предметом закупівлі.

- при перевірці позивача були
використані акти Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби складені за
результатами перевірки ТОВ «СВ Транс
Україна», відповідно до яких,
встановлено відсутність у
підприємства необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутні основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи складські
приміщення, транспортні засоби, що
свідчить про відсутність реальності
здійснення фінансово-господарських
операцій між позивачем та ТОВ «СВ Транс
Україна», що свідчить про проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників, з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.

- у 2 кварталі 2011 року по
взаємовідносинам з ТОВ «СВ Транс
Україна» до складу податкового кредиту
та валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
віднесені спірні суми відповідно до
актів виконання робіт від 30.04.2011 року
№ 8 та від 15.05.2011 року №9.

Вище перелічені акти складені по
типовій формі №КБ-2в, затвердженій
Наказом Державного комітету і
статистики України та Державного
комітету України по будівництву та
архітектури від 21.06.2002 року № 237/5, який
втратив чинність згідно із наказом від
04.12.2009 року № 453/553. Дані акти не
відповідають типовій формі,
затвердженій Наказом Мінрегіонбуду
України № 554 від 04.12.2009 року «Про
затвердження примірних форм первинних
документів з обліку в будівництві», а
саме: відсутній перелік робіт та
витрат та їх обґрунтування ( а.с.14.т.1).

Окрім того, в акті перевірки зазначено,
що згідно п.1.8 умов договору №310-ХД/ТР
від 12.07.2010 року днопоглиблювальні
роботи проводились наступними
плавзасобами: катер «Портовий»,
однокошовий земснаряд «Редут»,
шаланда «Онежська», шаланда
«Сосновка», мотовозня МЗ, буксир
«Волгарь», буксир «Шлюзовий», які на
підхідному каналі Дністровсько -
Цареградського гирла не заходили та
днопоглиблювальні роботи не
здійснювали.

Також проаналізувавши, надані
позивачем, плани виконавчих промірів
глибин на Дністровсько -
Цареградському гирлі станом на 22.11.2011
року та станом на 05.03.2011 року
податковий орган дійшов висновку про
відсутність значних змін глибин дна
морської частини підхідного каналу за
цей період.

Врахувавши наведене та застосувавши до
спірних правовідносин приписи ст.207 ГК
України, ст.ст. 215,228 ЦК України, ст.ст.2,9
Бюджетного Кодексу України, податковий
орган кваліфікував зазначений
правочин як такий, що порушує публічний
порядок, тобто нікчемним.

Отже, на думку податкового органу, ДП
«Білгород-Дністровський МТП»
безпідставно сформовано податковий
кредит у періоді вересень 2010 року -
травень 2011 року за рахунок сум податку
на додану вартість, згідно податкових
накладних отриманих від ТОВ «СВ Транс
Україна» та в порушення норм чинного
законодавства сформовано валові
витрати із понесених за надані
контрагентом послуги затрат на їх
отримання, тобто без мети реального
настання правових наслідків, з метою
заниження об'єкту оподаткування,
несплати податків, що призвело до
витрат дохідної частини бюджету.

З наведеними висновками погодився і
суд першої інстанції.

При цьому в обґрунтування
правомірності прийнятих податковим
органом спірних рішень, суд першої
інстанції додатково послався на
рішення Вищого господарського суду
України від 19.09.2012 року, відповідно до
якого договір №310- ХД/ТР від 12.07.2012 року
та додаткові угоди до нього визнані
недійсними на підстави ст.227 ЦК України
(а.с.149-154, т.3).

Однак така правова оцінка справи є
невірною.

Адже, по-перше, як вбачається із акту
перевірки № 131/25-0/01125689/15 від 18.09.2012 року
фактично йде мова про визнання угоди
(договір №310- ХД/ТР від 12.07.2012 року та
додаткові угоди) нікчемною, тобто
такою, яка порушує публічний порядок (
ст.228 ЦК України).

Натомість, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову послався на
наявність судового рішення про
визнання зазначеної угоди недійсною на
підставі ст.227 ЦК України.

Вказані підстави мають
принципове значення оскільки містять
різні правові наслідки.

Так, пунктом 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 06
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Такими є правочини, що
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, зокрема:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Із наведеного можна зробити
висновок, що визнання правочину
недійсним з підстав ст. 227 ЦК України
та визнання правочину нікчемним
суттєво впливають на дату, порядок
формування та коригування податкового
кредиту та валових витрат суб'єкта
господарювання.

По-друге, з огляду на предмет та
підстави цього позову, спірним
питанням є правомірність дій позивача
саме на час формування ним
податкового кредиту та валових витрат
внаслідок укладення та виконання
договору №310- ХД/ТР від 12.07.2012 року та
додаткових угод.

Наведені відповідачем в акті перевірки
доводи неправомірності формування
позивачем податкового кредиту по
операціям з ТОВ «СВ Транс Україна» суд
оцінює з точки зору відповідності
викладених в цьому акті перевірки
обставин фактичним обставинам справи,
які встановлені в ході судового
розгляду даної справи, а також з точки
зору узгодженості висновків ДПІ з
положеннями податкового
законодавства.

Вирішуючи спірне питання колегія
суддів виходить із наступного.

За змістом п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація товарів, які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 138.1
ст. 138 ПК України, зокрема із інших
витрат, визначених згідно з пунктами
138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1
статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат визначених у пп. 138.3 цієї
статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно п. 1.7 Закону України «Про податок
на додану вартість», податковий кредит
- сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість.

Згідно з пп. 7.2.1. п. 7.2. вказаного Закону
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну, що має
містити зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
або скорочену назву, зазначену у
статутних документах отримувача; ж)
ціну поставки без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні; и)
загальну суму коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Положеннями пп. 7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону
визначено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Згідно з пп.7.2.4. п.7.2. ст. 7 Закону право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" та п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону та пунктом 193.1
статті 193 цього Податкового Кодексу
України, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5. п.7.4 ст. 7 цього
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6. цього пункту).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 згаданого
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум,
сплачених при придбанні товару (послуг)
до податкового кредиту та валових
витрат виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Судом встановлено, що 12.07.2010 року між ДП
«БДМТП» (замовник) та ТОВ «СВ Транс
Україна» (генпідрядник) було укладено
договір № 310-ХД/ТР (а.с. 66-82,85-88, т.1),
предметом якого є виконання силами
безпосередньо генпідрядника та
залученими силами інших підрядників
робіт по профілактичному
днопоглибленню морської частини
підхідного каналу
(Дністровсько-Цареградського гирла) ДП
«БДМТП» відповідно до технічного
завдання (додаток 1) та плану
організації робіт.

Відповідно до розділу 4 вказаного
договору обсяг робіт встановлювався
згідно з технічним завданням замовника
і складав приблизно не менш 230 тис.
куб.м..

Як вбачається із матеріалів справи
витрати на днопоглиблювальні роботи
були передбачені фінансовим планом
позивача на 2010 рік, який затверджений
першим заступником міністра
транспорту та зв'язку України (а.с. 229-235,
т.4).

У зв'язку із невиконанням у визначені
договором строки генпідрядником робіт,
сторонами укладались додаткові угоди
до вищевказаного договору (а.с. 25-29, т. 1).

Згідно податкових Декларацій з податку
на прибуток підприємства за період з 4
кварталу 2010 року по І квартал 2011 року,
позивачем віднесено до складу валових,
витрати по взаємовідносинам з ТОВ «СВ
Транс Україна» у 4 кварталі 2010 року - у
сумі 3 337 488 грн. 00 коп., у 1 кварталі 2011
року - у сумі 5820624 грн. 00 коп.

Також встановлено, що за період з січня
2011 року по березень 2011 року на підставі
виписаних контрагентом податкових
накладних, включених до Реєстру
податкових накладних, ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» задекларовано
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «СВ Транс Україна» усього у сумі
247814 грн. 90 коп., в тому числі по періодах:
за січень 2011 року - 26 986 грн. 88 коп.; за
лютий 2011 року - 151 466 грн. 10 коп.; за
березень 2011 року - 69 358 грн. 92 коп.

В обґрунтування доводів позивача, щодо
товарності виконаних робіт за
договором № 310-ХД/ТР від 12.07.2010 року,
судом досліджені наступні первинні
документи, що стали підставою для
віднесення понесених витрат до складу
валових та включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту:

- акт про початок робіт по
профілактичному днопоглибленню
морської частини підхідного каналу
(Дністровсько-Цареградського гирла) ДП
«БДМТП» відповідно до технічного
завдання від 07.09.2010 р. ( а.с.89-92,т.1,
а.с.64,т.3);

- акти виконаних підрядних робіт
за формою КБ-2в та довідки про вартість
виконаних підрядних робіт за формою
КБ-3 (а.с. 109, 111,115,118,131-133,135, 140, 181, 183, 185,187,188,
190, 192, 194, 196, 214, 216, 218, 220, 221, 223, 225, 228,229, т. 1);

- рахунки фактури та платіжні доручення
про перерахування коштів за виконанні
роботи ДП «БДМТП» ТОВ «СВ Транс
Україна» ( а.с.152-180, т.1, а.с.112-120, т.2);

- банківська виписка на підтвердження
оплати виконаних ТОВ «СВ Транс
Україна» підрядних робіт ( а.с.151, т.1);

-податкові накладні, виписані ТОВ
«СВ Транс Україна» (а.с.93-106,108,198-212, т.1);

- плани виконаних робіт ( а.с.231-240, т.1);

- довідки про вартість робіт, які згідно
актів приймання виконаних підрядних
робіт за вересень 2010 року, листопад 2010
року, грудень 2010 року та за період з
01.01.2011 року по 15.05.2011 року позивачем
прийнято від ТОВ «СВ Транс Україна», а
також службові записки з витягами з
журналів та листи;

- копії договору підряду на виконання
проміру глибини, укладені між
позивачем та Приватним підприємством
«Гриф»( а.с. 180- 187, т.2 ), відповідно до
якого приватне підприємство «Гриф»
виконувало попередні та виконавчі
проміри глибин на морському
підхідному каналі та проміжні проміри
глибин на підхідному каналі та
відповідні акти на виконання цих робіт
( а.с.66-71,т.3);

- копія договору про надання послуг з
досліджень та експериментальних
розробок у галузі природних і
технічних наук з метою дослідження
впливу днопоглиблювальних робіт на
водні живі ресурси, укладений між
позивачем та державним підприємством
«Одеський центр Південного
науково-дослідного інституту
морського рибного господарства та
океанографії» ( а.с. 194- 201, 221, т.2),
виконання якого підтверджено
відповідним попереднім розрахунком
відповідних збитків ( а.с. 30-33, т.3).

Факт реального здійснення
днопоглиблювальних робіт також
підтверджується адміністративними
матеріалами Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
північно-західного регіону чорного
моря ( а.с. 224- 245, т.2, а.с.54-62, т.3),
погодженням Державного агентства
рибного господарства України від
31.01.2011 року (а.с.43,т.3), погодженням
Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області щодо визначення
місця звалки частини ґрунту, який
вилучається при здійсненні
днопоглиблювальних робіт (а.с.51, 63, т.3).

Оцінивши приєднані до справи копії
первинних документів суд прийшов до
висновку, що оглянуті документи
підтверджують належним чином
здійснення господарської операції по
профілактичному днопоглибленню
морської частини підхідного каналу
(Дністровсько-Цареградського гирла).

Поряд з цим, в акті перевірки суб'єктом
владних повноважень не викладено
жодних належних та допустимих доводів
про відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій з
його контрагентом, про відсутність
витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача та
контрагента позивача, про несумісність
предмету спірного правочину з напрямом
господарської діяльності позивача, про
відсутність змін у складі і структурі
активів осіб, котрі є сторонами
спірного правочину, що зумовлює
необґрунтованість висновку суб'єкта
владних повноважень щодо
невідповідності закону вчинених за ним
господарських операцій.

Так, суд критично відноситься до
доводів СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі
ДПС, що оскільки у ТОВ «СВ Транс
Україна» відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності, то вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій та надання податкової вигоди
ДП «БДМТП», адже, відповідно до п. 6.4.1
договору від 12.07.2010 р. № 310-ХД/ТР
генпідрядник має право залучати за
письмовою згодою замовника до
виконання договору третіх осіб
(субпідрядників). Кореспондує
вказаному пункту і п. 9.1 договору,
відповідно до якого генпідрядник за
згодою замовника може залучати
субпідрядні організації для виконання
робіт та забезпечувати їх діяльність
на об'єкті.

Отже, для виконання днопоглиблювальних
робіт за договором від 12.07.2010 р. №
310-ХД/ТР ТОВ «СВ Транс Україна» у разі
необхідності мало право залучати
субпідрядників.

В матеріалах справи міститься договір
субпідряду від 06.10.2010 р. № 1-06/10,
укладений між ТОВ «СВ Транс Україна» та
ПАТ «Чорномортехфлот» (а.с. 168-179, т. 2),
предметом якого є виконання
безпосередньо підрядником робіт по
профілактичному днопоглибленню
морської частини підхідного каналу
(Дністровсько-Цареградського гирла) ДП
«БДМТП» відповідно до технічного
завдання.

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем до суду наданий акт
про закінчення робіт по договору від
06.10.2010 р. № 1-06/10 (а.с.65, т.3), відповідно до
якого всі днопоглиблювальні роботи на
морській частині підхідного каналу ДП
«БДМТП» відповідно до договору від
06.10.2010 р. № 1-06/10 виконані у повному
обсязі відповідно до всіх умов
договору і закінчені 15.05.2011 р., про що
складено акт виконаних робіт від 16.05.2011
р. № 8.

З приводу доводів податкового органу,
що згідно акту № 920-15/38 від 14.07.2011 року
об'єднаного Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу,
встановлено порушення ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» норм законодавства,
внаслідок чого відбулось неправомірне
допущення ТОВ «СВ Транс Україна» до
виконання днопоглиблювальних робіт за
рахунок державних коштів, оскільки
дане підприємство не мало ліцензії на
виконання таких робіт та не є їх
виконавцем колегія суддів зауважує
наступне.

Чинним законодавством України, на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару (робіт, послуг)
та дотримання ними вимог податкового
законодавства. Навіть у разі, якщо
контрагент не виконав своїх
зобов'язань зі сплати податків, це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Також
законодавство України не ставить в
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Поряд з цим, згідно з частиною другою
ст. 3 Господарського кодексу України
метою підприємницької діяльності є
одержання прибутку. Останнє передбачає
розсудливість суб'єкта господарювання
у виборі, зокрема контрагентів по
господарсько-виробничих відносинах
при здійсненні господарської
діяльності, до того ж, якщо ці відносини
виникають з приводу розпорядження
товарно-матеріальними цінностями
значної вартості.

Досліджуючи дане питання, колегія
суддів враховує наявність
відповідного Дозволу Територіального
управління Держгірпромнагляду по
Одеській області на початок виконання
робіт підвищеної небезпеки у період з
24.09.2010 року по 24.09.2013 року (а.с.11, т.3), а
також Акт огляду підприємства виданого
Регістром судноплавства України (
а.с.111-114, т.3 ) та відповідне свідоцтво
про Визнання Регістра судноплавства
України від 04.10.2010 року, яким
підтверджено спроможність ТОВ «СВ
Транс Україна» виконувати
днопоглиблювальні роботи. ( а.с. 115-116,т.3).

При цьому апеляційний суд враховує, що
спірне питання щодо обов'язкової
наявності ліцензії для відповідних
робіт встановлено рішенням суду лише
19.09.2012 року.

Отже, позивач, при наявності
вищенаведених документів та
відповідної інформації про реєстрацію
контрагента як суб'єкта господарювання
та платника податку на додану вартість,
не мав правових підстав стверджувати
про неспроможність контрагента
позивача виконувати
днопоглиблювальні роботи або
наявності будь-яких дефектів у
правовому статусі ТОВ «СВ Транс
Україна».

Доводи податкового органу, що із
аналізу планів виконавчих промірів
глибин на Дністровсько-Цареградському
гирлі станом на 22.11.2010 року та на 05.03.2011
року щодо відсутності значних змін
глибини дна морської частини
підхідного каналу за цей період не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
вони нічим об'єктивно не підтверджені.

З приводу претензій податкового органу
щодо недотримання позивачем форми акту
№КБ-2в, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що у зазначених
актах містяться всі необхідні
відомості, необхідні для ідентифікації
спірної господарської операції,
оскільки у разі ж підтвердження
дійсного виконання операції самі по
собі недоліки правореалізуючих
документів не можуть слугувати
перешкодою для реалізації платником
законного права на формування
податкового кредиту та валових витрат.
Адже власне неправильність зазначених
у первинних документах відомостей є
непрямою ознакою недостовірності
відомостей про факт поставки, що
містяться у таких документах, однак не
може розглядатися як беззаперечне
свідчення відсутності поставки, позаяк
документальне оформлення є лише формою
представлення інформації про
юридичний факт.

Аналогічну правову позицію висловив
Вищий адміністративний суд у справі
2а-, постанова суду від 30.01.2013 року,
номер судового рішення в ЄДРСРУ 29054059.

При цьому колегія суддів відхиляє
посилання податкового органу на те, що
відповідно до довідки № 05-52/12 від 02.03.2012
року в.о. капітана порту, визначені
договором судноплавні засоби до порту
не заходили та роботи не виконували,
фактично роботи виконувались іншими
засобами, що не передбачено умовами
договору.

Так, службовою запискою від 06.06.2012 року
№ 05-97/12 старшого капітана порту ДП
«Білгород-Дністровський морський
торгівельний порт" Міністерства
інфраструктури України підтверджено
фактичне виконання днопоглиблювальних
робіт на підхідному каналі
Дністровсько-Цареградського гирлі у
спірний період земкараваном, який
складався з наступних плавзасобів: з/с
«Майкон», д/ш «дунайська», д/ш
«Тендровська», д/ш «Київська», д/ш
«Капітан Коробко», д/ш «Куяльницька»,
буксир «МЗ-6», буксир МЗ-11» (а.с. 88 об;
а.с.245, т.4).

Питання щодо зміни судноплавних
засобів узгоджувалось між учасниками
господарських правовідносин з
одночасним погодженням цього питання з
відповідними державними органами.

Дослідивши вищенаведені докази у їх
сукупності колегія судів дійшла
висновку, що для підтримання
повноцінного функціонування порту
позивачем мають виконуватись роботи з
профілактичного днопоглиблення
морської частини підхідного каналу ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт», оскільки він
постійно замулюється.

Роботи з профілактичного
днопоглиблення надавались
генпідрядником - ТОВ «СВ Транс України»
відповідно до умов укладеного з цим
підприємством договору із залученнями
третіх осіб.

Днопоглиблювальні роботи дійсно були
виконані, що вбачається з наданої до
матеріалів справи первинної
документації. Оплата за надані ТОВ «СВ
Транс Україна» послуги віднесена
позивачем до складу податкового
кредиту та валових витрат
відповідного періоду.

Зазначене підтверджує реальність
здійснення господарської операції,
оскільки вона спричинила реальні зміни
майнового стану платника податків.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість були
фактично здійсненні та підтвердженні
належним чином оформленими первинними
документами, що свідчить про
реальність здійснення господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно з частинами першою та другою
статті 228 ЦК правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У справі, що розглядається, податковий
орган фактично зазначав про
безтоварність господарської операції
між позивачем та ТОВ «СВ Транс
Україна».

Такі юридичні факти могли бути
підставою для висновку відповідача про
нікчемність правочину.

Законом України від 2 грудня 2010 року N
2756-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Податкового кодексу
України" (далі - Закон N 2756-VI) зазначену
статтю, зокрема, доповнено частиною
третьою, відповідно до якої у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним, оскільки у зв'язку
з набранням чинності з 1 січня 2011 року
частиною третьою статті 228 ЦК
законодавець виключив правочини, які
були укладені з метою, що суперечить
інтересам держави та суспільства, з
кола нікчемних і відніс їх до
оспорюваних.

Якщо визнаний судом недійсний правочин
було вчинено з метою, що завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то при наявності умислу у
обох сторін - в разі виконання
правочину обома сторонами - в дохід
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за угодою, а в разі
виконання правочину однією стороною з
іншої сторони за рішенням суду
стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави. Зазначений Закон в частині
вказаної зміни набрав чинності з дня
набрання чинності Податковим кодексом
України, тобто з 1 січня 2011 року.

Аналогічну правову позицію
висловив Верховний суд України у
справі № 21-281а13, постанова суду від
15.10.2013 року.

Спірні податкові повідомлення
рішення прийняті відповідачем після 1
січня 2011 року, а відтак відповідач у
відповідності до приписів ст.71 КАС
України повинен довести наявність
відповідного умислу учасників
господарських правовідносин.

Натомість, податковий орган, приймаючи
спірні рішення фактично дійшов до
взаємовиключних висновків, з огляду на
те, що постановою старшого
оперуповноваженого відділу
оперативного обслуговування СДПІ по
роботі в ВПП ВПМ ДПІ у приморському
районі м Одеси Одеської області
Державної податкової служби від 15.10.2012
року в порушенні кримінальної справи
у відношенні посадових осіб ДП
«Білгород-Дністровський морський
торгівельний порт" за ст.212 КК України
по факту господарських взаємовідносин
з ТОВ "СВ Транс" за договором № 310-ХД/ТР
від 12.07.2012 року відмовлено ( а.с.82-84,т.4).

Що стосується контрагента позивача, то
відповідачем взагалі не надано
жодного доказу щодо перевірки
наявності відповідного умислу
посадових осіб зазначеного суб'єкта
господарювання.

Наведене також свідчить про
протиправність спірних рішень
відповідача.

З приводу висновку суду першої
інстанції щодо неправильності
формування позивачем спірного
податкового кредиту та валових витрат
внаслідок визнання судом вищевказаної
угоди недійсною, колегія суддів
зазначає наступне.

Дійсно як убачається із
матеріалів справи ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» звернулось до
Господарського суду Одеської області з
позовом до ТОВ «СВ Транс Україна» за
участю Іллічівської транспортної
прокуратури про визнання незаконним та
скасування рішення тендерного
комітету ДП "Білгород-Дністровський
морський торговельний порт", оформлене
протоколом оцінки (акцепту) тендерних
пропозицій від 06.07.2010 року про визнання
товариства переможцем торгів:
Будівництво водних шляхів, пристаней,
гребель та інших водних споруд код ДК
016-97 45.24.1 (профілактичне днопоглиблення
морської частини підхідного каналу ДП
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт") та визнання
недійсним договору від 12.07.2010 року №
310-ХД/ТР разом з додатковими угодами :№ 1
від 27.12.2010 року, № 2 від 14.01.2011 р., № 3 від
11.02.2011 р., № 4 від 11.04.2011 р., які укладені
між позивачем та ТОВ «СВ Транс
Україна».

Постановою господарського суду
Одеської області від 01.06.2012 р. по справі
№ 5017/1131/2012 за позовом ДП «БДМТП» до ТОВ
«СВ Транс Україна», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Міністерства інфраструктури України,
за участю Іллічівської транспортної
прокуратури про визнання незаконним та
скасування рішення тендерного
комітету та визнання недійсним
договору з додатковими угодами
(а.с.251-253, т.4). Зазначеним рішенням
визнано незаконним та скасовано
рішення тендерного комітету ДП
«БДМТП», оформлене протоколом оцінки
(акцепту) тендерних (цінових)
пропозицій від 06.07.2010 р. про визнання
ТОВ «СВ Транс Україна» переможцем
торгів: Будівництво водних шляхів,
пристаней, гребель та інших водних
споруд код ДК 016-97 45.24.1 (профілактичне
днопоглиблення морської частини
підхідного каналу ДП «БДМТП»); визнано
недійсним договір від 12.07.2010 р. №
310-ХД/ТР разом з додатковими угодами від
27.12.2010 р. № 1, від 14.01.2011 р. № 2, від 11.02.2011 р.
№ 3, від 11.04.2011 р. № 4, укладеними між ДП
«БДМТП» та ТОВ «СВ Транс Україна» ( а.с.
251-253,т.4).

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.07.2012 р. по
справі № 5017/1131/2012 рішення
господарського суду Одеської області
від 01.06.2012 р. по справі № 5017/1131/2012
скасовано, в задоволенні позову ДП
«БДМТП» відмовлено (а.с. 254-258, т. 4).

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.09.2012 р. по вищевказаній
справі касаційні скарги заступника
прокурора Одеської області та ДП
«БДМТП» задоволено частково. Постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 17.07.2012 р. по справі № 5017/1131/2012
скасовано в частині скасування рішення
господарського суду Одеської області
від 01.06.2012 р. про визнання недійсним
договору та додаткових угод до нього. В
іншій частині постанову Одеського
апеляційного господарського суду
залишено без змін. Рішення
господарського суду Одеської області
від 01.06.2012 р. по справі № 5017/1131/2012 в
частині визнання недійсним договору
від 12.07.2010 р. № 310-ХД/ТР разом з
додатковими угодами, укладеними між ДП
«БДМТП» та ТОВ «СВ Транс Україна»
залишено в силі (а.с. 149-154, 232-235, т.3)

Таким чином, з приводу спірного
договору № 310-ХД/ТР від 12.07.2012 року
існує судове рішення про визнання його
недійсним, яке набрало законної сили
19.09.2012 року.

Поряд з цим установлення факту
недійсності, в тому числі нікчемності
цивільно-правового правочину, який
опосередковує відповідну господарську
операцію, не є необхідною умовою для
визначення контролюючим органом
грошових зобов'язань платнику податків
у разі якщо буде встановлено
відсутність реального вчинення цієї
господарської операції або
відсутність зв'язку між такою
операцією та господарською діяльністю
платника податків.

Така правова позиція висловлена
Вищим адміністративним судом України
у листі № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" від 02.06.2011 року.

Отже, саме по собі наявність факту
визнання недійсності спірної
господарської операції не є
безумовною підставою вважати
протиправними дії суб'єкта
господарювання при формуванні
податкового кредиту та валових витрат
внаслідок придбання послуг за вказаною
угодою.

Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідним зазначити наступне.

Рішення суду про визнання недійсним
правочину набрало чинності лише 19.09.2012
року.

Правові наслідки недійсності
правочину передбачені приписами ст.216
ЦК України, відповідно до якої
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Тому,
правочин, визнаний судом недійсним, не
має під собою правової підстави, а
відтак набуває ознак неправомірності.

При цьому у сфері податкових
правовідносин правові наслідки
визнання правочину недійсним
визначені приписами ст.50, ст.140 п.140.2
Податкового Кодексу України, норми
якого є спеціальними по відношенню
норм Цивільного Кодексу України.

Так, зокрема, відповідно до п.140.2 ст.140
ПК України ( в редакції 01.07.2012 року)
уразі якщо після продажу товарів,
виконання робіт, надання послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, в тому числі
перерахунок у випадках повернення
проданих товарів чи права власності на
такі товари (результати робіт, послуг)
продавцю, платник податку - продавець
та платник податку - покупець
здійснюють відповідний перерахунок
доходів або витрат (балансової
вартості основних засобів) у звітному
періоді, в якому сталася така зміна
суми компенсації.

Перерахунок доходів та витрат
(балансової вартості основних засобів)
також проводиться сторонами:

у звітному періоді (періодах), в якому
витрати та доходи (балансова вартість
основних засобів) за правочином,
визнаним недійсним, були враховані в
обліку сторони правочину - у разі
визнання судом правочину недійсним;

у звітному періоді, в якому рішення
суду про визнання правочину недійсним
набуло законної сили - у разі визнання
правочину недійсним з інших підстав.

Отже, визнані недійсними правочини не
створюють для сторін тих прав і
обов'язків, які вони мають
встановлювати, а породжують певні
наслідки передбачені законом, зокрема
наслідком визнання правочину
недійсним не може бути його розірвання.

Як було зазначено вище юридичний факт,
що вказаний правочин є недійсним
наступив лише 19.09.2012 року, а відтак і
правові наслідки щодо визнання
правочину недійсним у сфері податкових
відносин наступають для його сторін
лише після 19.09.2012 року.

Таким чином, учасник
господарських правовідносин, який
внаслідок виконання угоди сформував
податковий кредит та валовій витрати, у
разі визнання в подальшому вказаної
угоди недійсною, зобов'язаний
здійснити відповідні коригування у
тому звітному періоді, в якому рішення
суду про визнання правочину недійсним
набуло законної сили тобто з податку
на додану вартість за вересень 2012 року
та податку на прибуток з 3 квартал 2012
року.

Виправлення податкової звітності
врегульовано приписами частини 3
пункту статті 50 ПК України, відповідно
до якої платник податків, який
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів, зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених пунктом 50.2 цієї
статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

З наведеного випливає, що факт
визнання правочину недійсним не є
безумовною підставою для визнання
протиправним дій учасника
господарських відносин щодо
формування спірного податкового
кредиту та валових витрат, а лише тягне
за собою певні правові наслідки у тому
числі у сфері податкового
законодавства щодо відповідного
коригування податкової звітності.

Враховуючи, що спірні податкові
повідомлення винесені внаслідок
неправомірного, на думку податкового
органу, формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат,
висновок суду першої інстанції з того
приводу, що наявність рішення суду про
визнання вказаної угоди недійсною
свідчить про правомірність зазначень
податкових повідомлень рішень є не
правильним.

При цьому суд не дає правову оцінку
діям позивача - платника податків щодо
формування податкової звітності у
відповідних періодах за наслідками
визнання угоди недійсною, оскільки це
питання знаходиться поза межами
предмета спору.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що на момент формування
спірного податкового кредиту та
валових витрат, укладена угода від
12.07.2010 р. № 310-ХД/ТР відповідала
положенням норм чинного податкового
законодавства України, а фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та ТОВ «СВ
Транс Україна», а відтак правомірність
включення позивачем до податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат вартість суми понесених
витрат, що свідчить про наявність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову.

Суд першої інстанції наведене не
врахував та помилково дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

З таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні справи неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, тому, керуючись ст. 202 КАС
України, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови, якою слід
задовольнити адміністративний позов.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Білгород-Дністровський
морський торговельний порт»
задовольнити, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 05
червня 2013 року у справі № 815/1032/13-а -
скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби
(правонаступник - спеціалізована
державна податкова інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Одесі Міжрегіонального
головного управляння Міндоходів ) №
від 28 вересня 2012 року та №
від 31 січня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі -14 липня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян