Справа № 803/1216/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року Справа № 803/1216/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування наказу в частині звільнення
зі служби в органах внутрішніх справ,
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області
(далі - УМВС України у Волинській
області) про визнання протиправним та
скасування наказу від 29 травня 2014 року
№ 114 о/с «По особовому складу» в частині
звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ, поновлення на посаді
та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
наказом УМВС України у Волинській
області від 29 травня 2014 року № 114 о/с «По
особовому складу» позивача
неправомірно звільнено з органів
внутрішніх справ у запас (з постановкою
на військовий облік) згідно із пунктом
66 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.
Вважає, що у відповідача не було
належних правових підстав для
звільнення зі служби за скоєння
вчинків, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ. При
вирішенні питання про накладення
такого суворого дисциплінарного
стягнення як звільнення зі служби,
відповідачем не було враховано, що
протягом усього часу проходження
служби в органах внутрішніх справ
України позивач не вчиняв проступків,
які підпадають під ознаки кримінально
караного діяння, суворо дотримувався
умов контракту, службові обов'язки
виконував добросовісно, сумлінно та у
повній відповідності до вимог усіх
нормативно-правових актів, про що також
свідчить відсутність будь-яких
дисциплінарних стягнень. Проходячи
службу за контрактом, позивач
отримував дохід і забезпечував сім'ю,
на даний час у зв'язку із звільненням
сім'я позивача знаходиться у скрутному
матеріальному становищі, а йому, як
службовій людині, важко знайти іншу
роботу, у зв'язку з чим вимушений
звернутися за судовим захистом своїх
прав. Просить визнати протиправним та
скасувати наказ начальника УМВС
України у Волинській області «По
особовому складу» від 29 травня 2014 року
№ 114 о/с в частині звільнення зі служби
в органах внутрішніх справ відповідно
до пункту 66 (за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, зобов'язати
відповідача поновити його на посаді та
виплатити грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу.

Відповідач в письмових запереченнях
від 26 червня 2014 року № 15/1022 пред'явлені
позовні вимоги заперечив, з наступних
підстав.

Підставою для видачі наказу про
звільнення позивача стали висновок
службового розслідування від 29 травня
2014 року та наказ УМВС України у
Волинській області від 29 травня 2014 року
№ 330/в, відповідно до яких прийнято
рішення про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивача у вигляді звільнення зі
служби «за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, порушення вимог
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, яка затверджена
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1991 року № 382, у частині
відданості народові України, Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про Дисциплінарний статут ОВС»,
особисту недисциплінованість, що
виразилось у невиконанні вимог наказів
МВС України від 28 травня 2014 року № 488
дск та УДАІ УМВС в області від 28 травня
2014 року № 157 щодо виконання завдань
визначених Законом України «Про
боротьбу з тероризмом» та несення
служби по охороні громадського порядку
в районах проведення
антитерористичної операції».

З наказом про звільнення від 29 травня
2014 року № 114 о/с позивач належним чином
був ознайомлений, про що свідчить його
підпис на послужному списку, датований
30 травня 2014 року.

Прийняттю наказу від 29 травня 2014 року №
330/в, який став підставою для
звільнення, передувало службове
розслідування, за результатами якого
комісія прийшла до висновку: за скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, порушення
вимог Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, яка
затверджена Постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1991 року
№ 382, у частині відданості народові
України, Закону України «Про міліцію»,
Закону України «Про Дисциплінарний
статут ОВС», особисту
недисциплінованість, що виразилось у
невиконанні вимог наказів МВС України
від 28 травня 2014 року № 488 дск та УДАІ
УМВС України в області від 28 травня 2014
року № 157 «Про відрядження працівників
Державтоінспекції області» щодо
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом» та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції інспектора
дорожньо-патрульної служби взводу із
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області старшого сержанта
міліції ОСОБА_1, звільнити з органів
внутрішніх справ за пунктом 66 (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Таким чином, на думку відповідача, факт
вчинення позивачем протиправних дій,
описаних у висновку службового
розслідування від 29 травня 2014 року, є
вчинком, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу, а
звільнення ОСОБА_1 було проведене у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Позивач в судове засідання не прибув, у
поданих письмових поясненнях від 14
липня 2014 року додатково пояснив, що
наказ УМВС України у Волинській
області від 29 травня 2014 року № 114 о/с «По
особовому складу» виданий без зібрання
будь-яких доказів як його вини, так і
невинуватості, а дисциплінарне
стягнення застосоване із грубим
порушенням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, а саме, при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації. Просив
розгляд справи проводити без його
участі.

Відповідач в судове засідання
представника не направив. 14 липня 2014
року представником відповідача подано
клопотання про розгляд справи без її
участі, на підставі наявних у справі
матеріалів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи те, що представник позивача
не заперечував щодо розгляду справи в
порядку письмового провадження, суд
ухвалив розгляд справи здійснювати в
порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 8
квітня 2008 року проходив службу в
органах внутрішніх справ, зокрема, з 29
березня 2013 року по 30 травня 2014 року - на
посаді інспектора дорожньо-патрульної
служби (за рахунок м/б*) взводу
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, що підтверджується
витягом із послужного списку, записами
у трудовій книжці серії АЕ № 198858. 8
квітня 2008 року позивач склав Присягу
працівника органів внутрішніх справ
України.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 29 травня 2014 № 114
о/с старшого сержанта міліції ОСОБА_1 -
інспектора дорожньо-патрульної служби
(за рахунок м/б*) взводу із забезпечення
супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області звільнено з органів
внутрішніх справ у запас (з постановкою
на військовий облік) за пунктом 66 (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, з 30
травня 2014 року. Витяг із вказаного
наказу позивач отримав 30 травня 2014
року, що підтверджується його підписом
у послужному списку.

Підставою для видачі зазначеного
наказу стали висновок службового
розслідування від 29 травня 2014 року,
проведеного згідно із наказом
начальника УМВС України у Волинській
області від 29 травня 2014 року № 444, а
також наказ УМВС України у Волинській
області від 29 травня 2014 року № 330/в «Про
порушення Присяги працівників органів
внутрішніх справ України працівниками
УДАІ Управління МВС України у
Волинській області та покарання
винних», відповідно до яких прийнято
рішення про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивача у вигляді звільнення зі
служби «за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, порушення вимог
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, яка затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1991 року № 382, у частині
відданості народові України, Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про Дисциплінарний статут ОВС»,
особисту недисциплінованість, що
виразилось у невиконанні вимог наказів
МВС України від 28 травня 2014 року № 488
дск «Про відрядження працівників
Державтоінспекції до Харківської
області» та УДАІ УМВС в області від 28
травня 2014 року № 157 «Про відрядження
працівників Державтоінспекції
області» щодо виконання завдань,
визначених Законом України «Про
боротьбу з тероризмом» та несення
служби по охороні громадського порядку
в районах проведення
антитерористичної операції».

Як слідує із матеріалів службового
розслідування за фактом грубого
порушення вимог Присяги працівника
органів внутрішніх справ України
окремими співробітниками ВЗС РДПС ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, 28 травня 2014 року
заступником МВС України було видано
наказ № 488 дск «Про відрядження
працівників Державтоінспекції до
Харківської області», відповідно до
якого для виконання завдань,
визначених Законом України «Про
боротьбу з тероризмом», та несення
служби по охороні громадського порядку
в районах проведення
антитерористичної операції наказано
начальникам ГУМВС України у Львівській
області, УМВС України у Волинській,
Житомирській, Івано-Франківській та
Тернопільській областях у період з 1
червня 2014 року по 30 червня 2014 року
відрядити до ГУМВС України в
Харківській області по 10 досвідчених,
патріотично налаштованих працівників
ДПС ДАІ на службових транспортних
засобах із розрахунку три
співробітники на один патрульний
автомобіль та старшого групи,
забезпечивши кожного працівника ДАІ,
що відряджається, табельною та
автоматичною вогнепальною зброєю,
боєприпасами до неї згідно з нормами
належності, спеціальними засобами
індивідуального захисту та активної
оборони (бронежилети та захисні
шоломи), форменим та камуфляжним
одягом, службовою документацією,
коштами на відрядження відповідно до
вимог законодавства, а службові
автомобілі - паливно-мастильними
матеріалами в достатній кількості, у
тому числі для забезпечення
супроводження.

28 травня 2014 року начальником УДАІ УМВС
України у Волинській області
полковником міліції Кравченею В.Ф., на
виконання вимог наказу МВС України від
28 травня 2014 року № 488 дск та керівництва
Департаменту ДАІ МВС України,
підписано наказ № 157 «Про відрядження
працівників Державтоінспекції
області», згідно з яким командирам
взводів ДПС ДАІ роти ДПС
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області та начальникові
відділення ДАІ з обслуговування м.
Луцька наказано було провести
оперативні наради з підпорядкованим
особовим складом щодо відрядження
працівників ДАІ в розпорядження
начальника ГУМВС України в Харківській
області, під час яких визначити по 2
досвідчених, патріотично налаштованих
працівника ДАІ та подати списки
бажаючих до виконання поставлених
завдань до 09 год. 00 хв. 29 травня 2014 року у
відділ ОР ДПС УДАІ УМВС в області.

На виконання зазначених вимог
командири взводів з обслуговування
стаціонарного поста № 1 РДПС ДАІ УМВС
капітан міліції Марчук С.П., з
обслуговування поста № 2 РДПС ДАІ УМВС
капітан міліції Гемба М.С., з
обслуговування поста № 3 РДПС ДАІ УМВС
майор міліції Скуратівський М.М. та
начальник відділення ДАІ з
обслуговування м. Луцька ДАІ УМВС майор
міліції Главічка В.Й. рапортами
доповіли, що ними були проведені
відповідні наради, на яких визначені
працівники для відрядження, списки
котрих додавались.

Разом з тим, командир взводу із
забезпечення супроводження РДПС ДАІ
УМВС капітан міліції Лагода О.І.
рапортом від 28 травня 2014 року доповів
начальнику УДАІ УМВС України у
Волинській області про те, що під час
проведення зборів особового складу
ніхто з працівників підрозділу не
виявив бажання їхати у відрядження в
Харківську область, після чого
начальником УДАІ УМВС України у
Волинській області полковником
міліції Кравченею В.Ф. були проведені
повторні збори даного взводу.

З рапорту начальника УДАІ УМВС України
у Волинській області полковника
міліції Кравчені В.Ф., поданого 29 травня
2014 року начальнику УМВС України у
Волинській області, вбачається, що
приблизно о 08 год. 00 хв. 29 травня 2014 року
до нього на мобільний телефон поступив
дзвінок від командира взводу із
забезпечення супроводження роти ДПС
ДАІ УМВС капітана міліції Лагоди О.І.,
який повідомив, що з 15 присутніх
працівників жоден не виявив бажання
їхати у відрядження. Кравченею В.Ф. було
прийняте рішення повторно зібрати весь
особовий склад взводу із забезпечення
супроводження і в присутності старшого
інспектора з о/д ВДПС УДАІ УМВС майора
міліції Мельника І.М. проведено нараду,
у ході якої 13 працівників написали
рапорти на звільнення з органів
внутрішніх справ, однак надати їх
керівництву УДАІ УМВС відмовились.
Після чого о 10 год. 00 хв. 29 травня 2014 року
з особовим складом взводу проведено ще
одну спільну нараду у присутності
начальника УКЗ УМВС полковника міліції
Феня М.Д., начальника СКЗ УДАІ УМВС
підполковника міліції Казмірука А.О.,
старшого інспектора з о/д ВДПС УДАІ
УМВС майора міліції Мельника І.М., на
якій працівники взводу також
відмовились їхати у відрядження та в
кінцевому результаті здали свої
службові посвідчення, в тому числі і
ОСОБА_1 (посвідчення серії УВП № 038307 від
28 квітня 2014 року).

Того ж дня, приблизно о 16 год. 00 хв.
командир взводу знову зібрав для
бесіди особовий склад, під час якої
останні також категорично відмовились
їхати у відрядження, при цьому, позивач
подав рапорт про відмову від поїздки у
відрядження на 30 діб в м. Ізюм за станом
здоров'я та сімейними обставинами.

Актом про відмову надати пояснення від
29 травня 2014 року зафіксовано факт
відмови співробітників ВЗС РДПС ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області, в тому числі
ОСОБА_1, надати пояснення в рамках
службового розслідування за фактом
грубого порушення Присяги працівника
органів внутрішніх справ України з
покликанням на те, що причини відмови
виїзду у відрядження були вказані у
рапорті від 29 травня 2014 року.

За результатами службового
розслідування комісія прийшла до
висновку: за скоєння вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, порушення вимог
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, яка затверджена
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1991 року № 382, у частині
відданості народові України, Закону
України «Про міліцію», Закону України
«Про Дисциплінарний статут ОВС»,
особисту недисциплінованість, що
виразилось у невиконанні вимог наказів
МВС України від 28 травня 2014 року № 488
дск та УДАІ УМВС України в області від 28
травня 2014 року № 157 «Про відрядження
працівників Державтоінспекції
області» щодо виконання завдань,
визначених Законом України «Про
боротьбу з тероризмом» та несення
служби по охороні громадського порядку
в районах проведення
антитерористичної операції інспектора
дорожньо-патрульної служби взводу із
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС України у
Волинській області старшого сержанта
міліції ОСОБА_1, звільнити з органів
внутрішніх справ за пунктом 66 (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Правовий статус позивача, в тому числі
підстави та порядок звільнення зі
служби в органах внутрішніх справ
України, врегульовано Законом України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року
№565-ХІІ (з наступними змінами та
доповненнями), Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України,
затвердженим Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV, Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
19 липня 1991 року №114 (з наступними
змінами та доповненнями).

Згідно із частиною першою статті 18
Закону України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року № 565-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями) порядок та
умови проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини восьмої статті 18
цього ж Закону при звільненні зі служби
в міліції за ініціативою адміністрації
у разі відхилення скарги з цього
приводу вищестоящими в порядку
підлеглості службовою особою чи
органом звільнений працівник міліції
має право оскаржити звільнення в суд.

Як передбачено пунктом 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
19 липня 1991 року № 114 (з наступними
змінами та доповненнями), особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Чинне законодавство України не містить
нормативного визначення поняття
«вчинок, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу»,
відтак, таке поняття є оціночним, та, на
думку суду, пов'язане із невиконанням
чи неналежним виконанням службових
обов'язків, порушенням вимог чинного
законодавства України, а тому у кожному
конкретному випадку звільнення
працівника міліції за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу, з урахуванням
усіх обставин справи суду слід
перевіряти законність звільнення
працівника міліції з такої підстави.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 4 цього Статуту
наказ є формою реалізації службових
повноважень особи начальницького
складу, згідно з якими визначаються
мета і предмет завдання, строк його
виконання та відповідальна особа, якій
належить його виконати. Накази можуть
даватись як в усній, так і в письмовій
формі. У разі одержання наказу від
старшого прямого начальника підлеглий
зобов'язаний виконати його та
повідомити про це свого
безпосереднього начальника.

Статтею 7 зазначеного Дисциплінарного
статуту передбачено, що службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу,
зокрема, дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних
стягнень на осіб рядового і
начальницького складу врегульовано
статтею 14 зазначеного Дисциплінарного
статуту. Зокрема, з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, учиненого особою рядового
або начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. При
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

На думку суду, звільнення позивача з
органів внутрішніх справ проведено з
дотриманням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV, оскільки такий
крайній захід дисциплінарного впливу
застосовано відповідачем з урахування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, вчинення якого доведено
матеріалами службового розслідування.

Так, матеріалами службового
розслідування підтверджується, що
позивач скоїв вчинок, який слід вважати
таким, що дискредитує звання рядового і
начальницького складу, оскільки
порушив вимоги Присяги працівника
органів внутрішніх справ України у
частині відданості народові України,
Закону України «Про міліцію», Закону
України «Про Дисциплінарний статут
ОВС», що виразилось у невиконанні вимог
наказів МВС України від 28 травня 2014
року № 488 дск та УДАІ УМВС України у
Волинській області від 28 травня 2014 року
№ 157 «Про відрядження працівників
Державтоінспекції області» щодо
виконання завдань, визначених Законом
України «Про боротьбу з тероризмом» та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення
антитерористичної операції.

При цьому, суд виходить з того, що
позивачу, як і іншим співробітникам
особового складу взводу із
забезпечення супроводження роти
дорожньо-патрульної служби ДАІ,
підпорядкованої УМВС, у встановленому
порядку було доведено зміст наказів
МВС України від 28 травня 2014 року № 488
дск та УДАІ УМВС України у Волинській
області від 28 травня 2014 року № 157, що
підтверджується як рапортом
безпосереднього начальника - командира
взводу із забезпечення супроводження
РДПС ДАІ УМВС капітана міліції Лагоди
О.І., рапортом прямого старшого
начальника - начальника УДАІ УМВС
України у Волинській області
полковника міліції Кравчені В.Ф., так і
рапортом самого ОСОБА_1, у тексті якого
зазначено про відрядження.

Проте, позивач фактично відмовився
виконати зазначені накази та відбути у
відрядження, що підтверджується
власноручно написаним рапортом від 29
травня 2014 року, з причин, які, на думку
суду, не можуть бути визнані законними
та поважними.

Крім того, дії позивача щодо здачі
службового посвідчення також слід
розцінювати як відмову від виконання
ним вказаних наказів.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про
міліцію» працівники міліції складають
присягу, текст якої затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.1991 року № 382 затверджено текст
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України такого змісту: «Я,
(прізвище, ім'я та по батькові),
вступаючи на службу до органів
внутрішніх справ України, складаю
Присягу і урочисто клянуся завжди
залишатися відданим народові України,
суворо дотримуватися її Конституції та
чинного законодавства, бути гуманним,
чесним, сумлінним і дисциплінованим
працівником, зберігати державну і
службову таємницю. Я присягаю з високою
відповідальністю виконувати свій
службовий обов'язок, вимоги статутів і
наказів, постійно вдосконалювати
професійну майстерність та
підвищувати рівень культури, всіляко
сприяти зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ. Клянуся мужньо і
рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя,
боротися із злочинністю, захищати від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права й свободи громадян, державний
устрій і громадський порядок. Якщо ж я
порушу цю Присягу, то хай мене
покарають за всією суворістю закону».

8 квітня 2008 року позивач склав Присягу
працівника органів внутрішніх справ
України.

Суд погоджується із висновками
службового розслідування про те, що
своїми діями позивач порушив Присягу
працівника органів внутрішніх справ
України у частині відданості народові
України, всілякого сприяння зміцненню
авторитету органів внутрішніх справ.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи знайшли своє підтвердження
висновки службового розслідування про
скоєння позивачем вчинку, який
дискредитує звання рядового і
начальницького складу.

На думку суду, при визначенні виду
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ як крайнього заходу
дисциплінарного впливу відповідачем
були враховані тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації.

З послужного списку ОСОБА_1 вбачається,
що у нього відсутні діючі
дисциплінарні стягнення, він має
заохочення за успіхи в роботі, проте,
відсутність стягнень та наявність
заохочень, а також наявність на
утриманні малолітніх дитей не
звільняють позивача від
відповідальності за невиконання
наказів, а обставини, за яких ним скоєно
проступок (який не можна визнати
незначним), що також свідчить про його
ставлення до виконання службових
обов'язків та рівень кваліфікації, на
думку суду, правомірно та обґрунтовано
були взяті до уваги при прийнятті
начальником УМВС України у Волинській
області рішення про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України.

Згідно із пунктом 6.3 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
12 березня 2013 року № 230 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2013 року за № 541/23073), особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право, зокрема, брати участь у
службовому розслідуванні, у тому числі
давати усні чи письмові пояснення,
робити заяви, в установленому порядку
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування, за письмовим рапортом
ознайомлюватися з висновком
службового розслідування, а також з
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення, у частині, яка її
стосується, крім випадків, визначених
законодавством України. Забороняється
затверджувати висновок службового
розслідування без отримання від особи
РНС письмового пояснення або за
відсутності акта про її відмову в
наданні письмового пояснення.
Небажання особи РНС, відносно якої
проводиться службове розслідування,
надавати пояснення не перешкоджає
затвердженню висновку службового
розслідування та накладенню
дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом, позивач
відмовився надати пояснення в рамках
службового розслідування з
покликанням на те, що причини відмови
виїзду у відрядження були вказані у
рапорті від 29 травня 2014 року, що
підтверджується актом про відмову
надати пояснення від 29 травня 2014 року. З
письмовим рапортом про ознайомлення з
висновком службового розслідування
позивач не звертався, відтак, судом не
встановлено порушень чинного
законодавства при проведенні
службового розслідування та
затвердження його висновку.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Таким чином,
обов'язок доказування того, що позивача
правомірно було звільнено з органів
внутрішніх справ покладається на
відповідача - суб'єкта владних
повноважень.

На думку суду, відповідач у даній
справі довів правомірність звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ було проведено з
дотриманням вимог чинного
законодавства України, тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись статтями 128, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про міліцію», Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк