Справа № 810/1038/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1038/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду апеляційну скаргу Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Цеппелін
Україна ТОВ» до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень про корегування
митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» (
далі - позивач ) звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України ( далі - відповідач ) про
визнання протиправними та скасування
рішень про корегування митної вартості
товарів від 15.08.2013 року № 125130000/2013/565133 та
від 16.08.2013 року № 125130000/2013/565181.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 24 березня 2014
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначену постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову про
відмову в задоволенні позовних вимог у
повному обсязі, так як, на думку
апелянта, оскаржуване рішення суду
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» (
далі - ТОВ ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» ) та
компанією «Zeppelin International AG» ( Швейцарія )
було укладено зовнішньоекономічний
контракт від 01.02.2013 року № ZIAG-ZUK-2013,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується продавати та
поставляти, а покупець приймати та
оплачувати екскаватори, бульдозери,
грейдери та іншу техніку й запчастини
до неї згідно кількості та цін,
зазначених в інвойсах, які є додатком
до цього договору.

У серпні 2013 року позивачем для митного
оформлення товару контролюючому
органу було подано митні декларації
від 15.08.2013 року № 125130000/2013/565074 та від
16.08.2013 року № 125130000/2013/565156 із
застосуванням основного методу
визначення митної вартості товару ( за
ціною договору ) у розмірах 557 828,75 грн. (
69 789,66 дол. США ) та 555 950,00 грн. ( 69 554,51 дол.
США ) відповідно.

На підтвердження вартості товару,
вказаної у зазначених деклараціях,
позивачем до органів митного контролю
було надано: зовнішньоекономічний
контракт, інвойси та пакувальні листи.

З метою підтвердження заявленої
позивачем митної вартості товару,
контролюючим митним органом ТОВ ІІ
«Цеппелін Україна ТОВ» було
запропоновано надати додаткову
уточнюючу документацію.

У зв'язку з ненаданням декларантом
додаткових документів Київською
митницею Міндоходів були прийняті
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості товару від 15.08.2013 року
№ 125130000/2013/565074 та від 16.08.2013 року №
125130000/2013/565156, згідно з якими вартість
задекларованого товару була визначена
за третім методом ( за ціною договору
щодо подібних ( аналогічних) товарів ) і
видані картки відмови у прийнятті
митних декларацій та митному
оформленні товару від 15.08.2013 року №
125130000/2013/00748 та від 16.08.2013 року №
125130000/2013/00752.

Далі, товар було випущено у вільний
обіг, після чого позивач звернувся до
митних органів із заявами про надання
додаткових документів, які були
витребувані відповідачем під час
митного оформлення товару.

14.10.2013 року Київською митницею
Міндоходів позивачу було відмовлено у
застосуванні митної вартості,
заявленої декларантом, у зв'язку з
ненаданням необхідних документів,
підтверджуючих заявлену митну
вартість товару, у повному обсязі.

Колегія суддів встановила, що
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент здійснення митного оформлення
та протягом дії гарантійних
зобов'язань позивачем до митного
органу були надані всі необхідні
документи для підтвердження
визначення митної вартості товару за
першим методом ( за ціною договору ).

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Митного кодексу
України ( далі - МК України ), Порядком
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення товарів
із застосуванням митної декларації на
бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженим Наказом
Міністерства фінансів України від 30
травня 2012 № 631 ( далі - Порядок № 631 ).

Так, згідно з п. 2 ст. 52 МК України,
декларант зобов'язаний подавати
митному органу достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У ч. 2 ст. 53 МК України визначено перелік
документів, які декларант повинен
подавати для підтвердження митної
вартості товару, заявленої у
декларації, і методу, обраного для її
обчислення. До таких документів
належать: декларація митної вартості,
зовнішньоекономічний договір
(.контракт.) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності, рахунок-фактура ( інвойс.)
або рахунок-проформа (.якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу.), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (.перевізні.) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Разом з тим, ч. 3 ст. 53 МК України прямо
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, яка
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати ( за
наявності ) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (
угодою, контрактом ) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором ( угодою, контрактом );
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору ( угоди,
контракту ); виписку з бухгалтерської
документації; ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти (
прайс-листи ) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4
Порядку № 631, перевірка правильності
визначення митної вартості товарів
належить до митних формальностей, що
виконуються при митному оформленні
митної декларації.

Ч. 1 ст. 54 МК України регламентовано, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору ( контракту ) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

П. 4.4 розділу IV Порядку № 631 прямо
передбачено, що митний орган відмовляє
у прийнятті МД виключно з таких
підстав: МД не містить усіх відомостей
або подана без рахунка або іншого
документа, який визначає вартість
товару та у випадках, встановлених
Кодексом, ДМВ; ЕМД не містить
встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів; МД подано з
порушенням інших вимог, встановлених
Кодексом.

Отже, з викладених законодавчих
положень вбачається, що встановлення
дійсності заявленої митної вартості
товару є не лише повноваженням
контролюючих митних органів, а й їх
обов'язком, який здійснюється шляхом
співставлення митної вартості товару,
зазначеної суб'єктом господарювання у
митній декларації із даними
документації, поданої декларантом.

При цьому, у випадках виявлення
розбіжностей або виникнення сумнівів
щодо правильності визначення митної
вартості товару законодавством
передбачено право контролюючого
митного органу витребувати у
декларанта відповідну додаткову
підтверджуючу документацію та
відмовляти у прийнятті митної
декларації, зокрема, у випадку
ненадання суб'єктом господарювання
такої документації.

Крім того, підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості може
бути наявність у спеціалізованих
програмно-інформаційних комплексах
Єдиної автоматизованої системи
Держмитслужби інформації про іншу
митну вартість ідентичних або подібних
товарів.

Аналогічний правовий підхід викладено
у рішенні Верховного Суду України від
22.10.2013 року у справі № 21-342а13, яке
відповідно до ст. 244-2 КАС України, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Дослідивши обставини справи, колегія
суддів встановила, що підставою для
витребування контролюючим митним
органом у позивача додаткової
документації стало ненадання
декларантом до митного оформлення
повного пакету документів,
підтверджуючих заявлену митну
вартість товару ( зокрема, були
відсутні прайс-лист виробника товару,
розрахунок ціни (калькуляція), рахунок
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, довідкова
інформація щодо вартості у
країні-експортері ідентичних та
подібних товарів ), необхідність
підтвердження дійсності цінового
рівня заявленої декларантом митної
вартості імпортованих товарів, а також
сигнал системи аналізу ризиків за
напрямом митної вартості, що зумовлює
виникнення у відповідача зобов'язання
перевірити достовірність даних про
товар, вказаний імпортером у митній
декларації.

Однак, як було встановлено судом першої
інстанції, підтверджується фактами у
матеріалах справи, позивачем на вимогу
контролюючого митного органу не було
надано додаткових уточнюючих
документів, що підтверджують заявлену
митну вартість товару до моменту його
випуску у вільний обіг, а додаткові
документи, подані ТОВ ІІ «Цеппелін
Україна ТОВ» контролюючому митному
органу після випуску товару у вільний
обіг, були надані не в повному обсязі,
між іншим, колегія суддів звертає увагу
на те, що позивачем знову до митних
органів не були надані ті ж самі
документи, що й при первісному
зверненні з митною декларацією.

При цьому, відповідач, діючи на
підставі та в порядку, визначеному
приписами ч. 3 ст. 57 МК України, згідно до
якої кожний наступний метод визначення
митної вартості товарів
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
МК України, обґрунтував та довів
неможливість застосування ним перших
двох методів обчислення митної
вартості товару, які передують
третьому методу ( за ціною на
аналогічні товари ).

Так, застосування методу визначення
митної вартості товарів за ціною на
аналогічні товари, у відповідності до
правових приписів статей 60-64 МК України
та положень Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі від 1994 року (GATT), яка
ратифікована Верховною радою України,
потребує наявності у контролюючого
митного органу інформації щодо
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, що продавалися
на експорт в Україну і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

Дослідження приписів розділу IV Порядку
№ 631 надає підстави для висновку про те,
що орган доходів і зборів при
здійсненні митного контролю та митного
оформлення товарів використовує
цінову інформацію в базі ЄАІС, що надає
можливість здійснити порівняння із
ціновими показниками таких же, схожих,
ідентичних, подібних (алогічних)
товарів інших імпортерів, які ввозили
товар за аналогічним кодом згідно
УКТЗЕД на територію України у
максимально наближений час до часу
імпорту товарів позивачем.

Оскільки, на момент перевірки
визначеної позивачем митної вартості
товарів зазначена інформація була
наявною в базі ЄАІС, а ТОВ ІІ «Цеппелін
Україна ТОВ» не було підтверджено
заявлену митну вартість товару за
першим методом ( за ціною договору ), то
судова колегія переконується в тому, що
виносячи оскаржувані рішення про
корегування митної вартості товарів,
імпортованих позивачем, Київська
митниця Міндоходів діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та
законодавством України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що в даному випадку відсутні
правові підстави для задоволення
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи та порушено норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, зокрема, є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України - задовольнити, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року - скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України - задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» до
Київської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішень
про корегування митної вартості
товарів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
18.07.2014 року.

Головуючий суддя

Епель О.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.