Справа № 2а-973/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Справа №
9104/34000/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Франківського районного суду м.Львова
від 23 червня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н
О В И В :

01.04.2011 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, в якому просив визнати
дії відповідача щодо невиплати
допомоги неправомірними. Зобов'язати
Франківський відділ соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
здійснити нарахування та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат відповідно до положень ч.4 ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік.

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 23 червня 2011 року
позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржило його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить постанову суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

У відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
суд вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Право позивача на одержання допомоги
на оздоровлення відповіднодо ч.4 ст. 48
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1
статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

Згідно ч.2. ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що посилання відповідача на постанову
Кабінету Міністрів України №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» згідно
якої інвалідам 2 групи виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
повинна здійснюватися в розмірі 120 грн.,
до уваги не приймаються, оскільки
відповідно до ч.3. ст.22 Конституції
України передбачено, що при прийнятті
нових законів або внесення змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Тому постанова Кабінету Міністрів
України № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» суперечить Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» оскільки
цим законом встановлено розмір
щорічної допомоги як величину кратну
відносно розміру мінімальної
заробітної плати, а вказаною
постановою Кабінету Міністрів України
встановлені конкретні розміри такої
допомоги в твердій грошовій сумі,
розміри допомоги, визначені у цій
постанові є значно меншими ніж
визначені Законом, що звужує зміст та
обсяг існуючих прав, і є неприпустимими
з огляду на вимоги Конституції України,
що вказані вище.

Колегія суддів зазначає, що надання
законодавцем права Кабінету Міністрів
України затверджувати певні розміри
компенсаційних виплат не означає, що
останній, встановлюючи такі, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити розміри та
порядок зазначених виплат, не
порушуючи положень Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 положення п.28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
якими відповідно було обмежено дію ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на 2008 рік, визнано
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Що стосується дії зазначеної статті у
2010 році, то дана стаття не
конституційною не визнавалася, інших
Законів, які б змінювали зміст даної
статті не виносилося, а тому підстав
для її не застосування в 2010 році не
було.

Як видно з заперечення на позов (а.с.26),
позивач отримав допомогу на
оздоровлення 27.08.2010 року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
120.00 грн. До суду за захистом порушеного
права звернувся в межах визначеного
ст.99 КАС України строку такого
звернення - 23.02.2011 року, що
підтверджується ухвалою Франківського
районного суду м.Львова від 02.03.2011 року
(а.с.19).

З огляду на вказане вище колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо визнання
неправомірними дій Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради щодо відмови
позивачу в перерахунку та виплаті
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, та зобов`язання
провести нарахування та виплату такої
допомоги в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, відповідно до ч.4 ст. 48
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Розмір мінімальної заробітної плати на
2010 рік встановлений ст.53 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 99, ст. 160, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст. 205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд,-

У Х В А Л
И В :

апеляційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради залишити без
задоволення, постанову Франківського
районного суду м.Львова від 23 червня 2011
року у справі № 2а-973/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п"ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М.Обрізко

Н.Г.Левицька