Справа № 814/1717/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

11:00 год.

17 липня 2014 року
справа № 814/1717/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., за участю секретаря
судового засідання Дворник Г.Г.,

представників позивача: Гусєва М.М.,
Суханової О.В.,

представника відповідача: Донченко
А.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомМиколаївської обласної
спілки споживчих товариств, вул. В.
Морська, 49, м. Миколаїв, 54001

доДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області,
вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030

провизнання дій протиправними,
стягнення коштів в сумі 378459,20 грн.В С Т А
Н О В И В:

Миколаївська обласна спілка споживчих
товариств (далі - позивач, Спілка)
звернулась із адміністративним
позовом до державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївської області
(далі - відповідач, ДПІ), в якому просить
суд визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування пені в
сумі 271842,70 грн. і застосування штрафу в
розмірі 106616,50 грн., а також стягнути з
відповідача заподіяну протиправними
діями шкоду в розмірі 378459,20 грн.

Обґрунтовуючи незаконність дій ДПІ
щодо нарахування пені, позивач
зазначив, що нарахування пені за період
до 1 січня 2011 р., тобто до набрання
законної сили Податковим кодексом
України (далі - ПК України) носить
протиправний характер, так як Закон
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який слід застосовувати до
спірних правовідносин до 1 січня 2011 р.,
не передбачав нарахування пені за
період заниження грошового
зобов'язання. З аналогічних міркувань
позивач вважає незаконним і
нарахування штрафу - на його думку,
оскільки порушення, яке стало
підставою для нарахування штрафу,
виявлено до 6 серпня 2011 р., штраф повинен
був нараховуватись згідно норм Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" і його розмір не повинен був
перевищувати 10% суми заниженого
зобов'язання. Оскільки Спілкою вся сума
штрафу та пені була фактично сплачена,
а позивач не погоджується із
законністю їх нарахування, він просить
стягнути з ДПІ всю суму безпідставно
сплачених ним штрафу і пені.

Відповідач позов не визнав, в
запереченнях вказав на наявність
підстав для нарахування пені і
застосування штрафу. Крім того,
наголошує на тому, що позивач, уклавши
із ДПІ договір про розстрочення
податкового боргу, тим самим узгодив
його і подальше оскарження суперечить
змісту цього договору (а. с. 77-78, 94-95).

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

На підставі акту про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Спілки з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 квітня 2008 р.
до 31 березня 2011 р. від 11 липня 2011 р. №
870/23-600/01759796, відповідач прийняв
податкове повідомлення-рішення від 28
липня 2011 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 779268,0
грн. та застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 177697,0 грн. (а. с. 12-21).

За позовом Спілки, Миколаївський
окружний адміністративний суд
переглянув законність цього
податкового повідомлення-рішення і
постановою від 25 липня 2012 р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовив. Ухвалою від 15 листопада 2012 р.
Одеський апеляційний адміністративний
суд апеляційну скаргу Спілки залишив
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін (а. с. 10-11).

Згідно із ст. 254 ч. 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), рішення
апеляційного суду набрало законної
сили.

Як передбачено ст. 56 п. 56.18. ПК України,
при зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили. Отже, після набрання
законної сили рішенням Одеського
апеляційного адміністративного суду,
грошове зобов'язання позивача набуло
статусу узгодженого податкового боргу.

За правилами ст. 59 п. 59.1. ПК України, у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

21 листопада 2012 р. ДПІ прийняла
податкову вимогу № 1050, якою визначена
сума податкового боргу Спілки в
розмірі 956965,0 грн., а саме: за основним
платежем - 779268,0 грн. і 177697,0 грн. штрафної
санкції (а. с. 22), тобто суми податку і
штрафу, визначені у вимозі, є повністю
тотожними цим сумам у податковому
повідомленні-рішенні від 28 липня 2011 р.
№ , законність якого встановлена
судом.

Згідно із ст. 129 п. 129.1. пп. 129.1.2. ПК
України, пеня нараховується у день
настання строку погашення податкового
зобов'язання, нарахованого
контролюючим органом або платником
податків у разі виявлення його
заниження на суму такого заниження та
за весь період заниження (в тому числі
за період адміністративного та/або
судового оскарження).

За визначенням терміну "податковий
борг", наданому у ст. 14 п. 14.1. пп. 14.1.175 ПК
України, податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Листом від 12 грудня 2012 р. № 7718/10/22-629 ДПІ
повідомила позивача про те, що за
період тривання судового оскарження
податкового повідомлення-рішення від 28
липня 2011 р. № , йому була
нарахована пеня (а. с. 8).

Позивач оскаржує дії відповідача щодо
нарахування цієї пені. З цього приводу
слід зазначити, що ДПІ не приймала
окремого податкового
повідомленні-рішення або податкової
вимоги, якими визначення сума пені, дії
із нарахування якої позивачем
оскаржуються, а вищевказаний лист не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні ПК України, яким з платника
податків стягується податковий борг у
виді пені, а тому цей лист не тягне для
позивача обов'язку із сплати пені.

В даному випадку, ДПІ може стягнути
пеню, про яку йдеться у згаданому листі,
виключно шляхом подачі відповідного
позову до суду і саме під час розгляду
такого позову суд має можливість
перевірити підстави нарахування пені
та її розрахунок, а Спілка має
можливість доводити відсутність
підстав для нарахування пені або
невірність її розрахунку. Оскарження ж
дій з нарахування пені не є належним
способом захисту прав позивача, адже
при такому формулюванні позовних
вимог, суд не розглядає вірність суми
пені - ним перевіряється виключно
дотримання процедури нарахування пені,
передбаченої податковим
законодавством, тоді як позовні вимоги
обґрунтовані саме безпідставністю і
помилковістю нарахування пені, тобто
оскаржуючи дії, позивач мотивує свій
позов незгодою по суті, а не порушенням
процедури.

Окрім пені, позивач оскаржує і дії ДПІ
щодо застосування штрафу в розмірі
106616,50 грн. Як пояснили представники
обох сторін, цей штраф є складовою
частиною штрафу, визначеного позивачу
податковим повідомленням-рішенням від
28 липня 2011 р. № , а судом вже
перевірялась законність цього рішення,
в тому числі і в частині застосування
штрафу, і суд не знайшов підстав для
його скасування, а тому позивач,
просячи визнати дії відповідача із
нарахування цього штрафу, фактично
вимагає повторно переглянути
законність його нарахування, що вже
було предметом судового дослідження.

Той факт, що позивач оскаржує саме дії з
нарахування штрафу, не змінює суті його
позовних вимог в цій частині, а крім
того дії суб'єкта владних повноважень
можуть бути самостійним предметом
судового оскарження у випадку, коли
самі дії мають правові наслідки і
порушують права позивача. В спорі
сторін, дії відповідача щодо
нарахування штрафу в розмірі 106616,50 грн.
знайшли своє оформлення у податковому
повідомленні-рішенні від 28 липня 2011 р.
№ , а тому, якщо дії суб'єкта
владних повноважень призвели до
прийняття ним відповідного рішення,
предметом оскарження повинно бути
рішення, а не дії, а як вже наголошував
суд, податкове повідомлення-рішення
від 28 липня 2011 р. № вже було
предметом судового розгляду і щодо
його законності мається таке, що
набрало законної сили судове рішення.

Також, при розгляді даного спору суд
звертає увагу на наступну обставину.

31 січня 2013 р. Спілка уклала із ДПІ
договір про розстрочення податкового
боргу (а. с. 24-25). За умовами цього
договору, до 25 грудня 2013 р. позивач мав
сплатити рівними частками податковий
борг у сумі 1088738,56 грн., який складається
з 627166,41 грн. основного платежу, 177697,0 грн.
штрафу і 283875,15 грн. пені.

На час звернення до суду із цим позовом,
позивач сплатив всю суму податкового
боргу з урахуванням штрафу і пені, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а. с. 33-54).

Відповідно до ст. 100 п. 100.2. ПК України,
платник податків має право звернутися
до контролюючого органу із заявою про
розстрочення та відстрочення грошових
зобов'язань або податкового боргу.
Платник податків, який звертається до
контролюючого органу із заявою про
розстрочення, відстрочення грошових
зобов'язань, вважається таким, що
узгодив суму такого грошового
зобов'язання.

Отже, позивач, уклавши договір про
розстрочення податкового боргу, тим
самим узгодив свій податковий борг,
включаючи платіж з податків, штраф і
пеню.

Укладений Спілкою договір носить
ознаки адміністративного договору (ст.
3 ч. 1 п. 14 КАС України) і оскільки КАС
України не містить застережень про
інше, в частині укладення, зміни та
розірвання такого договору до нього
повинні застосовуватись загальні
правила Цивільного кодексу України, з
урахуванням особливостей,
передбачених ст. 100 п. 100.12. пп. 100.12.1.,
100.12.2. ПК України.

Таким чином, правовідносини між
позивачем і ДПІ щодо нарахування
штрафу і пені та їх сплати, були
врегульовані договором про
розстрочення податкового боргу і
вимагаючи визнання протиправними дій
відповідача щодо нарахування штрафу і
пені, позивач, тим самим, ставить під
сумнів умови цього договору, при цьому
не оспорюючи сам договір, що суперечить
змісту правового регулювання цих
правовідносин.

З урахуванням встановлених судом
обставин справи, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Повний текст постанови складений

22 липня 2014 р.

Суддя
А. О.
Мороз