Справа № 2-а/168/6/14 168/106/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
Справа №
876/3944/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Старовижівському районі
Волинської області на постанову
Старовижівського районного суду
Волинської області від 12.03.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Старовижівському районі Волинської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Старовижівському районі Волинської
області про визнання неправомірною
відмову відповідача перерахувати йому
пенсію відповідно до ст. ст.37, ст.37-1
Закону України «Про державну службу»
та в переведенні його з 29.01.2014 року на
щомісячне довічне грошове утримання з
одночасним його перерахуванням,
виходячи із заробітної плати
працюючого судді на відповідній посаді
та зобов'язати відповідача відповідно
до ст.37, ст.37-1 Закону України «Про
державну службу» перерахувати і
виплатити йому з 05.08.2013 року по 28.02.2014
року включно пенсію, виходячи із
заробітної плати працюючого судді,
підтвердженої довідкою ТУ ДСА № 19 від
14.01.2014 року та з 29.01.2014 року у
відповідності до ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
перевести його і виплачувати йому
щомісячне довічне грошове утримання,
нарахувавши його із заробітної плати
працюючого судді, розмір якої
підтверджений вказаною довідкою.

Постановою Старовижівського районного
суду Волинської області від 12.03.2014 року
позов задоволено частково.

Зазначену постанову суду
оскаржив відповідач - УПФУ
Старовижівському районі Волинської
області, який просить скасувати дану
постанову та прийняти нову про відмову
в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтування заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що здійснити
відповідно до ст.37-1 цього Закону
перерахунок його пенсії немає підстав,
оскільки непрацюючим пенсіонерам
перерахунок пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
державну службу» проводиться лише в
разі, якщо є рішення Верховної Ради
України або постанова Кабінету
Міністрів України про підвищення
заробітної плати, а на даний час
урядові постанови про підвищення
заробітної плати працюючим державним
службовцям не приймались. Ст.129 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» не передбачає підвищення
розміру заробітної плати працюючих
суддів, а змінює умови оплати праці
суддів. Позивачу відмовлено у
призначенні щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
оскільки отримуваний ним розмір пенсії
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» - 5524,91 грн., а
розраховане щомісячне грошове
утримання становитиме 4635,33 грн.

На підставі ст.197 КАС України розгляд
наведеної справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Судом першої інстанцій встановлено, що
ОСОБА_1 перебуває на обліку з 20.05.2010 року
в УПФУ в Старовижівському районі
Волинської області і пенсію отримує
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу», стаж роботи, який дає
право на встановлення щомісячного
(довічного) грошового утримання
становить 20 років 04 місяці 25 днів.

29.01.2014 року позивач звернувся із заявою
до УПФУ в Старовижівському районі, в
якій просив перевести його на
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці та зробити
перерахунок.

05.02.2014 року відповідач відмовив
позивачу в задоволенні заяви виходив,
зокрема із того, що розмір пенсії після
переведення на щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці
буде меншим, ніж розмір пенсії, яку він
отримує відповідно до ст.37 Закону
України «Про державну службу»

Задовольняючи позовні вимоги в частині
позовних вимог щодо визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, суд першої інстанції виходив
з того, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу», або за його
вибором щомісячне довічне грошове
утримання. Суддя у відставці отримує
щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини першої статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» передбачено, що суддя у
відставці, який не досяг віку,
встановленого частиною першою цієї
статті, отримує щомісячне довічне
грошове утримання. При досягненні
таким суддею віку, встановленого
частиною першою цієї статті за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання або, за його вибором,
призначається пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу». Таким чином
законом виключно для суддів у
відставці встановлюється щомісячне
довічне грошове утримання або за їх
вибором пенсія державних службовців,
що є гарантією забезпечення
незалежності суддів.

З 1 січня 2011 року стаття 43 Закону
України «Про статус суддів» та
Постанова Верховної Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про порядок введення в дію Закону
України «Про статус суддів» у
відповідності з пункту другого
Прикінцевих та Перехідних Положень до
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» втратили свою чинність,
однак відповідно до його норм, із
внесеними до нього змінами, які діють з
1 жовтня 2011 року, положення щодо
визначення розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, аналогічні положенню
колишнього Закону України «Про статус
суддів» від 15 грудня 1992 року,
відповідають частині 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Положеннями ст.43 Закону України «Про
статус суддів» в редакції 1992 року, так і
положенням Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
встановлений від відсотків грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді, то розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці повинен
збільшуватися в разі підвищення
заробітної плати працюючого судді.

Одночасно необхідно зазначити, що
виходячи з норм ст.58 Конституції
України та висновків, викладених у
рішеннях Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року і від 03 червня 2013 р
№3-рп-2013, випливає висновок, що
матеріальні та соціальні гарантії
судді у відставці, які були встановлені
на час виходу у відставку (тобто на 2010
рік), не можуть бути обмежені або
скасовані ані новим законом, ані
внесенням змін до чинного Закону.
Оскільки на день виходу позивача у
відставку умови призначення, виплати
та перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання, були визначені
статтею 43 Закону України «Про статус
суддів» та Постановою Верховної Ради
України «Про порядок введення в дію
Закону України Про статус суддів»,
вимоги позивача про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження
розміру грошового утримання, є
законними і обґрунтованими.
Пропорційність розміру має
визначатись пропорційності дії норми
права у часі.

Відносини публічної служби у позивача
виникли раніше, тобто до набрання
чинності Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року зі змінами, що набрали чинності
з 1 жовтня 2011 року. Позивачу на підставі
чинного на той період Закону України
«Про статус суддів» надавалося право
на перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання у разі підвищення
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

На підставі Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011 р. N 3668-VI у статтю 138 Закону України
від 07.07.2010 № 2453-VI» були внесені зміни, у
зв'язку з чим частина 3 цієї статті була
вкладена у наступній редакції:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді».

Відповідно до речення 3 ч. 5 ст. 138 Закону
України від 07.07.2010 № 2453-VI» (в редакції
Закону України від 07.07.2011 р. N 3668-VI),
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, положення
частини третьої та положення першого,
другого, третього речень частини п'ятої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій статус суддів» в редакції
Закону України від 08.07.2011 р. N 3668-VI
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Частина 2 статті 152 Конституції України
встановлює, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, положення частини 3 та 5
статті 138 Закону України «Про
судоустрій статус суддів» від 07.07.2010 №
2453-VI відновили свою редакцію з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 03.06.2013 року №
3-рп/2013.

Колегія суддів зазначає, що стаття 138
Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI», якою
врегульований порядок здійснення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України, не
містить заборони на перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці судів
загальної юрисдикції, господарських
судів, спеціалізованих судів тощо.

Таким чином, обчислення щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці повинно здійснюватися у
відсотковому відношення до розміру
грошового утримання працюючих суддів
на відповідній посаді, а тому, у разі
зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
України повинні здійснювати
відповідний перерахунок раніше
призначеного грошового утримання
судді у відставці.

Зважаючи на встановленні обставини,
необхідно погодитись з висновком суду
першої інстанції, що є неправомірними
дії відповідача стосовно відмови в
переведенні позивача з 29.01.2014 року на
щомісячне довічне грошове утримання та
перерахування у розмірі грошового
утримання суддів, що працюють на
відповідній посаді, а тому позовні
вимоги про призначення щомісячного
довічного грошового утримання за
період з 05.08.2013 року по 28.02.2014 року є
безпідставними.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати довічного
грошового утримання позивачу здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
Старовижівському районі Волинської
області, обов'язок щодо перерахування і
виплати довічного грошового утримання
правильно покладено на відповідача у
справі.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи та постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст. 160, ст.183-2, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Старовижівському районі Волинської
області - залишити без задоволення.

Постанову Старовижівського районного
суду Волинської області від 12.03.2014 року
у справі №168/106/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко