Справа № 2а-4127/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Справа № 27799/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 14.12.2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Бедевлянської сільської ради
Тячівського району Закарпатської
області, третя особа Тячівське районне
підприємство технічної
інвентаризації, ОСОБА_1 про визнання
протиправним та скасування рішення
сільської ради, -

В С Т А Н О В
И В:

04.10.2011 року позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом та просила
визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Бедевлянської сільської ради
№ 35 від 02.06.2011 року про оформлення права
власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно
житловий будинок АДРЕСА_1 та надвірні
споруди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 30.01.1969 року Тячівським РАГС
було зареєстровано шлюб між нею та
ОСОБА_1, однак 23.09.1998 року шлюб було
розірвано.

У період шлюбу з відповідачем було
побудований будинок АДРЕСА_1. Під
забудову вказаного садибного будинку
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19.01.1971 року виконкомом
Тячівської райради було видане
Свідоцтво на забудову садиби в
сільських населених пунктах та
виділено земельну ділянку площею 0,07 га
з присадибного фонду колгоспу.

30 вересня 2011 року позивач довідалась,
що колишній чоловік зареєстрував на
себе право власності на майно, що є
спільним сумісним майном, на підставі
рішення виконкому Бедевлянської
сільської ради №35 від 02.06.2011 року.

Зокрема, звертає увагу на те, що
Реєстрація нерухомого майна за ОСОБА_1
та видача органом місцевого
самоврядування йому Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, була
проведена через 35 років після того, як
майно створене і здійснена вона на
підставі Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України 07.02.2002 р. № 7/5, по
дорученню сільрад на підставі рішення
виконкому сільради №35 від 02.06.2011 року.

Таким чином вважає, що оформлення
виконкомом сільради лише за колишнім
чоловіком права власності на це
нерухоме спільне сумісне майно є
незаконними, оскільки створено воно
було як спільне сумісне майно і після
шлюбу не розподілялося між ними. ОСОБА_1
не повідомив виконком Бедевлянської
сільської ради про наявність Свідоцтва
про забудови садиби і проведення такої
забудови разом з позивачем, про право
позивача на частку в цьому нерухомому
майні, що є підставою для скасування
рішення виконавчого комітету
сільської ради.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 14.12.2011 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано рішення Бедевлянської
сільської ради від 2 червня 2011 року за №
35 щодо оформлення права власності на
нерухоме майно-житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 в цілому.

З висновками суду не погодився апелянт
- ОСОБА_1, вважає постанову суду
прийняту при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить постанову
суду скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Зокрема зазначає, що дійсно у період
проживання в шлюбі з позивачкою ОСОБА_2,
але за накопичені ще до одруження
кошти,про що свідчать надані суду
записи у його трудовій книжці, ним
побудовано житловий будинок АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, яка була виділена
лише йому одному як працівнику
колгоспу, а не на спільно наданій йому з
позивачкою Бедевлянською сільською
радою під АДРЕСА_1 по цій же вулиці, про
що зазначала позивачка та відображено
у оскаржуваній постанові суду.

Вважає, що прийнятим виконкомом
Бедевлянської сільської ради рішенням
№35 від 02.06.2011 року не порушено прав та
охоронюваних законом інтересів
позивачки ОСОБА_2 і в суду не було
підстав для визнання його протиправним
та скасування.

У відповідності до вимог статті 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Матеріалами справи, а саме з технічної
документації по відводу земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку (а.с.
9-11),встановлено, що Виконкомом районної
ради депутатів трудящих видано
свідоцтво ОСОБА_4, ОСОБА_2 на забудову
садиби в сільських населених пунктах
УРСР у АДРЕСА_1 на земельній ділянці
площею 0,07 га, яка виділена з
присадибного фонду колгоспу на
підставі рішення виконкому
Бедевлянської сільської ради
депутатів трудящих № 11. Забудова
ділянки дозволена рішенням виконкому
Тячівської районної ради депутатів
трудящих від 25.12.1970 року № 416.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до діючих на момент
постановлення відповідачем
оспорюваного рішення ч. 1 і 2 ст. 331 ЦК
України та ч.1 ст. 182 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає у особи, яка створила це
майно, після закінчення будівництва
об'єкта нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

На думку суду першої інстанції,
представлені позивачем докази
вказують на факт забудови спірного
будинку в період перебування в
зареєстрованому шлюбі позивачки
ОСОБА_2 і ОСОБА_1, які являлися його
забудовниками, а тому рішення
Бедевлянської сільської ради від 2
червня 2011 року за № 35 щодо оформлення
права власності на нерухоме
майно-житловий будинок з надвірними
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1
за ОСОБА_1 є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки порушує законні
права позивача щодо володіння та
користування об'єктом нерухомості .

Зазначені висновки суду першої
інстанції, на думку апеляційного суду,
не відповідають дійсним обставинам
справи та є помилковими та
необґрунтованими, з огляду на
наступне.

Із копії Акту Тячівського бюро при
Закарпатському облвідділі у справах
будівництва та архітектури від 25.12.1970
року встановлено, що відповідно до
рішення Виконкому Тячівської районної
ради депутатів трудящих 25.12.1970 року № 416
відведено земельну ділянку під
індивідуальне житлове будівництво
забудовнику - ОСОБА_4, який проживає
АДРЕСА_1, загальною площею 0,07 га яка
передана забудовнику (а.с.11).

Згідно копії архівного витягу
Протоколу № 1 від 11.01.1970 року загальних
зборів членів колгоспу ім..40-річчя
Жовтня с. Бедевля, задоволено заяву
ОСОБА_4 жителя АДРЕСА_2 та дозволено
йому побудувати хату згідно
генерального плану забудови села та
виділено йому 0,07 га землі за рахунок
присадибної ділянки його батька
ОСОБА_5(а.с. 75).

Наведені обставини, на думку колегії
суддів, були підставою для належної
оцінки судом першої інстанції, що
вказаним судом не було належно
здійснено. Перевірка цих відомостей
повинна була довести відсутність чи
наявність різних об'єктів нерухомості,
оскільки позивач зазначає про зведення
будинку за адресою : АДРЕСА_1, а апелянт -
ОСОБА_1 вказує про проведення забудови
на земельній ділянці, що була відведена
лише йому одному. Судом першої
інстанції не було звернуто належної
уваги на паспортні дані позивача (а.с.7),
які вказують на проведення реєстрації
(прописки) позивача за адресою: АДРЕСА_1
від 09.01.1978 року, оскільки дана адреса
вказує про завершенння будівництва та
введення будинку в експлуатацію. На
вимогу суду апеляційної інстанції
Бедевлянська сільська рада не
представила витребуваних документів,
що не дало змоги здійснити перевірку
вказаного факту судом апеляційної
інстанції.

Додатково, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції було порушено
норми процесуального права, що знайшло
своє відображення у розгляді справи за
позовними вимогами до неналежного
відповідача. Предметом
адміністративної справи є оскарження
рішення виконавчого комітету
сільської ради, в той же час позовні
вимоги пред'явлені до Бедевлянської
сільської ради, що є порушенням судом
першої інстанції вимог статті 52 КАС
України та неможливістю здійснити
заміну неналежного відповідача на
стадії апеляційного розгляду.

У відповідності до статті 5 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», система місцевого
самоврядування включає в себе
територіальну громаду; сільську,
селищну, міську раду; сільського,
селищного, міського голову; виконавчі
органи сільської, селищної, міської
ради; районні та обласні ради, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.

Статтею вказаного закону визначено, що
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Представницькі органи
місцевого самоврядування, сільські,
селищні, міські голови, виконавчі
органи місцевого самоврядування діють
за принципом розподілу повноважень у
порядку і межах, визначених цим та
іншими законами.

Виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (в
разі її створення) ради може розглядати
і вирішувати всі питання, віднесені
законом до відання виконавчих органів
ради (ст. 52 Закону). Повноваження, надані
виконавчим органам сільських,
селищних, міських рад Законом,
класифікують за такими сферами
(галузями): соціально-економічного та
культурного розвитку, планування та
обліку; бюджету, фінансів і цін;
управління комунальною власністю;
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, громадського
харчування, транспорту і зв'язку ;
будівництва; освіти, охорони здоров'я,
культури, фізкультури і спорту;
регулювання земельних відносин і
охорони навколишнього природного
середовища; соціального захисту
населення; зовнішньоекономічної
діяльності; оборонної роботи;
вирішення питань
адміністративно-територіального
устрою; забезпечення законності,
правопорядку, охорони прав, свобод і
законних інтересів громадян;
відзначення державними нагородами,
відзнаками Президента України і
присвоєння почесних звань України.

Суттєвою особливістю комплексу
повноважень виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад є те,
що вони поділяються на власні
(самоврядні) (віднесені законом до їх
повного відання) та делеговані
повноваження (окремі повноваження,
надані їм згідно із законом органами
місцевого самоврядування або органами
місцевої державної виконавчої влади).

До відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад у
галузі житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
громадського харчування, транспорту і
зв'язку належать власні (самоврядні)
повноваження так і делеговані
повноваження серед яких - облік і
реєстрація відповідно до закону
об'єктів нерухомого майна незалежно
від форм власності (ст. 30 Закону).

Вказані обставини є доказом суттєвого
порушення судом першої інстанції вимог
статті 2 КАС України щодо обов'язку суду
у повному та об'єктивному розгляді
судової справи та є підставою для
скасування судового рішення .

Суду першої інстанції слід було
роз'яснити додатково про вирішення
спору про розподіл майна колишнього
подружжя у суді загальної юрисдикції
за правилами цивільного судочинства.
Разом з тим, до суду апеляційної
інстанції долучено рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 16.01.2012 року
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про скасування свідоцтва
про право власності та визнання права
спільної сумісної власності на
нерухоме майно.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позовних
вимог, а відтак, постанова суду
підлягає скасуванню.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 14.12.2011 року у
справі № 2а-4127/11 скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль