Справа № 2а-9029/12/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/800/28320/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:Головуючого
судді:Вербицької О.В.Суддів:
Маринчак Н.Є. Муравйова О.В.,за участю:
секретаря - Титенко М.П.

представника позивача - Сосніна В.М.

представника відповідача - Шапор Л.П.,
Литвиненка Д.О.

представника третьої особи - Чернової
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Он-Лайн
Карт Дата Центр»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014 р.

у справі № 2а-9029/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Он-Лайн Карт Дата
Центр»

до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

третя особа: Міністерство доходів і
зборів України

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Он-Лайн Карт Дата
Центр» (далі - позивач, ТОВ «Он-Лайн Карт
Дата Центр») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач, ДПІ у
Святошинському районі) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.08.2012 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2013 р., в
задоволенні позову ТОВ «Он-Лайн Карт
Дата Центр» відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03.12.2013 р. постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27.08.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2013 р. - скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.03.2014 р. позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Святошинському районі від 18.01.2012 р.
№ та від 17.04.2012 р. № 0.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014 р.
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.03.2014 р. скасовано.
Прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Он-Лайн Карт
Дата Центр», посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2014 р. скасувати, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07.03.2014 р. залишити в силі.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників позивача, відповідача та
третьої особи, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Святошинському районі проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Он-Лайн Карт Дата Центр»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 року по 30.09.2011 року, за
результатами якої складено акт від
29.12.2011року №394/23-50/33262675.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп. 138.10.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
прибуток в періоді, що перевірявся на
загальну суму 925955 грн.; пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пп. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено податковий кредит з
ПДВ на загальну суму 771331 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, податковим органом
прийнято податкові повідомлення -
рішення від 18.01.2012 року №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на 878 870 грн., в тому
числі 771 331 грн. - основний платіж та 107
539грн. - штрафні санкції, та №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1 055 350,25 грн., в тому числі 925 955
грн. - основний платіж та 129 395,25грн. -
штрафні санкції.

За результатами адміністративного
оскарження, податкове
повідомлення-рішення № скасовано
в частині 57839,50 грн. застосованої
штрафної санкції.

17.04.2012 р. податковим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення
№0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 997 510,75 грн., в тому
числі 925 955 грн. - основний платіж та 71
555,75 грн. - штрафні санкції.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
реальність господарських відносин
позивача з контрагентом підтверджено
належними первинними і розрахунковими
документами.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що позивачем не здійснювались
господарські відносини з ДП «Центр
Автоматичної Ідентифікації».

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду апеляційної
інстанції, вважаючи його передчасним
та таким, що винесений з неповним
з'ясуванням всіх обставин справи,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Он-Лайн Карт
Дата Центр» (Замовник) та ДП «Центр
Автоматичної Ідентифікації»
(Виконавець) укладено договори № 15/06
від 15.06.2009 та № ТП 02-05/10 від 02.05.2010 з
надання послуг по технічній підтримці
програмного забезпечення.

Предметом договору № 15/06 від 15.06.2009р. є
надання Виконавцем Замовнику послуг по
налаштуванню, прийманню обробці
зберіганню інформації Замовника.

За надані послуги ТОВ «Он-Лайн Карт
Дата Центр» перерахувало ДП «Центр
Автоматичної Ідентифікації» грошові
кошти в розмірі 4628017 грн.

Послуги отримані від ДП «Центр
Автоматичної Ідентифікації»
надавались позивачем підприємству ТОВ
«Альянс Холдинг» на підставі договорів
про надання послуг №У 11-08/09 від 11.03.2009 р.
та № ПР 01/05-2010 від 01.05.2010 р., за якими
позивач надавав контрагенту послуги по
налаштуванню, прийманню, обробці,
зберіганню інформації та надавав звіти
на її основі.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суду апеляційної інстанції, при
вирішенні даної справи, слід звернути
увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема:

- рух активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

- установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Зокрема,
встановити статус постачальника
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та/або сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість. Особа, що видає податкову
накладну, повинна бути зареєстрованою
як платник податку на додану вартість
на момент вчинення відповідної
господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин
суду необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Частиною 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору необхідним є дослідження
самих договорів укладених між
позивачем та контрагентами та всіх
первинних документів, пов'язаних з його
виконанням, обставин, які б
підтверджували рух активів у процесі
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентами, а також
встановлення наявності зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) з
понесенням інших витрат із
господарською діяльністю платника
податку та використання цих товарів у
господарській діяльності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 207 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
апеляційної інстанції зазначаються
встановлені судом апеляційної
інстанції обставини із посиланням на
докази, а також мотиви неврахування
окремих доказів; мотиви, з яких суд
апеляційної інстанції виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

В свою чергу, судом апеляційної
інстанції, при розгляді спору не
зазначено з посиланням на відповідні
первинні документи обставин, якими
спростовується висновок суду першої
інстанції про реальність здійснення
господарських операцій.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд апеляційної інстанції
не дослідив та не розглянув належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надав належну оцінку
обставинам справи, порушив та невірно
застосував норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняв незаконне
рішення.

Викладене свідчить про порушення судом
вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 227 КАС України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 КАС
України постанова апеляційного суду
підлягає скасуванню, як така, що
прийнята з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
апеляційної інстанції необхідно
врахувати викладене, дослідити на
підставі належних доказів питання
реальності господарських операцій,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Он-Лайн
Карт Дата Центр» задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2014 р.
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов