Справа № 2а-10025/11/1370
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м.
Київ К/9991/42070/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Квартирно-експлуатаційного відділу
м. Львова, Західного
територіального управляння Військової
служби правопорядку Збройних Сил
України, Міністерства оборони України
про визнання дій і рішення незаконним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулося до
суду з позовом до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова, Західного територіального
управляння Військової служби
правопорядку Збройних Сил України,
Міністерства оборони України про
визнання незаконним виключення з
квартирного обліку членів його сім'ї та
ненадання службового житла.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на порушення відповідачами
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх родин» і Постанови
Кабінету Міністрів України від 6 серпня
2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями» та просив про
задоволення позову.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 червня 2012
року відмовлено у відкритті
провадження в справі з підстав
непідвідомчості спору суду
адміністративної юрисдикції.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення, а справу
направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення скарги з
таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в
справі, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки спір сторін стосується права
на забезпечення житлом, не містить
ознак публічно-правового характеру і
має розглядатись за правилами
цивільного судочинства.

Проте з таким висновком судів не
може погодитись колегія вищого
адміністративного суду України
виходячи з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції - публічно-правовий спір, у
якому хоча б однією зі сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Дійсно, справи у спорах про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
інтересів, що виникають із житлових
правовідносин, згідно з частиною
першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за
правилами цивільного судочинства, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Разом з тим, з огляду на положення
частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
спори, в яких урегульовані нормативно
визначеною процедурою управлінські
дії суб'єкта владних повноважень,
пов'язані з реалізацією житлових прав
фізичних осіб (щодо обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, нагляду і контролю за
забезпеченням реалізації права
громадян України на житло, додержання
правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків тощо),
є публічно-правовими і розглядаються
за правилами адміністративного
судочинства.

Так, згідно з пунктом 2 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

При цьому, згідно пункту 15 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

У відповідності до Закону України від 25
березня 1992 року N 2232-XII "Про військовий
обов'язок і військову службу"
військовослужбовці - це громадяни
України, які проходять військову
службу у складі Збройних Сил України та
інших військових формувань.

При цьому згідно зі статтею 2
вищезазначеного Закону військова
служба є державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни.

Особливий порядок забезпечення осіб
військової служби, житлом,
встановлений у даному випадку статтею
12 Закону України від 20 грудня 1991 року №
2011-XII "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", і безпосередньо пов'язаний із
проходженням військовослужбовцями
публічної служби.

З урахуванням викладеного, слід дійти
висновку, що вимоги, пов'язані із
забезпеченням відповідно до вказаного
закону осіб публічної (військової)
служби житлом, підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Тому суди попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку щодо
підвідомчості даного спору і
неправомірно відмовили у відкритті
провадження у справі.

Згідно правил частини 4 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

Виходячи з наведеного оскаржувані
судові рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими, вони
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження судового
розгляду.

За приписами частини 1 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2012 року скасувати, а справу
направити для продовження судового
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало