Справа № 546/265/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р. Справа № 546/265/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Решетилівському районі
Полтавської області на постанову
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 28.05.2014р. по
справі № 546/265/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Решетилівському районі
Полтавської області

про визнання дій протиправними та
покладення на відповідача обов'язку
здійснити перерахунок та виплату
державної та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області, в якому просить:

- визнати дії Управління Пенсійного
фонду в Решетилівському районі
Полтавської області щодо відмови в
перерахунку та виплаті державної та
додаткової пенсії відповідно до
постанов Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11.03.2010
року та від 15.02.2010 року починаючи з 01
січня 2014 року з урахуванням ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виходячи із розрахунку
мінімальної пенсії за віком визначеної
на рівні прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законами України Про
Державний бюджет України на
відповідний рік протиправними;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Решетилівського району
Полтавської області провести позивачу
починаючи з 01 січня 2014 року та до втрати
такого права, або змін в законодавстві,
нарахування та виплату державної та
додаткової пенсії відповідно до
постанов Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11.03.2010
року та від 15.02.2010 року з урахуванням ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виходячи із розрахунку
мінімальної пенсії за віком визначеної
на рівні прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановленого законами України Про
Державний бюджет України на
відповідний рік, щомісячно, з
урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії та інвалідом ІІІ групи,
захворювання пов'язаного з виконанням
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.
Постановами Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11.03.2010
року та від 15.02.2010 року на відповідача
було покладено обов'язок здійснити
перерахунок та виплату відповідно
державної пенсії згідно вимог ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком. Дані
судові рішення не змінені, не скасовані
і набрали чинності. Разом з тим з
відповіді управління Пенсійного фонду
України від 12.03.2011 року вбачається, що
їй було здійснено перерахування
пенсій, виходячи із розміру
прожиткового мінімуму на момент
прийняття судових рішень. 27.01.2014 року
позивач звернувся до відповідача із
заявою про перерахунок та виплату з
01.01.2014 року пенсії відповідно до
судових рішень, проте отримав відмову з
посиланням на те, що пенсії
нараховуються у порядку та розмірах,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України. Вважаючи вказані
дії відповідача протиправними, позивач
звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Решетилівського районного
суду Полтавської області від 28.05.2014
року адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправними відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області по нарахуванню та виплаті
позивачу з 01 січня 2014 року державної та
додаткової пенсії у розмірі,
визначеному ст.ст. 50.54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області з урахуванням
проведених виплат здійснити
перерахунок та виплату позивачу
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
державної пенсії у розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 28.05.2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
їх обґрунтованість. Зазначив, що діючим
законодавством України надано право
Кабінету Міністрів України регулювати
питання здійснення соціальних виплат
та допомоги в межах відповідних
фінансових ресурсів, шляхом прийняття
відповідних постанов, у т.ч. щодо
виплати основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, які
визначені ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". На
реалізацію вищезазначених положень
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову №1210 від 23.11.2011 року "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлені розміри виплат особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. При визначенні позивачу
розміру пенсії, відповідач керувався
саме положеннями вищенаведеної
постанови. Враховуючи наведене,
відповідач вказує, що при нарахуванні
та виплаті позивачу пенсії відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені діючим
законодавством.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду були повідомлені у
встановленому законом порядку, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Відповідач надав до суду клопотання, в
якому просив розглянути справу без
участі уповноваженого представника.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІІ
групи, захворювання пов'язаного з
виконанням обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Постановою Решетилівського районного
суду Полтавської області від 15.02.2010
року по справі №2-а-445/10, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 05.08.2010 року по
справі №22а-8879/2010, задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області про перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсії
як інваліду ІІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області у перерахуванні та виплаті з
22.05.2008 року позивачу додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області із врахуванням
проведених виплат здійснити за період
з 22.05.2008 року перерахунок та виплату
додаткової пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Також, постановою Решетилівського
районного суду Полтавської області від
11.03.2010 року по справі №2-а-567/10, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 21.09.2010 року по
справі №22а-8878/2010, задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області про перерахунок та
виплату державної пенсії як інваліду
ІІІ групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області у перерахуванні та виплаті з
позивачу державної пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Решетилівському районі
Полтавської області із врахуванням
проведених виплат здійснити з 08 лютого
2010 року перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії згідно вимог ч.4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком з розміру,
встановленого частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

27.01.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою щодо нарахування
та виплати державної та додаткової
пенсії з 01.01.2014 року на підставі рішення
суду.

Листом від 29.01.2014 року №3/В-02 Управління
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області відмовило у задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вказаною відмовою
відповідача, позивач звернувся до суду
із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відмова відповідача щодо проведення
позивачу у період з 01.01.2014 року
державної та додаткової пенсії у
розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" є
протиправною.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень
також закріплений статтею 14 КАС
України, якою передбачено, що постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Як було встановлено під час розгляду
справи, підставою для звернення до суду
з даним позовом, слугував факт
невиконання, на думку позивача,
відповідачем рішення суду, яке
вступило в законну силу.

З даного приводу колегія суддів
зазначає, що згідно із положень ч. 4 ст.
257 КАС України, примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 наведеного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження").

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження",
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.89 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника-юридичну
особу-від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що діючим
законодавством надано право особі, на
користь якої ухвалено рішення суду, на
примусове виконання рішення суду.

В свою чергу, позивач звертаючись до
суду з даним позовом фактично просить
зобов'язати відповідача виконувати
рішення суду, яке вже набрало законної
сили і в силу приписів статей 14 та 255 КАС
України повинно виконуватися
відповідачем без ухвалення будь-яких
додаткових судових рішень.

Колегія суддів зауважує, що суд не в
праві зобов'язувати відповідача
виконувати чи не виконувати рішення
суду, яке і так є обов'язковим до
виконання для осіб, які беруть участь у
справі, зокрема, приймати рішення про
зобов'язання виконувати інше рішення
суду.

З даного приводу, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що положеннями
КАС України визначені загальні та
спеціальні способи судового контролю.

Загальні способи контролю мають усі
суди, незалежно від спеціалізації, і
вони полягають у розгляді скарг на
рішення, дії чи бездіяльність
державних виконавців. Загальний
судовий контроль за виконанням судових
рішень в адміністративних справах
здійснюється в порядку, встановленому
ст. 181 КАС України.

Спеціальні способи судового контролю
за виконанням судових рішень в
адміністративних справах передбачені
ст. 267 КАС України, зокрема, до них
належать: зобов'язання суб'єкта владних
повноважень надати звіт про виконання
судового рішення; накладання штрафу за
невиконання судового рішення; визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог з приводу визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови позивачу в перерахунку та
виплаті з 01 січня 2014 року державної та
додаткової пенсії відповідно до
постанов Решетилівського районного
суду Полтавської області від 11.03.2010
року та від 15.02.2010 року, та зобов'язання
провести їх нарахування та виплату.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Враховуючи наведене, приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку щодо обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Решетилівського районного
суду Полтавської області від 28.05.2014
року по справі №546/265/14-а не відповідає
вимогам ст.159 КАС України, а тому
відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС
України підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області задовольнити.

Постанову Решетилівського районного
суду Полтавської області від 28.05.2014р. по
справі №546/265/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Решетилівському районі Полтавської
області про визнання дій протиправними
та покладення на відповідача обов'язку
здійснити перерахунок та виплату
державної та додаткової пенсії.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.