Справа № 826/4162/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4162/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Мамчур
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Горяйнова А.М., Желтобрюх
І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві у відповідності до
положень ст. 41 КАС України без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу апеляційну скаргу
відповідача - Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
травня 2014 року у справі за позовом
приватного акціонерного товариства
«Виду бичі» до Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.03.2014 № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
травня 2014 року - позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, представник відповідача -
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
просить прийняти рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.03.2014 на підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення: № , яким у
зв'язку з порушенням п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за грудень 2013 року у
розмірі 422913 грн.; № , яким у зв'язку
з порушенням п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 30844 грн., а
також застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 15422 грн.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Отже, платник ПДВ має право включити до
складу податкового кредиту звітного
періоду отримані податкові накладні, з
дати виписки яких не минуло 365
календарних днів. Таким чином, до
податкового кредиту платник податку
може включити суми податку на додану
вартість по тих податкових накладних,
щодо яких одночасно виконані такі
умови (у разі дотримання інших правил
формування податкового кредиту,
визначених Кодексом): оформлені у
відповідності з вимогами Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 № 1379;
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних; отримані в
порядку, визначеному Кодексом; взяті на
облік згідно з правилами податкового
та бухгалтерського обліку. Аналогічна
правова позиція викладена у листі ДПС
України від 13.01.2012 № 1120/7/15-3417-22.

Як було встановлено судом першої
інстанції, позивач включив до складу
податкового кредиту звітного періоду
вищезазначені податкові накладні, з
дати виписки яких не минуло 365
календарних днів.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4 та 201.8 ст. 201
ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Відповідно до п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
01.11.2011 № 1379 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за
№ 1333/20071 (далі - Порядок № 1379), податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Як було встановлено судом першої
інстанції, сума ПДВ у розмірі 453757 грн.
віднесена позивачем до складу
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Реал Естейт Сервіс», ДП
«Науково-дослідний інститут
будівельного виробництва» та
«Мегалайн Глобал Юкрйен». На момент
складання вказаних податкових
накладних ТОВ «Реал Естейт Сервіс», ДП
«Науково-дослідний інститут
будівельного виробництва» та
«Мегалайн Глобал Юкрйен» були включені
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також зареєстровані
платниками податку на додану вартість
відповідно до чинного законодавства, з
урахуванням чого суд приходить до
висновку про наявність у них права на
складання податкових накладних.
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 10.01.2012 у справі №
К/9991/81953/11.

Отже, колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції, що
наявність реєстрації цих осіб на час
вчинення спірних операцій є свідченням
наявності у них необхідного обсягу
правосуб'єктності для здійснення таких
операцій, тоді як перевірка проведення
такої реєстрації з дотриманням вимог
законодавства перебуває поза межами
можливого контролю платника.
Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 03.05.2012 у справі №
К/9991/11271/12.

Таким чином, сума податку на додану
вартість у розмірі 453757 грн., віднесена
ПрАТ «Видубичі» до податкового
кредиту, підтверджується податковими
накладними, оформленими відповідно до
вимог ст. 201 ПК України та Порядку № 1379.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, що свідчать про
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.06.2005 між позивачем та ЗАТ
«Глобал-Маркет» укладено договір про
поділ нерухомого майна, що є у спільній
частковій власності, відповідно до
якого майновий комплекс у м. Києві по
вул. Інженерна, 1, поділено в натурі, а
саме позивачу належить 666/1000 частин
майнового комплексу, загальною площею
13346,60 кв.м. На зазначеному
правовстановлюючому документі вчинено
відповідний реєстраційний напис КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна».

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується, що формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість на підставі виписаних
ТОВ «Реал Естейт Сервіс», ДП
«Науково-дослідний інститут
будівельного виробництва» та
«Мегалайн Глобал Юкрйен» податкових
накладних є правомірним, та повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства, у зв'язку з чим
викладений в Акті перевірки висновок
ДПІ у Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
порушення позивачем п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України є необґрунтованим та таким, що
не відповідає чинному законодавству та
дійсним обставинам справи, а винесені
на його підставі спірні податкові
повідомлення-рішення від 20.03.2014 №
та № - безпідставними та
неправомірними.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що висновки
суду першої інстанції - є
обґрунтованими, а доводи апеляційної
скарги відповідача не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача -
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л.
Желтобрюх

А.М. Горяйнов

Ухвалу складено у повному обсязі 15.07.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.