Справа № 2а-1291/09/0370
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м. Київ
К/9991/20389/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуЛуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04.03.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011

у справі №2а-1291/09/0370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вопак-трейд»

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04.03.2009,
залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011,
позов задоволено. Визнано протиправною
та скасовано першу податкову вимогу
Луцької ОДПІ №1/1553 від 31.10.2008 та другу
податкову вимогу №2/1719 від 02.12.2008.
Визнано протиправними та скасовано
повідомлення Луцької ОПДІ №37816
від 05.01.2009, №38053 від 06.01.2009,
№86207 від 30.01.2009.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Суд першої інстанції, з доводами якого
погодився суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що узгоджені податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства сплачувались позивачем в
межах граничних строків визначених
Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», шляхом подання
платіжних доручень до установ банку,
яким доручалось перерахувати до
бюджету суми податкових зобов'язань, та
які були прийняті банком до виконання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні» в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
переказ грошей - це рух певної суми
грошей з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому в
готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного
Закону ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
При цьому банк має забезпечити
фіксування дати прийняття
розрахункового документа на виконання.
Що ж до проведення самого переказу
грошей, то це є обов'язковою функцією,
яку має виконувати платіжна система (п.
1.29 ст. 1 даного Закону).

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями ст.32 Закону України «Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні».

Положення п. 22.4 ст.22 Закону України «Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні» кореспондуються з приписами
пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
відповідно до якого днем подачі до
установ банків платіжного доручення за
всіма видами податкових платежів
вважається день його реєстрації. Слід
зазначити, що саме з поданням платником
податків платіжного доручення до банку
вказаний Закон пов'язує настання
певних правових наслідків.

Так, відповідно до пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16
цього Закону нарахування пені на суму
податкового боргу закінчується у день
прийняття банком, що обслуговує
платника податків, платіжного
доручення на сплату суми податкового
боргу. Оскільки момент закінчення
нарахування пені визначено датою
подачі платіжного документа до банку, є
підстави для висновку, що саме з цим
моментом, а не з датою фактичного
зарахування суми до бюджету, наведена
норма пов'язує погашення (сплату)
податкового боргу платником податків.

Відповідно до пп.16.5.1 п.16.5 ст.16 цього
Закону за порушення строків
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку такий банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те,
з чиєї вини відбулося не зарахування чи
неповне зарахування податку, збору
(обов'язкового платежу) до бюджету або
державного цільового фонду.

Отже, якщо неперерахування податку або
збору не є наслідком винних дій
платника податку, то до нього не можуть
бути застосовані штрафні санкції, пеня
або пред'явлена вимога про повне
перерахування податкових платежів до
бюджетів та державних цільових фондів.

З огляду на викладене правильними є
висновки судів попередніх інстанцій,
що позивач, сплативши зобов'язання з
податку на додану вартість сумі 177615
грн. згідно платіжного доручення №41
від 27.10.2008 по декларації за вересень 2008
року, збору за розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства на суму 68746
грн. згідно платіжного доручення №40
від 27.10.2008 та податку на додану
вартість за жовтень 2008 року в сумі 697626
грн. згідно платіжного доручення №42
від 27.11.2008, які подані до філії
«Відділення Промінвестбанк в
м.Луцьку», виконав свої зобов'язання у
повному обсязі, у зв'язку з чим у
податкового органу були відсутні
підстави вважати неперераховані
банком до бюджету грошові кошти
податковим боргом позивача, та вживати
заходи по його погашенню.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують та не можуть бути
підставою для їх скасування з
наведених в касаційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
відхилити, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
04.03.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун