Справа № 2-а-5407/11
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа: № 2-а-5407/11

14 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мельничука В.П.
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 24
травня 2011 року адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії та
виплатити недоотримані суми пенсії, -

ВСТАНОВИВ

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про визнання
неправомірними дій Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області (надалі за текстом -
«Управління») щодо відмови в
перерахунку пенсії та зобов'язання
здійснити з 10.12.2010 року перерахунок
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю та підвищення до пенсії, як
пенсіонеру, що проживає в зоні
посиленого радіоекологічного контролю
відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом -
«Закон №796-XII»).

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 травня 2011
року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління та
зобов'язано зробити за період з 10.12.2010
року перерахунок і виплатити
позивачеві додаткову пенсію у розмірі
15 % мінімальної пенсії за віком та
доплату до пенсії в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, з
урахуванням раніше здійснених виплат.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нове, яким
відмовити в задоволені позову.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1
має правовий статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи 4
категорії.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні, отримуючи пенсію як
непрацюючий пенсіонер і постійно
проживає в м. Кагарлик, Київської
області, яке відповідно до додатку 1 до
постанови Кабінету Міністрів УРСР №106
від 23.07.1991 року (Перелік населених
пунктів, віднесених до зон
радіоактивного забруднення внаслідок
чорнобильської катастрофи) віднесено
до зони посиленого радіоекологічного
контролю.

Відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати;

- у зоні гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного
контролю - одна мінімальна заробітна
плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті. Пенсіонерам, які працюють у
зонах радіоактивного забруднення,
оплата праці додатково підвищується на
25 процентів від розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону
№ 796-XII особам, віднесеним до категорії
4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

За спірний період Управлінням
виплачувалась позивачеві доплата до
пенсії у фіксованому розмірі,
визначеному відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №836 від 26
липня 1996 р., а не в кратному відношенні
до мінімальної заробітної плати, як
того вимагають положення Закону № 796-XII
та додаткова пенсія в розмірі 5
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни у статті 39, 51 Закону №
796-XII.

Відповідно до цих змін громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України. Особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 5
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо змін,
унесених до ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після
прийняття Конституційним Судом
України вказаного рішення знову почали
діяти положення ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII
в їх первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, ігноруючи
зазначені норми матеріального права та
не здійснюючи виплату доплати до
пенсії та додаткової пенсії у розмірі
встановленому Законом № 796-XII, порушив
указані права позивача.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми із соціального захисту
громадян, що постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи,
обґрунтовано не взяті судом до уваги,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом даного спору.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені
ст. 46 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини, а
посилання скаржника на положення
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 р. є помилковим,
оскільки згаданою постановою не може
бути звужено зміст та обсяг прав
позивача, встановлених Законом.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області залишити без задоволення, а
постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 травня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мельничук В.П.