Справа № 761/1403/14-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
761/1403/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Волошин В.О.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів -
Ключковича В.Ю. та Хрімлі О.Г.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Шевченківському районі м. Києва,
Головного Управління Пенсійного фонду
в м. Києві та Пенсійного фонду України
про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Шевченківському районі
м. Києва, Головного Управління
Пенсійного фонду в м. Києві та
Пенсійного фонду України призначити
пенсію за вислугу років відповідно до
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
на підставі заяви від 01 жовтня 2001 року,
яка знаходиться у матеріалах пенсійної
справи.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 березня 2014 року в
задоволенні вказаного
адміністративного позову було
відмолено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
станом на 23 квітня 1998 року (день подачі
першої заяви про призначення пенсії) не
працював на поліграфічній фабриці та
вважався звільненим з
прокурорсько-слідчої посади.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги та просив суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року - без змін
виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 просить
суд зобов'язати відповідачів
призначити йому пенсію за вислугу
років відповідно до ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» на підставі
заяви від 01 жовтня 2001 року.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не має права на призначення
пенсії, передбаченої ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 31 травня 1996 року був звільнений
з посади слідчого прокуратури
Київської області за станом здоров'я.
Стаж роботи позивача в органах
прокуратури складає близько 12 років.

Позивачем 25 березня 1998 року було
складено заяву про призначення пенсії
за віком. Відмітка про прийняття
вказаної заяви органом, що призначає
пенсію - відсутня.

Згідно запису в трудовій книжці № 33
ОСОБА_2 23 квітня 1998 року був прийнятий
на роботу в юридичну службу на посаду
юрисконсульта в Київську поліграфічну
фабрику «Зоря».

ОСОБА_2 повторно склав заяву про
призначення пенсії від 25 березня 1998
року, яка, згідно відмітки на ній, була
подана до органу, що призначає пенсію, 27
квітня 1998 року. На підставі цієї заяви
позивачу була призначено пенсію за
віком відповідно до ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
прокуратуру» з 12 липня 2001 року ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру» було
викладено у новій редакції.

Згідно ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.

У відповідності до ч. 18 ст. 50-1 вказаного
Закону положення цієї статті
поширюються також на пенсіонерів з
числа працівників прокуратури, яким до
набрання чинності цим Законом
призначена пенсія за віком, вислугою
років або за інвалідністю
безпосередньо з прокурорсько-слідчих
посад і посад у науково-навчальних
закладах, незалежно від часу виходу на
пенсію, за умови наявності у них стажу
роботи, передбаченого цією статтею.

Позивач вважає, що відповідно до
вказаних норм права має право на
призначення пенсії, передбаченої ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
оскільки має необхідний стаж роботи на
посаді слідчого прокуратури, був
звільнений з прокурорсько-слідчих
посад та до звернення за призначенням
пенсії не працював у Київській
поліграфічній фабриці «Зоря».

Сторони даної справи не заперечують, що
ОСОБА_2 має стаж, необхідний для
призначення пенсії, передбаченої
вказаною нормою права.

Разом з тим, така пенсія не може бути
призначена позивачу в силу ч. 18 ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру».

Згідно вказаної норми права,
обов'язковою умовою поширення ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру» на
осіб, яким до набрання чинності цим
Законом було призначено пенсію,
зокрема, за віком є призначення їм
такої пенсії безпосередньо з
прокурорсько-слідчих посад.

Як раніше зазначалося, після
звільнення з посади слідчого
прокуратури, ОСОБА_2 з 23 квітня 1998 року
працював у Київській поліграфічній
фабриці «Зоря». Заява про призначення
пенсії за віком від позивача була
прийнята органом, що призначає пенсію,
лише 27 квітня 1998 року.

Таким чином, пенсія за віком була
призначена позивачу у період його
перебування на посаді юрисконсульта в
Київській поліграфічній фабриці
«Зоря», а не безпосередньо після
звільнення з прокурорсько-слідчої
посади.

В адміністративному позові ОСОБА_2
зазначає, що заява про призначення
пенсії за віком була ним подана 25
березня 1998 року, тобто до
працевлаштування в Київській
поліграфічній фабриці «Зоря».

З огляду на те, що заява від 25 березня 1998
року, якій позивач присвоїв № 1, не
містить відомостей про її отримання
органом, що призначає пенсію, а заява
від 25 березня 1998 року, якій позивач
присвоїв № 2, була прийняти відповідним
органом 27 квітня 1998 року, колегія
суддів вважає вказані доводи позивача
необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
винесено правильне рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про призначення пенсії за вислугу
років відповідно до ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 03
березня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді
В.Ю. Ключкович

О.Г. Хрімлі

Ухвала складена в повному обсязі 27
червня 2014 року.

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Хрімлі О.Г.