Справа № 754/1879/14-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/1879/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Зотько Т.А. Провадження №
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мельничука В.П.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
про визнання відмови неправомірною та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом яким
просив визнати незаконним рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Березані Київської області (надалі
за текстом - «Управління») про відмову в
призначенні пенсії та про зобов'язання
відповідача призначити йому з 20.05.2013 р.
пенсію на пільгових умовах на підставі
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він працював на посаді електрозварника
ручного зварювання та має достатній
стаж для призначення пенсії на
пільгових умовах за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України. Однак відповідач не
виконує вимог указаного Закону та
відмовив у призначенні пенсії.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі Управління
просить скасувати вказане судове
рішення та розглянути спір по суті,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи та на
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим судом фактичних обставин
справи та правильність застосування
ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно паспорту серії НОМЕР_1, виданому
27.09.2001 р. Ватутінським РУ ГУ МВС України
в м. Києві, ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1

За даними трудових книжок та довідки
про підтвердження трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній № 42 від 13.11.2012 року,
позивач період з 11.07.1988 року по 29.06.2001
року працював у Київському
спеціалізованому управлінні
«Проммонтаж-2» треста «Промтехмонтаж-2»
електрозварником ручного зварювання з
повним робочим днем та повним робочим
тижнем.

У зв'язку з досягненням 55-річного віку,
позивач 31 липня 2013 р. звернувся до
Управління із заявою про призначення
йому пенсії на пільгових умовах.

Листом від 19.08.2013 року за № 2786/09/Я-402,
відповідач відмовив у такому
призначенні, з тих підстав, що
архівними довідками підтверджено факт
роботи позивача на посаді
електрозварника лише протягом 4 роки 1
місяць, 11 днів.

Відповідно до пункту «б» частини 1
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 р. №
1788-XII (надалі за текстом - «Закон №
1788-XII») на пільгових умовах мають право
на пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Це положення відтворене в пункті 1
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №
637, яким визначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Професія електрозварника на час
відповідної роботи входила до Списку №
2 виробництв, цехів, професій і посад з
важкими умовами праці, робота в яких
дає право на державну пенсію на
пільгових умовах і в пільгових
розмірах, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956
року № 1173, та до списку № 2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників з
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, зайнятість в яких повний робочий
день дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 березня 1994 року № 162.

З огляду на наведені правові норми та
фактичні обставини справи слід
погодитись з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог, оскільки дані записів
зроблених в трудовій книжці ОСОБА_2, та
архівні довідки свідчать про наявність
достатнього стажу роботи на посаді
електрозварника для призначення
пенсії на пільгових умовах.

Посилання відповідача на відсутність
документів, які підтверджують факт
роботи позивача на посаді, що дає право
на призначення пенсії на пільгових
умовах обґрунтовано не взято судом до
уваги.

Наведеними нормативними актами
визначено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

За правилами частини 1 статті 101 Закону
№ 1788-XII, органи, що призначають пенсії,
мають право вимагати відповідні
документи від підприємств, організацій
і окремих осіб, а також в необхідних
випадках перевіряти обґрунтованість
їх видачі.

Це означає, що перевірка достовірності
виданих документів покладається на
пенсійний орган, а сумніви останнього
щодо обґрунтованості їх видачі, самі по
собі, не можуть бути підставою для
відмови у призначенні пенсії, за
обставин, коли встановлено факт роботи
на посаді, яка дає право на призначення
пенсії на пільгових умовах.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права, а посилання Управління на те, що
на підприємстві не проводилась
атестація робочих місць є помилковим.

Атестація робочих місць за умовами
праці - це комплексна оцінка всіх
факторів виробничого середовища і
трудового процесу, супутніх
соціально-економічних факторів, що
впливають на здоров'я і працездатність
працівників в процесі трудової
діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442, атестація
робочих місць за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров'я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку
встановлено, що відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства, організації.

Таким чином, законодавцем покладено
обов'язок проведення атестації робочих
місць на керівників підприємств, а тому
її не проведення не може позбавити
громадян їх конституційного права на
соціальний захист щодо вирішення
питань надання пенсій за віком на
пільгових умовах.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва залишити
без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.П.Мельничук

Ухвала складена в повному обсязі 22
липня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мельничук В.П.