Справа № 872/1384/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/11033/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2012 року у справі №2а/0470/11033/12 за
позовом ОСОБА_1 до Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 вересня 2012 року звернулась до
суду з позовом до Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області, згідно
якого просить:

визнати протиправними дії відповідача
з приводу нарахування їй зобов'язання з
орендної плати за землю в розмірі
більшому, ніж визначено договором
оренди;

визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 25 травня 2011 року, видане
відповідачем, в якому визначена
загальна сума зобов'язання по орендній
платі за землю у розмірі 133 166,91 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що 28 грудня 2007 року між нею та
Дніпропетровською міською радою було
укладено договір оренди землі. 14
березня 2008 року в умови цього договору
було внесено зміни в частині розміру
орендної плати.

25 травня 2011 року відповідачем на адресу
позивача було надіслано податкове
повідомлення-рішення № від 25
травня 2011 року, в якому визначена сума
зобов'язання по орендній плати з
фізичних осіб у розмірі 133 166,91 грн. та
граничний строк сплати протягом 60 днів
з дня вручення податкового
повідомлення-рішення.

Вказане рішення податкового органу
позивач вважає протиправним оскільки
відповідачем в цьому рішенні не
зазначено норму Податкового кодексу
України, на підставі якої проведено
нарахування зобов'язання та його
розрахунок. Розмір орендної плати
визначено договором оренди земельної
ділянки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2012 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
оскільки вимоги статей 285-287
Податкового кодексу України також
стосуються орендної плати за землю,
таким чином оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
направити справу на новий розгляд.

В апеляційній скарзі посилається на
невірне застосування судом першої
інстанції пункту 286.5 статті 286
Податкового кодексу України у зв'язку з
неврахуванням того, що земельний
податок та орендна плата є різними
поняттями та про «фактичне» не
надіслання відповідачем оскарженого
податкового повідомлення-рішення
позивачу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача який підтримав
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що 28 грудня 2007 року
між Дніпропетровською міською радою
(орендодавцем) та позивачем (орендарем)
укладено договір оренди землі, який
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстровано в реєстрі за № 8533.

За умовами цього договору орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування строком на 15 років
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою м. Дніпропетровськ вул. Богдана
Хмельницького, 16, загальною площею 0,4865
га.

Пунктом 2.1. цього договору визначено, що
площа частки, за яку справляється
орендна плата, становить 48% або 0,2335 га.

14 березня 2008 року між сторонами
вказаного договору укладено
додатковий договір до договору оренди
землі від 28.12.2007 р., посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрований в реєстрі за номером 1678,
згідно з яким було внесено зміни до
договору в частині розміру орендної
плати. Так, відповідно до п. 4.1. договору,
річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у грошовій
формі (гривнях) з урахуванням п. 2.1.
цього Договору, у розмірі мінімальної
ставки орендної плати, встановленої
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
незалежно від мети використання згідно
чинного законодавства.

26 травня 2011 року Лівобережна МДПІ м.
Дніпропетровська надіслала на адресу
позивача податкове
повідомлення-рішення від 25.05.2011р.
№, яким визначена загальна сума
зобов'язання по орендній платі за землю
в розмірі 133 166,91 грн. та зазначено
граничний строк сплати протягом 60 днів
з дня вручення податкового
повідомлення-рішення.

Розрахунок орендної плати за землю
позивачу здійснено з урахуванням
базової вартості одного квадратного
метра у м. Дніпропетровську, яка на 2008
рік становила 244,01 грн., (а.с.16)
показників нормативно-грошової оцінки
земельних ділянок по місту та
коефіцієнтів індексації за 2008-2010 роки,
а саме: БВ*ЗК*СЛК*КФВ*S*48%, де БВ - базова
вартість одного квадратного метра; ЗК -
зональний коефіцієнт; СЛК - сукупний
локальний коефіцієнт; КФВ - коефіцієнт
функціонального використання; S -
загальна площа; 48% - частка площі (згідно
з договором оренди), за яку
справляється оренда.

Таким чином, сума нарахованої позивачу
орендної плати за землю на 2011 рік
складає 244,01*2,97*0,86*2,50*4865*48%*1,152*1,059*1,0*1%*3 та
дорівнює 133 166,91 грн.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте на підставі та у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України, оскільки враховуючи вимоги
статей 285-287 Податкового кодексу
України відповідач діяв правомірно.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про плату за землю"
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Стаття 5 Закону України "Про плату за
землю" передбачає, що об'єктом плати за
землю є земельна ділянка, а також
земельна частка (пай), яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди.

Суб'єктом плати за землю (платником) є
власник земельної ділянки, земельної
частки (паю) і землекористувач, у тому
числі орендар.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
14 Закону України "Про систему
оподаткування" від 25.06.1991 року № 1251-XII (в
редакції, яка діє з 31.03.2005р., після
внесення змін Законом України від
25.03.2005 р. № 2505) плата за землю (земельний
податок, а також орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності) належить до
загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Вказана норма законодавства
кореспондується з підпунктом 14.1.147
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, де вказано, що плата за землю
це загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Порядок оподаткування землі в Україні,
починаючи з 01 січня 2011 року,
визначається розділом XIII "Плата за
землю" Податкового кодексу України.
Питання орендної плати за землю
врегульовані статтею 288.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового
кодексу України визначено, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п.286.1 ст. 286 ПК України).

Згідно з частиною 287.1 статті 287
Податкового кодексу України власники
землі та землекористувачі сплачують
плату за землю з дня виникнення права
власності або права користування
земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або
права користування земельною ділянкою
плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

Таким чином, платником орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності, зокрема є
землекористувач, у якого виникає
обов'язок по сплаті податку з моменту
виникнення права користування
земельною ділянкою.

Необхідно зауважити на те, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про оренду землі",
іншими законами України та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди земельної ділянки.

Суб'єктами права власності на землю
відповідно до пункту "б" статті 80
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) є, зокрема, територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 83 ЗК України землі, які належать
на праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (пункт "в" статті 12 ЗК
України).

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України
право оренди земельної ділянки виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав. Право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.1998р. № 161-XIV (далі -
Закон України № 161-XIV) договір оренди
землі це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом ст. 15 Закону України № 161-XIV
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату належить до істотних умов
договору оренди землі.

Статтею 271 Податкового кодексу України
передбачено, що базою оподаткування
плати за землю є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII Податкового кодексу
України, а у разі, якщо нормативну
грошову оцінку не проведено - площа
земельних ділянок.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок для цілей розділу XIII
Податкового кодексу України -
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Правові засади проведення оцінки
земель в Україні визначені Законом
України від 11.12.2003 р. N 1378-ІУ "Про оцінку
земель" (із змінами та доповненнями).

Відповідно до абзацу 5 статті 5 Закону №
1378-ІV нормативна грошова оцінка
земельних ділянок використовується
для визначення розміру земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Пунктом 9 Типового договору оренди
землі встановлено, що розмір орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності вноситься у
грошовій формі та зазначається у
відсотках нормативної грошової оцінки
земельної ділянки або розміру
земельного податку.

Розмір орендної плати за землю
переглядається у випадках і з моменту:
зміни умов господарювання,
передбачених договором, зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін і
тарифів, зміни коефіцієнтів
індексації, визначених законодавством,
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами, в інших
випадках, передбачених законом (пункт 13
Типового договору оренди).

Згідно з положеннями ст. 30 Закону
України № 161-XIV зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна договору вчиняється в
такій формі, що й договір, що
змінюється, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та знайшло підтвердження під
час апеляційного розгляду справи факт
наявності у позивача на праві оренди
вказаної земельної ділянки
підтверджується наявними матеріалах
справи копіями договорів оренди
земельної ділянки від 28.12.2007 року та
додаткового договору до нього від
14.03.2008 р. (а.с.58-64), а також актом
приймання-передачі земельної ділянки
(кадастровий номер :04:016:0077) від
28.12.2007 року (а.с.14).

Отже, враховуючи положення вказаних
правових норм та з огляду на той факт,
що укладений між позивачем та
Дніпропетровською міською радою
договір оренди земельної ділянки не
було розірвано чи змінено позивач,
використовуючи вказану земельну
ділянку повинен сплачувати оренду
плату саме у розмірі, визначеному
договором оренди земельної ділянки.

Доказів наявності у позивача
заборгованості зі сплати орендної
плати відповідачем суду надано не було.

Однак, 25.03.2011 року відповідачем було
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, яким позивачу
було визначено суму податкового
зобов'язання за платежем орендна плата
з фізичних осіб у розмірі 133166,91 грн. При
цьому, визначаючи суми податкового
зобов'язання відповідач у податковому
повідомленні-рішенні в порушення п. 58.1.
ст. 58 Податкового кодексу України не
зазначив підставу такого нарахування.

Між тим, суд першої інстанції в
обґрунтування правомірності дій
відповідача посилався на положення
п.286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового
кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п.286.5 ст. 286
Податкового кодексу України
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на
земельну ділянку від одного власника
до іншого протягом календарного року
податок сплачується попереднім
власником за період з 1 січня цього року
до початку того місяця, в якому він
втратив право власності на зазначену
земельну ділянку, а новим власником -
починаючи з місяця, в якому у нового
власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на
земельну ділянку від одного власника
до іншого протягом календарного року
контролюючий орган надсилає податкове
повідомлення-рішення новому власнику
після отримання інформації про перехід
права власності.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що переходу саме права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: м.
Дніпропетровськ вул. Богдана
Хмельницького, 16, загальною площею 0,4865
га. від одного власника до іншого не
відбулось.

З огляду на викладене, у зв'язку з
відсутністю доказів наявності у
позивача заборгованості зі сплати
орендної плати з фізичних осіб у
розмірі 133166,91 грн., суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
правомірність визначення податковим
органом суми грошового зобов'язання на
підставі спірного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
його рішення, що оскаржується.

Однак позовні вимоги про визнання
протиправними дій відповідача з
приводу нарахування позивачу
зобов'язань з орендної плати за землю в
розмірі більшому ніж визначено
договором оренди не підлягають
окремому задоволенню, оскільки питання
обґрунтованості нарахування позивачу
зобов'язань з орендної плати за землю
вирішується судом при вирішенні
питання щодо правомірності
оскарженого податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином позов підлягає задоволенню
в частині позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
№ від 25 травня 2011 року.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду та прийняття нової постанови про
часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4
частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2012 року у справі №2а/0470/11033/12 -
скасувати та прийняти нову постанову
якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
№ від 25 травня 2011 року.

У задоволені позову в іншій частині
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 07 липня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко