Справа № 826/6630/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 червня 2014 року 10 год. 31
хв. № 826/6630/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
позивача та представника відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про скасування рішення
відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 23 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 19 травня 2014 року надійшов
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(далі - позивач) до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від 17
грудня 2013 року № (далі -
оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню, оскільки зроблені
у ході перевірки висновки відповідача
не відповідають фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 22 травня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
позивач підтримав позов та просив
задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 02 червня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 16 жовтня по 05
листопада 2013 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 12
листопада 2013 року складено акт №
2275/26-58-17-01-17- про результати
документальної планової виїзної
перевірки позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період із
01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період із 01 січня 2011
року по 31 грудня 2012 року (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, позивачем:

- не оприбутковано готівку у книгах
обліку розрахункових операцій (далі -
книги ОРО), чим порушено п. 2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637 (далі - Положення №
637);

- не збережено книги ОРО та контрольні
стрічки, чим порушено п. 6, п. 10 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" (далі - Закон; у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин ).

На підставі акту перевірки, 17 грудня 2013
року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 2333209,85 грн.

За результатами розгляду заперечень та
скарг в адміністративному (досудовому)
порядку, висновки акту перевірки та
оскаржуване рішення залишені без змін.

Суд не погоджується з доводами
позивача щодо наявності підстав для
задоволення позову, виходячи з оцінки
наявних у матеріалах справи доказів та
аналізу наступних положень і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75 Податкового кодексу України
(далі - ПК України; у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Перевірку проведено на підставі
наказу, копію якого разом із
повідомленням про проведення
перевірки направлено рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
та отримано особисто позивачем 11
жовтня 2013 року.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення суд зазначає
наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
у ході перевірки виявлено факт не
зберігання позивачем протягом трьох
років контрольних стрічок та книг ОРО
протягом встановленого строку.

Крім того, позивачем не оприбутковано
готівку в касі, а саме не здійснено
облік готівкових коштів у повному
розмірі їх фактичних надходжень у
книзі ОРО на підставі фіскальних
звітних чеків РРО у загальному розмірі
466641,97 грн.

Отримання готівкової виручки від
реалізації тютюнових виробів у
листопаді-грудні 2012 року
підтверджується наданими до перевірки
банківськими виписками (призначення
платежу "торгова виручка"), податковими
накладними, податковими деклараціями з
податку на додатну вартість, звітами
про використання РРО.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем до перевірки не надано книг
ОРО. Зазначена обставина у ході
судового розгляду справи позивачем не
заперечувалась. При цьому, позивач
наполягав на тому, що вказані книги
тимчасового були втрачені одним із
його працівників, але згодом знайдені
тим же працівником у його приватному
гаражі. Копії сторінок книг ОРО
долучено до матеріалів справи.

Позивач стверджував, що у зв'язку із
втратою книг ОРО 23 жовтня 2013 року його
працівник звертався до Солом'янського
РУ ГУ МВС України в місті Києві, однак
відповідну довідку позивачем отримано
тільки 05 листопада 2013 року.

У матеріалах справи міститься копія
вказаної довідки, датованої 31 жовтня 2013
року, зі змісту якої вбачається, що 23
жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в
місті Києві із заявою з приводу втрати
документів: касових журналів РРО,
касових стрічок, книг обліку прибутків
та витрат позивача.

Про втрату книг ОРО, як також
стверджував позивач у ході судового
розгляду справи, відповідача
повідомлено у під час перевірки, а
після отримання вказаної довідки -
письмово шляхом надання пояснюваної
записки від 07 листопада 2013 року № 1,
тобто після закінчення перевірки.

Отже, як вбачається з викладених
обставин, на час перевірки у
відповідача відсутні докази втрати
позивачем книг ОРО.

Будь-яких інших доводів на
обґрунтування безпідставності
висновків відповідача позивачем суду
не наведено.

Згідно зі ст. 2 Закону, книга обліку
розрахункових операцій - прошнурована
і належним чином зареєстрована в
органах державної податкової служби
України книга, що містить щоденні
звіти, які складаються на підставі
відповідних розрахункових документів
щодо руху готівкових коштів, товарів
(послуг).

Відповідно до п. 1.2 розділу 1, п.п. 2.2, 2.6
розділу 2 Положення № 637, каса -
приміщення або місце здійснення
готівкових розрахунків, а також
приймання, видачі, зберігання
готівкових коштів, інших цінностей,
касових документів.

Касова книга - документ установленої
форми, що застосовується для
здійснення первинного обліку готівки в
касі.

Оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України
від 12 червня 1995 року № 436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки", у разі порушення юридичними
особами всіх форм власності, фізичними
особами - громадянами України,
іноземними громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу: за
не оприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі не
оприбуткованої суми.

Відповідно до п.п. 44.1, 44.3-44.6 ст. 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у п. 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

Якщо документи, визначені у п. 44.1 цієї
статті, пов'язані з предметом
перевірки, проведенням процедури
адміністративного оскарження
прийнятого за її результатами
податкового повідомлення-рішення або
судового розгляду, такі документи
повинні зберігатися до закінчення
перевірки та передбаченого законом
строку оскарження прийнятих за її
результатами рішень та/або вирішення
справи судом, але не менше строків,
передбачених п. 44.3 цієї статті.

У разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в п.п. 44.1 і 44.3 цієї статті,
платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці 2 п. 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами 2 і 4
п. 44.7 цієї статті), такі документи
повинні бути враховані контролюючим
органом під час розгляду ним питання
про прийняття рішення.

Згідно з п.п. 6, 10 ст. 3, п.п. 3, 5 ст. 17 Закону,
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
забезпечувати зберігання використаних
книг обліку розрахункових операцій та
розрахункових книжок протягом трьох
років після їх закінчення; друкувати
або створювати в електронній формі на
реєстраторах розрахункових операцій
(за виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) контрольні стрічки і
забезпечувати їх зберігання протягом
трьох років.

За порушення вимог цього Закону до
суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі невикористання при
здійсненні розрахункових операцій у
випадках, визначених цим Законом,
розрахункової книжки або використання
незареєстрованої належним чином
розрахункової книжки чи порушення
встановленого порядку її використання,
або не зберігання розрахункових книжок
протягом встановленого терміну; десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі якщо контрольну
стрічку не надруковано або не створено
в електронній формі на реєстраторах
розрахункових операцій або не
збережено контрольну стрічку протягом
трьох років, або виявлено спотворення
даних про проведені розрахункові
операції, інформація про які міститься
на контрольній стрічці, створеній в
електронній формі.

Таким чином, із системного аналізу
викладених положень та обставин
вбачається правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про скасування рішення відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з її сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Поряд з цим, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір",
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір", під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2.

2. Стягнути із фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) решту
судового збору у розмірі 4384,00 грн.
(Чотири тисячі триста вісімдесят
чотири гривні 00 копійок) на рахунок
Окружного адміністративного суду
міста Києва за наступними платіжними
реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у
Печерському районі міста Києва, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк
отримувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код
банку отримувача (МФО) 820019, рахунок
отримувача 4007, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 30
червня 2014 року