Справа № 821/1959/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1959/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Войтович І.І.,

при секретарі - Сердюк О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рябчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

До Херсонського окружного
адміністративного суду звернулася
фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - позивач ) з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
25.02.2014 року № та №.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
зазначаючи, що відповідачем при
проведенні перевірки не з'ясовано усіх
фактичних обставин здійснення
позивачем господарських операцій,
односторонньо та не в повному обсязі
досліджено первинні документи, що
підтверджують придбання товарів
(послуг), невірно застосовано до
спірних правовідносин норми чинного
законодавства, що призвело до
помилкових висновків та визначення
позивачу грошових зобов'язань та
застосування санкцій. Просив позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав викладених в
письмових запереченнях та зазначив
наступне. Відповідачем під час
проведення перевірки позивача
встановлено, що ФОП ОСОБА_3
використовувала лише документальне
оформлення господарських операцій без
фактичного їх здійснення від
контрагентів - постачальників ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» та ПП «Островок».
Також, в ході перевірок встановлено
відсутність поставок товарів, що
свідчить про укладання угод без мети
настання реальних наслідків. Вважає
прийняті контролюючим органом
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення правомірними та просить
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши письмові докази, судом
встановлено наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2)
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності
розпорядженням Херсонського
міськвиконкому від 07.08.2001 року за № 5274,
Свідоцтво про державну реєстрацію від
07.08.2001 року НОМЕР_3. Взято на податковий
облік в органах податкової служби
17.08.2001 року за №12408.

Свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість №200021884 від 24
січня 2012 року.

Також, судом встановлено, що у період з
29.11.2013 року по 05.12.2013 року відповідачем
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка суб'єкта
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3
з питань взаємовідносин з ПП
«Островок» за липень, серпень, вересень
2012 року та з ТОВ «Фірма Радіус Інвест»
за травень 2012 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 12.12.2013 року
№1784/21-03-17-02/НОМЕР_2 (далі - акт). (а.с. 126-132).

З наведеного вище акта перевірки
вбачається, що перевіркою встановлено
порушення пп. 14.1.27 п. 14.1 ст..17, п.177.2 ст.172
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI (із змінами і доповненнями),
ФОП ОСОБА_3 включено до складу валових
витрат за 2012 р. вартість придбання
товарно - матеріальних цінностей без
належно документально підтверджених
витрат у сумі 165 916,70 грн., що призвело до
завищення валових витрат. В результаті
чого занижено суму податку з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на суму
24887,51 грн.

Також, перевіркою встановлено
відсутність поставок товарів, надання
послуг (виконання робіт) ТОВ «Фірма
«Радіус Інвест» у травні 2012 року, ПП
«Островок» у липні, серпні, вересні 2012
року платнику податків ФОП ОСОБА_3 на
суму ПДВ 33183,34 грн., що свідчить про
укладення угод без мети настання
реальних наслідків. Відповідно до
ст.185, ст. 186 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і
доповненнями), не підтвердження
правомірність включення ФОП ОСОБА_3 до
податкового кредиту суми ПДВ за
травень 2012 року - 6333,33 грн., за липень 2012
року - 7233,34 грн., за серпень 2012 р. - 11666,67
грн., за вересень 2012 р.-7950,00 грн. Та
перевіркою встановлено відсутність
поставок ФЛП ОСОБА_3 товарів (робіт,
послуг), умовно придбаних у ТОВ «Фірма
«Радіус Інвест» платникам податків -
покупцям: ТОВ «Абрикос Груп» на суму
26484,48 грн. ( в т.ч. ПДВ 4414,08 грн.) у травні
2012 року; У ПП «Остравок» платникам
податків - покупцям: ДПІ Мін.об.України
«ЦВС» Ялтинський» на суму 30600,00 грн. ( у
т.ч. ПДВ 5100,00 грн.) у липні 2012 року та на
суму 20400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 3400,00 грн. у
серпні 2012 р., що свідчить про укладання
угод без мети настання реальних
наслідків, відповідно до ст.185, ст.186, ст.
188 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і
доповненнями).

Крім цього, перевіркою встановлено
порушення п.198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI (із змінами і доповненнями),
а саме: заниження податку на додану
вартість за травень 2012 року на суму
2137,85 грн., за серпень 2012 року на суму
11666,67 грн., за вересень 2012 року на суму
7950,00 грн., на загальну суму ПДВ 21754,52 грн.
( а.с. 132).

Підставою для встановлення таких
порушень слугувало те, що перевіркою
неможливо підтвердити факт придбання
товарно - матеріальних цінностей,
поставок товарів, надання послуг
(виконання робіт) ФОП ОСОБА_3 по
господарським операціям з ТОВ «Фірма
«Радіус Інвест», ПП «Островок», з
врахуванням реального часу здійснення
операцій, місцезнаходженням майна,
відсутністю необхідних трудових
ресурсів, транспорту та іншого майна,
які економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
господарської діяльності .

На підставі вищенаведеного акта
перевірки позивача, відповідачем
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 25.02.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у сумі 27193,12
грн., у тому числі за основним платежем
в сумі 21754,52 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 5438,60 грн.(а.с. 8).

Також, прийнято податкове повідомлення
- рішення від 25.02.2014 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 31109,31 грн.,
в тому числі за основним платежем в
сумі 24887,51 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 6221,80 грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись з вищенаведеними
податковими повідомленнями- рішеннями
позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

З огляду на те, що відповідач
стверджував про те, що у ФОП ОСОБА_3
відсутні документи щодо здійснення
фінансово - господарських операцій з
ТОВ «Фірма «Радіус Інвест», ПП
«Островок», судом досліджено
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами та встановлено
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється господарська
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначає господарську
діяльність як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь- яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Фірма «Радіус
Інвест» був укладений договір № 1005-1
від 10.05.2012 року про поставку
текстильної продукції. Відповідно до
умов зазначеного договору Продавець
зобов'язується передати належний йому
товар - тканину, у власність Покупцеві,
а Покупець зобов'язується прийняти
товар та сплатити за нього на умовах
Договору.(а.с. 30).

На виконання умов даного договору,
позивачем надано суду наступні докази,
а саме: видаткову накладну №РН-210504
від 21.05.2012 року на загальну суму 38000,00
грн. у т.ч. ПДВ 6333,33 грн.; податкову
накладну № 98 від 21.05.2012 року на загальну
суму 38000,00 грн. у т.ч. ПДВ 6333,33 грн. (а.с.
31-32).

Факт оплати за отримані ТМЦ
здійснювалась по безготівковому
розрахунку через «клієнт - банк», що
підтверджується наданою суду випискою
банківських звітів про дебіторські та
кредиторські операції по рахунках ФОП
ОСОБА_3 за 30.05.2012 р. (а.с.33-34).

Крім цього, судом встановлено, що
транспортування товару, а саме «Бязь БН
146*220 та БО 125*220, проводилось ПП «Графіт»
на підставі договору перевезення від
21.05.2012 року за 30/05. (а.с. 35).

На виконання умов зазначеного договору
суду надано наступні докази, а саме: Акт
№Г-00000071 здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 21.05.2012 року, товарно
- транспортна накладна 48/475 від 21.05.2012
року; (а.с. 36-38).

В подальшому, отриманий товар
позивачем використано як у власному
виробництві так і в подальшому
реалізовано, що підтверджується
наданими суду доказами, а саме:
видаткова накладна №Ш-00000024 від 29.05.2012
року на загальну суму 34081,56 грн. у т.ч.
ПДВ 5680,26 грн., продукція власного
виробництва (постільні комплекти) була
реалізована ТОВ «Компанія дабл В».
Товар (Бязь БН 146*220 та Бязь БО 125*220), був
реалізований позивачем ТОВ «Абрікос
Груп», що підтверджується видатковою
накладною №Ш -00000031 від 01.06.2012 року на
загальну суму 26484,50 грн. у т.ч. ПДВ 4414,08
грн.(а.с. 39-40)

Крім цього, судом встановлено, що між
ФОП ОСОБА_3 та ПП «Островок» укладено
договір №9/7 від 07.07.2012 р. про поставку
текстильної продукції. Відповідно до
умов даного договору Продавець
зобов'язується передати належний йому
товар - текстильні вироби, у власність
Покупцеві, а Покупець зобов'язується
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах Договору.(а.с.46).

На виконання умов даного договору, суду
надано наступні докази, а саме:
видаткові накладні №РН-090701 від 09.07.2012
року на загальну суму 33400,00 грн. у т.ч.
ПДВ 5566,67 грн., №РН-230704 від 23.07.2012 року на
загальну суму 10000,00 грн. у т.ч. ПДВ 1666,67
грн., №РН-060803 від 06.08.2012 року на загальну
суму 25000,00 грн. у т.ч. ПДВ 4166,67 грн.,
№РН-210801 від 21.08.2012 року на загальну суму
45000,00 грн. у т.ч. ПДВ 7500,00 грн., №РН-280906
від 28.09.2012 року на загальну суму 47700,00
грн. у т.ч. ПДВ 7950,00 грн.; податкові
накладні №21 від 09.07.2012 р. на загальну
суму 33400,00 грн. у т.ч. ПДВ 5566,67 грн., №63
від 23.07.2012 року на загальну суму 10000,00
грн. у т.ч. ПДВ 1666,67 грн., №12 від 06.08.2012
року на загальну суму 25000,00 грн. у т.ч.
ПДВ 4166,67 грн., №54 від 21.08.2012 року на
загальну суму 45000,00 грн. у т.ч. ПДВ 7500,00
грн., №123 від 28.09.2012 року на загальну
суму 47700,00 грн. у т.ч. ПДВ 7950,00 грн. ( а.с.
47-56).

Факт оплати за отримані ТМЦ
здійснювалась по безготівковому
розрахунку через «клієнт - банк», що
підтверджується наданою суду випискою
банківських звітів про дебіторські та
кредиторські операції по рахунках ФОП
ОСОБА_3 за 09.07.2012 р., 23.07.2012 р., 06.08.2012 р.,
21.08.2012р., 28.09.2012 р. (а.с.57-61).

Перевезення товару зі складу ПП
«Островок», який останній орендував
відповідно до договору оренди №07-1 від
02.07.2012 р.- загальною площею 120 кв.м.,
здійснював ФОП ОСОБА_4 а/м МАЗ
(держ.номер. НОМЕР_4) на підставі
договору перевезення від 01.06.2012 року.
Також, надано акти здачі - прийняття
робіт (надання послуг) №3 від 09.07.2012
року, №4 від 06.08.2012 року, №5 від 21.08.2012 р.,
№6 від 28.09.12р.; товарно-транспортні
накладні №003 від 09.07.2012 р., №004 від 06.08.2012
р., №005 від 21.08.2012 р., №006 від 28.09.2012 р. (а.с.
67-79).

Отриманий товар використано позивачем
як у власному виробництві так і в
подальшому реалізовано. Факт
реалізації продукції продукції ДП
мін.об. України «ЦВС «Ялтинський»
підтверджується наданими суду
видатковою накладною №Ш-00000036 від 09.07.2012
р. на загальну суму 30600,00 грн. у т.ч. ПДВ
5100,00 грн., реалізацію продукції
Оздоровчому комплексу «Семидвір'я»
підтверджується наданою видатковою
накладною №Ш-00000043 від 01.08.2012 р. на
загальну суму 129521,40 грн. у т.ч. ПДВ 21586,90
грн., реалізація продукції ТОВ «Творча
хвиля» підтверджується наданою
видатковою накладною №Ш-00000044 від
03.06.2012 р. на загальну суму 10000,00 грн. у
т.ч. ПДВ 1666,67 грн., реалізація продукції
ДП мін.об. України «ЦВС «Ялтинський»
підтверджується наданими суду
видатковою накладною №Ш-00000048 від 27.08.2012
р. на загальну суму 74400,00 грн. у т.ч. ПДВ
12400,00 грн., реалізація продукції ТОВ
«Абрікос Груп», що підтверджується
видатковою накладною №Ш-00000052 від 24.09.2012
р. на загальну суму 35850,00 грн. у т.ч. ПДВ
5975,00 грн. ( а.с. 80-84).

Суд зазначає, що позивачем надано
первинні документи, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій щодо придбання послуг та
використання іх у власній
господарській діяльності.

Враховуючи, що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції та
подальшої її реалізації, суд вважає
висновок контролюючого органу про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
котрагентом безпідставним.

Щодо встановлення контролюючим
органом порушень ст.185, ст.186, ст. 188, п.198.3
ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із
змінами і доповненнями), суд зазначає
таке.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (далі - ПКУ)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПКУ
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною. Для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду. Датою виникнення
права орендаря (лізингоотримувача) на
збільшення податкового кредиту для
операцій фінансової оренди (лізингу) є
дата фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
обліку.

В пункті 198.3 статті 198 ПКУ
зазначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Таким чином, виникнення права
платника податку на податковий кредит
є наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Враховуючи, те що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції, суд
вважає висновок відповідача щодо
порушень порушень ст.185, ст.186, ст. 188,
п.198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, безпідставним.

Щодо встановлення контролюючим
органом порушень пп. 14.1.27 п. 14.1 ст..17,
п.177.2 ст.172 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і
доповненнями), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно зі статтею 1 Податкового кодексу
України, Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

За правилами статті 16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно із пунктом 167.1 статті 167
Податкового кодексу України, ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка
визначена з урахуванням норм пункту 164.6
статті 164 цього розділу щодо доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, в календарному місяці
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, до суми
такого перевищення застосовується
ставка 17 відсотків.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового
кодексу України, встановлено, що доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України, передбачено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України визначено,
що витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг) (п.
177.3 ст. 177 Податкового кодексу України).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України).

Суд враховує, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Згідно ч.2 ст.
3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-ХІУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" на дані
бухгалтерського обліку базується
фінансова, податкова, статистична та
інша звітність. Таким чином первинні
документи по відображенню господарчих
операцій є основою для податкового
обліку.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що на підставі наявних належно
оформлених первинних документів
податкового обліку позивач правомірно
включив до складу валових витрат у
перевіряємому періоді витрати по
взаємовідносинам з ТОВ «Фірма Радіус
Інвест» та ПП «Островок», у зв'язку з
чим висновки акту перевірки про
порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст..17,
п.177.2 ст.172 Податкового кодексу України
є необґрунтованими та безпідставними.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що податкові
повідомлення-рішення від 25.02.2014 року №
та №, прийняті
відповідачем безпідставно, а тому
підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов є підставним та обґрунтованим,
а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області № від 25.02.2014
року, яким фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
27193,12 грн., у тому числі за основним
платежем в сумі 21754,52 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 5438,60 грн.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області № від 25.02.2014
року, яким фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування в
сумі 31109,31 грн., у тому числі за основним
платежем в сумі 24887,51 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 6221,80 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 ( код НОМЕР_2) судовий збір в
сумі 182, 70 грн. (Сто вісімдесят дві
гривні 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 16 липня 2014 р.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 8.3.2