Справа № 686/5025/14-а
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/5025/14-а
ПОСТАНОВА

іменем України

13 травня 2014 року

Хмельницький міськрайонний суд

В складі: головуючого судді - Салоїд
Н.М.,

при секретареві - Колісник Л.В.

за участю представника
відповідача - Чорнобривої М.О.,

розгляну у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому

про визнання протиправною відмову у
правління у проведенні перерахунку
довічного утримання та зобов»язати
здійснити перерахунок

встановив:

У березні місяці 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. ХмельницькомуҐ,я кий мотивує тим, що
з 27 грудня 2010 року він перебуває у
відставці та йому було призначено
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 90% заробітної плати працюючого
судді апеляційного суду Хмельницької
області, що становить 7808, 89 грн.

В подальшому винагорода судді
збільшувалась та з 01 грудня 2013 року
становить 13 398,0 грн. та надбавка за
вислугу років 60% 8038,8 грн.

Відмова у здійсненні перерахунку
мотивована тим, що перерахунок
передбачено лише суддям
Конституційного Суду України.

Однак законом «Про судоустрій та
статус суддів» щомісячне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80% відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90% заробітної плати судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Дослідивши матеріали справи доказами,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
„Про державну службу" на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли для чоловіків -
не менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявленого позову не
визнала, подала заперечення, просить в
задоволенні позову відмовити.

Суд, перевіривши викладені в позовній
заяві та письмових запереченнях
доводи, дослідивши матеріали справи, та
оцінивши їх в сукупності, приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування та їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі та у межах повноважень та
засобами, передбаченими Конституцією
та законами України.

Згідно постанови Верховної Ради
України від 23.12.2004 року №2296-4 «Про
звільнення суддів», та наказу голови
Полонського районного суду
Хмельницької області від 18 січня 2005
року №2 позивач ОСОБА_1 був звільнений з
посади судді Полонського районного
суду Хмельницької області у звязку з
поданням заяви про відставку, та
призначено до виплати щомісячне
довічне грошове утримання у розмірі 88
відсотків заробітної плати.

Судом встановлено, що на час виходу у
відставку, позивач ОСОБА_2, мав стаж
роботи на посаді судді більше 20 років.
Відповідно до п.4 ст. 43 Закону України
«Про статус суддів»від 15.12.1992 року він
мав право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання у
розмірі 90 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

05 лютого 2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного утримання судді у відставці
в зв'язку з набранням чинності ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та надав довідку
територіального управління державної
судової адміністрації в Хмельницькій
області. Однак, відповідач відмовив
йому, обґрунтовуючи тим, що Порядок
подання документів для призначення і
виплати щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
органами Пенсійного Фонду України,
затверджений Постановою правління
Пенсійного Фонду України 25 січня 2008р. №
3-1 та зареєстрований у Мінюсті України
12 березня 2008р. № 200/14891, не передбачає
проведення перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів,
врегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання, призначене судді у
відставці, проводиться згідно вимог
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Призначення щомісячного
грошового утримання, його розмір
врегульоване частиною 3 статті 138
Закону .

З часу набуття чинності Закону
частиною 3 цієї статті було
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Така редакція частини 3 статті 138 Закону
проіснувала до 01 жовтня 2011 року, та
після набуття чинності на підставі
змін, внесених згідно із Законом від
08.07.2011 року № 3668-УІ, була викладена у
новій редакції, де безпосередньо
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону щодо суддівської
винагороди, вводилась в дію з 01 січня 2011
року.

В той же час, абзац шостий пункту 1
розділу XII із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 23.12.2010 р. N 2856-УІ,
стаття 129 Закону щодо суддівської
винагороди введена в дію з 1 січня 2012
року.

Суддівська винагорода, нарахована
судді відповідно до цього Закону з 01
січня 2012 року за повний відпрацьований
місяць, не може бути меншою, ніж його
середній дохід за попередні 12 місяців.
Тобто, право на перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі та порядку
визначеному ч. З ст. 138 Закону можливе
лише з 01 січня 2012 року.

Частина II Перехідних положень Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» (розділ XIII) визначає те, що
судді, призначені чи обрані на посаду
до набрання чинності цим Законом
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяв раніше.

Нормативні правові акти втрачають
силу, якщо у дію вводяться нові
нормативні акти, які встановлюють інше
регулювання аналогічних питань. У
цьому випадку відбувається фактична
втрата нормативним актом юридичної
сили. При цьому не має зворотної сили
Закон, який відміняє чи звужує права,
обмежує їх використання. Таким
загальноприйнятий принцип випливає з
положень Конституції України (ст. 58,
ст.22).

З урахуванням вище зазначеного, суд
вважає, що правовий статус позивача
після набрання чинності Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010 року регулюється саме ним.

У відповідності до вимог частини 3
зазначеної статті Закону щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90 %
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Отже, вказані норми не передбачають
відсоток співвідношення щорічного
довічного грошового утримання від
власного заробітку (на відміну від
пенсії у загальноприйнятому понятті), а
передбачають саме виплату від
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Тобто суд, з урахуванням норм
призначення, отримання та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання, передбачених у
попередньому Законі, регулюючи
тривалі правовідношення (позивача)
новим Законом, вважає, що дія положень
частини 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» від 07
липня 2010 року по суті та змісту може
бути застосована до розглянутих
правовідношень позивача, до його права
на отримання щомісячного довічного
грошового утримання у відсотковому
відношенні до грошового утримання
суддів, працюючих на відповідних
посадах на сьогодення.

Наведене закріплене у Рішеннях
Конституційного суду України, що
стосуються правових понять інституту
судді у відставці, поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, що
зазначено Конституційним судом,
зокрема, про неможливість відміни та
звуження змісту та об'єму статусу
суддів; про неможливість звуження
досягнутого рівня незалежності суддів;
про неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці, про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Зокрема, рішенням Конституційного Суду
України від 03 червня 2013 року визнано
таким, що відповідають Конституції ч.1,2
ст.138 Закону України №2453 у редакції
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року №3668 (далі Закон №3668),
визнано неконституційними ч.ч.З,
перше,друге, третє речення ч.5 ст.138
Закону №2453 у редакції Закону№3668, ст..2
Закону №3668 в частині поширення її дії
на Закон №2453, абзац другий розділу2
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону №3668.

В іншому випадку гарантії нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання позивачеві суттєво звузять
зміст, об'єм статусу судді, рівень його
соціального захисту, відповідно
звузяться гарантії незалежності
суддів, оскільки виходячи у відставку,
суддя мав право на перегляд розміру
виплат щомісячного довічного
грошового утримання при зміні
заробітку діючого судді, тлумачення
нового закону, що він нібито не
передбачає перегляду щомісячного
довічного грошового утримання,
протирічить змісту закону та
Конституції.

Крім того, досліджуючи правове поняття
«щомісячне довічне грошове утримання
судді», Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємоповязані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. У цьому ж рішенні
Конституційний суд України також
вказує про неможливість звуження
змісту та об'єму гарантій незалежності
суддів, а відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №
6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (
справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004
( справа про припинення дій чи
обмеження пільг, компенсацій та
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
( справа про пенсії та щомісячне
довічне грошове утримання), від 18
червня 2007 року № 4-рп/2007 ( справа про
гарантії незалежності суддів); рішення
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Змін у Конституцію України, норми якої
є нормами прямої дії, у цієї частці
(ст.22, ст. 126), у Закон України «Про бюджет
на 2012 рік», рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
3-рп/2012 (справа № 1-11/2012 року «про
соціальні виплати»), Постанови КМУ по
вказаному приводу у відношенні суддів,
не вносилися. Щорічне довічне грошове
утримання, на відміну від пенсії та
інших соціальних виплат для інших
громадян, має особливий статус: є
невідємною частиною гарантії
незалежності суддів. Тільки судді
мають право як на пенсію при досягненні
визначеного віку, так і на щомісячне
довічне грошове утримання коли йдеться
про відставку при наявності
суддівського стажу. При цьому
щомісячне довічне грошове утримання
нараховується відповідно від
грошового утримання судді, працюючого
на відповідній посаді.

Згідно постанови правління Пенсійного
фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1,
яка зареєстрована у Мінюсті України 12
березня 2008 року за № 20044891 хоча і не
передбачений порядок перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді, але цією постановою і
не заборонено нарахування і здійснення
перерахунку щомісячного грошового
утримання судді. Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
відомчими та урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору
підлягає застосуванню ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», якою передбачено, що довічне
грошове утримання судді у відставці
виплачується в розмірі встановлених
йому відсотків із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, а не Порядком подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного Фонду
України, в якому навіть відсутній
порядок перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді
відповідно до діючого законодавства.

У відповідності до ст.6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Посилання відповідача на вказану
постанову суд вважає необґрунтованими,
так як вони суперечать положенням
пункту 4 Указу Президента України № 384
від 06 квітня 2011 року «Про затвердження
Положення про Пенсійний фонд України»
саме на органи Пенсійного фонду
України покладено обов'язок щодо
призначення (перерахунку) і виплати
пенсій та щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці, а також Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».

Згідно довідки територіального
управління державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області на ім'я позивача № 505 від 03
грудня 2013 р. вбачається, що суддівська
винагорода судді районного суду, що
працює на відповідній посаді,
складається з окладу з 01 грудня 2013 року
12180 грн.

Позивач ОСОБА_2 працював суддею
апеляційного суду Хмельницької
області по день виходу у відставку, що
стверджується копією трудової книжки
позивача.

Зміст вказаної довідки визначає базу
для нарахування щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у відповідності з вимогами ч.З ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус судців», має усі необхідні для
цього данні, а також, передбачені ст. 129
Закону про грошове утримання судді,
працюючої на відповідній посаді та
надає відповідачу - управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому, де знаходиться особиста
справа судді у відставці ОСОБА_2
провести відповідні нарахування.

Таким чином, саме відповідач -
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому проявив бездіяльність
щодо законодавчо визначеного обов'язку
вчинити дії, пов'язані з нарахуванням
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2, суд
вважає, що його позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень тау
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.і ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Оскільки позивач звернувся в суд 14
березня 2014 року, тому позовні вимоги
заявлені в межах строків позовної
давності і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог звернути постанову
до негайного виконання суд вважає, що
вона не підлягає задоволенню, оскільки
суперечить п.8 ч.б ст.183-2 КАС України.

Керуючись ст.ст. 99, 183-2 КАС України, ст. 138
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів", суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому щодо не проведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
апеляційного суду Хмельницької
області ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому
Хмельницької області здійснити
перерахунок, доплату та виплачувати
ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове
утримання відповідно до частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в розмірі
90% суддівської винагороди судді
Апеляційного суду Хмельницької
області відповідно до довідки
зазначеного суду №06-40/14 від 28.02.2014 року
із суддівської винагороди в розмірі 21
436,82 грн. без обмеження щомісячного
довічного грошового утримання
максимальним розміром визначеного
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2013 року з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

На постанову через суд першої
інстанції, який її постановив, може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з моменту отримання її копії до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду.

Суддя: