Справа № К/9991/14650/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/14650/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Луганської митниці

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.01.2011 р.

у справі №2а-4864/10/1270

за позовом ОСОБА_4

до Луганської митниці

про визнання дій незаконними, визнання
недійсними податкових повідомлень,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до Луганської митниці
(далі - відповідач) про визнання дій
незаконними, визнання недійсними
податкових повідомлень.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.01.2011 р., позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними
податкові повідомлення від 07.05.2010 р. №45,
№46, № 47 та стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 1,70
грн. судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками митного органу проведено
тематичну перевірку щодо дотримання
позивачем вимог законодавства України
з питань митної справи при митному
оформленні транспортних засобів, що
ввозяться громадянами для вільного
використання на митній території
України за період з 01.07.2006 р. по 30.06.2009 р.,
про що складено акт від 16.11.2009 р. №1.

Актом перевірки встановлено, що
ввезений на митну території України
гр. ОСОБА_5 транспортний
засобу марки ВАЗ, модель 21099, 1999 року
випуску, оформлений зі звільненням від
оподаткування при переселенні на
постійне місце проживання до України, а
далі внаслідок його смерті (без
оформлення на той час посвідчення на
реєстрацію транспортного засобу) за
рішенням Свердловського міського суду
Луганської області про визнання
племінниці ОСОБА_4 (позивача)
спадкоємцем на спадщину.

У доповненні до акта від 27.04.2010 р. №1 про
результати тематичної перевірки
зазначено, що звільнення від
оподаткування вказаного транспортного
засобу, при його митному оформленні за
заявою позивача відбулось
неправомірно, з порушенням приписів п.7
ч.1 ст.8 Закону України «Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну,
митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України», у зв'язку з
відсутністю підстав для звільнення від
оподаткування, передбачених вказаною
нормою.

За результатами проведеної перевірки
митним органом прийнято податкові
повідомлення від 07.05.2010 р. №45, яким
визначено позивачу податкове
зобов'язання з мита на товари, що
ввозяться громадянами на територію
України у розмірі 2 096,71 грн., №46, яким
визначено податкове зобов'язання з
акцизного збору з громадян на
транспорті засоби у розмірі 14 711,44 грн.
та №47, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість з товарів, ввезених
громадянами на територію України, у
розмірі 5 038,99 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що під час митного оформлення спірного
транспортного засобу, були наявні
правові підстави для надання пільг при
його митному оформлені.

Крім того, судами зазначено, що
державну реєстрацію транспортного
засобу в органах ДАІ МВС України
позивачем було проведено 13.02.2007 р., що
свідчить про здійснення митного
оформлення автомобіля, а податкові
повідомлення відповідача про
визначення податкових зобов'язань
прийняті 07.05.2010 р., тобто після спливу 1095
днів, протягом яких відповідач мав
право визначати платнику податкові
зобов'язання.

Скаржник в обґрунтування касаційної
скарги, посилаючись на приписи п.7 ч.1
ст.8 Закону України «Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну,
митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України», вказав на
неправомірне надання позивачу пільг
при митному оформленні транспортного
засобу, ввезеного на митну територію
України для вільного використання, на
підставі заяви на оформлення спадщини.
Вважає, що під час митного оформлення
транспортного засобу, були відсутні
документи по підтвердженню складу
спадщини, відкритої за межами України
на користь громадянина - резидента,
органами, що вчиняють нотаріальні дії у
країні її відкриття, тому були відсутні
підстави для звільнення від
оподаткування вказаного транспортного
засобу позивача і таке звільнення, на
думку митного органу, відбулося
неправомірно.

Як вбачається з матеріалів справи,
громадянином Російської Федерації
ОСОБА_5 01.05.2006 р. був ввезений на
митну територію України автомобіль
марки ВАЗ, модель 21099, 1999 року
виробництва, об'єм двигуна 1499 куб. см.,
номер кузова НОМЕР_1, який був
звільнений від оподаткування у зв'язку
з переселенням гр.ОСОБА_5 на постійне
проживання на території України, що
підтверджується міграційною карткою
особи.

Згідно свідоцтва про смерть, вказана
особа померла та відповідно до рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 24.01.2007 р. його
спадкоємцем визнано ОСОБА_4 (позивач).

Підставою для реєстрації
транспортного засобу позивачем у
органах ДАІ МВС України на ім'я
позивача, слугувало посвідчення на
реєстрацію вказаного автомобіля,
видане митним органом 13.02.2007 р.

Підставою для донарахування спірними
повідомленнями зобов'язань відповідач
зазначив п.7 ч.1 ст.8 Закону України «Про
порядок ввезення (пересилання) в
Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів
та транспортних засобів, що ввозяться
на (пересилаються) громадянами на митну
територію України».

Так, особливості оподаткування окремих
товарів та транспортних засобів, що
ввозяться (пересилаються) громадянами
на митну територію України передбачені
ст.8 Закону України «Про порядок
ввезення (пересилання) в Україну,
митного оформлення й оподаткування
особистих речей, товарів та
транспортних засобів, що ввозяться на
(пересилаються) громадянами на митну
територію України».

Зокрема, п.7 ч.1 вказаної статті
встановлено, що при ввезенні на митну
територію України звільняються від
оподаткуваннятранспортні засоби в
кількості однієї одиниці по кожній
товарній позиції та товари, що
ввозяться (пересилаються) громадянами
і входять до складу спадщини за
законом, відкритої за межами України на
користь резидента, у разі
підтвердження її складу органами, що
вчиняють нотаріальні дії у країні її
відкриття. Зазначене підтвердження
легалізується у відповідній
закордонній дипломатичній
(консульській) установі України, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України.

Оскільки транспортний засіб, був
ввезений на територію України гр.
ОСОБА_5 зі звільненням від
оподаткування при переселенні на
постійне місце проживання, а потім був
отриманий позивачем як спадщина, і не
ввозився останнім як такий, що входить
до складу спадщини за законом,
відкритої за межами України на користь
резидента, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про те, що на спірні
правовідносини п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про порядок ввезення
(пересилання) в Україну, митного
оформлення й оподаткування особистих
речей, товарів та транспортних засобів,
що ввозяться (пересилаються)
громадянами на митну територію
України» не розповсюджується. З огляду
на що, митний орган дійшов помилкового
висновку, що звільнення від
оподаткування транспортного засобу
при його митному оформленні за заявою
позивача відбулося неправомірно, у
порушення вказаного законодавчого
припису.

Також, судами правомірно не взято до
уваги посилання відповідача на п.2
Прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні», яким встановлено, що
автомобіль, що був попередньо ввезений
в Україну без сплати (повної або
часткової) передбачених
законодавством податків та зборів, на
підставі пільг, наданих
законодавством, може бути відчужений
або переданий у володіння, або (та) у
користування, або (та) у розпорядження
тільки після сплати у повному обсязі
всіх податків та зборів, передбачених
законодавством України на день
ввезення автомобіля на митну територію
України. Оскільки інститут спадщини не
є відчуженням або переданням у
володіння, або (та) у користування, або
(та) у розпорядження у розумінні Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні», вказані законодавчі приписи
не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин.

Водночас, судами попередніх інстанцій,
обґрунтовано зазначено про порушення
відповідачем строків для визначення
податкових зобов'язань з мита на
товари, що ввозяться громадянами на
територію України, з акцизного збору з
громадян на транспорті засоби та з
податку на додану вартість з товарів,
ввезених громадянами на територію
України, встановлених п.п. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», так як спірні податкові
повідомлення прийняті відповідачем
07.05.2010 р., тоді як митне оформлення
транспортного засобу відбулося до
13.02.2007 р.

Так, п.п. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено, що митні органи є
контролюючими органами стосовно
акцизного збору та податку на додану
вартість (з урахуванням випадків, коли
законом обов'язок з їх стягнення або
контролю покладається на податкові
органи), ввізного та вивізного мита,
інших податків і зборів (обов'язкових
платежів), які відповідно до законів
справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України.

При визначенні позивачу спірними
податковими повідомленнями податкових
зобов'язань з мита на товари, що
ввозяться громадянами на територію
України, з акцизного збору з громадян
на транспорті засоби та з податку на
додану вартість з товарів, ввезених
громадянами на територію України,
відповідач діяв як контролюючий орган
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Отже, приймаючи спірні повідомлення
поза межами визначеного законом строку
у межах 1095 днів, відповідач діяв з
порушенням застосування строків для
визначення податкових зобов'язань.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність спірних податкових
повідомлень митного органу та
наявності підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луганської митниці
залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.01.2011 р. у
справі №2а-4864/10/1270 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.