Справа № 1806/2а-1037/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
К/9991/30915/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року позивач звернулась з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі м. Суми
(далі - УПФ) про перерахунок пенсії,
виплата якої передбачена статтями 50, 54
Закону України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ).

В позові зазначила, що є особою,
постраждалою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ
групи, а тому отримує державну та
додаткову пенсії передбачені статтями
50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Посилаючись на те, що розміри
призначених і виплачуваних їй пенсій
не відповідають розмірам передбаченим
цим Законом, і на відмову УПФ привести
їх у відповідність з його вимогами,
позивач просила зобов'язати усунути
зазначені порушення провівши вказані
перерахунки починаючи з 1 січня 2002
року з виплатою сум, не отриманих з вини
відповідача.

Постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 7 лютого 2011 року, позов
задоволено частково, визнано
неправомірними дії та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсій
позивачу, передбачених статтями 50 та 54
Закону № 796-ХІІ, в решті позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня
2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково, визнано неправомірними дії
та зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок державної та додаткової
пенсій позивачу, передбачених статтями
50 та 54 Закону № 796-ХІІ починаючи з 20
грудня 2009 року, позовні вимоги за
період з 1 січня 2001 року по 19 грудня 2009
року залишено без розгляду, в решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення, в частині
задоволених позовних вимог, скасувати
і відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач є
інвалідом ІІ групи, постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, одержує пенсію по
інвалідності та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі
статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Задовольняючи частково позов, суди
виходили з того, що при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України № 796-ХІІ, застосуванню при їх
обчисленні підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком..

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 3 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком. Виплата додаткової пенсії
відповідно до статті 53 зазначеного
Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця Постанова була чинною у спірний
період і її положення стосовно
критеріїв обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням статей 50, 54
Закону України № 796-ХІІ.

Тому, суди правильно виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, а їх
висновок, що при розрахунку державної
та додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Суди правильно виходили також з того,
що статтею 70 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини сторін, оскільки
розмір зазначених соціальних виплат
згідно із Законом №2195-ІV залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, висновок судів щодо нарахування
та виплати пенсії позивачу у 2009
році відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Таким чином, суди вірно встановили
обставини справи, судові рішення
ухвалені відповідно до норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми
відхилити, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало