Справа № 823/1269/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1269/14
Головуючий у 1-й інстанції: Чубар Т.М.
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Мамчура Я.С.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх
І.Л.

при секретарі:
Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві у відповідності до
положень ст. 41 КАС України без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу апеляційну скаргу
позивача - управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області та апеляційну
скаргу відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та стягнення боргу в
розмірі 148 грн. 25 коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року - позов задоволено частково.

На вказану постанову представник
позивача подав апеляційну скаргу, в
якій просив її скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача
заборгованості з відшкодування коштів
на виплату пенсій у розмірі 95,49 грн.
Посилаючись на те, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову суду першої
інстанції скасувати, відмовити у
задоволенні позовних вимог та закрити
провадження у справі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування №
16/98-ВР від 14.01.1998р. (далі по тексту -
Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття,
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням
згідно зі статтею 25 Основ надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення, як
пенсійне страхування, що включає:
пенсії за віком, по інвалідності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених п. 4
цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до п. 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 ч. 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105-XIV від 23.09.1999р. (далі по тексту - Закон
№ 1105-XIV) Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань
зобов'язаний співпрацювати з фондами
з інших видів соціального страхування
у фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, передбачений
статтею 21 Закону № 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Отже, враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Статтею 2 Закону № 1105-XIV, в свою
чергу, визначено, що особи, право яких
на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992р. (надалі -
Угода), пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць цієї Угоди та членів
їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Згідно статті 5 Угоди визначено,
що вона поширюється на всі види
пенсійного забезпечення громадян, які
встановлені або будуть встановлені
законодавством держав - учасниць Угоди.

У відповідності до п. 1 статті 6
Угоди, призначення пенсій громадянам
держав - учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання. Для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав - учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди передбачено, що
при переселенні пенсіонера в межах
держав - учасниць Угоди виплата пенсії
за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається
відповідно до законодавства держави -
учасниці Угоди за новим місцем
проживання пенсіонера з дотриманням
умов, передбачених п. 3 статті 6 цієї
Угоди.

Згідно з ч. 4 статті 26 Основ якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене ч. 2
статті 24 Закону № 1105-XIV, відповідно до п.
5 якої якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV
визначено, що безпосереднє управління
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України є
постійно діючим виконавчим органом
правління Фонду, проводить свою
діяльність від імені Фонду у межах та в
порядку, що визначаються його статутом
і Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
організовує та забезпечує виконання
рішень правління Фонду, робочими
органами виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з п. 7 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України № 384/2011 від
06.04.2011р., Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Отже, з огляду на викладене вимоги
управління Пенсійного фонду України
про відшкодування відділенням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України витрат, пов'язаних
із виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, відповідають
змісту його прав як робочого органу
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду № 15 від
20.04.2001р., крім іншого, визначено
виконання завдань та основних
принципів страхування від нещасного
випадку, фінансування страхових
виплат, а до повноважень у сфері
здійснення процедури страхування та
координації страхової діяльності
віднесено, зокрема, співпрацю з фондами
з інших видів соціального страхування
щодо відшкодування витрат, понесених
ними у зв'язку з матеріальним
забезпеченням потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Таким чином, колегія суддів
погоджується, що витрати, понесені
органами Пенсійного фонду України у
зв'язку із виплатою та доставкою пенсій
по інвалідності від трудового каліцтва
(у тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР), підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України як належного
страховика від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Відповідної правової
позиції дотримується Верховний Суд
України, зокрема в своїй постанові від
04.06.2013р. у справі № 21-150а13.

Відповідно до ч. 2 статті 161
Кодексу адміністративного судочинства
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстав, передбаченої п. 1 ч. 1 статті 237
цього Кодексу.

Статтею 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
достатність підстав для визнання
неправомірними дій відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області щодо відмови у
прийнятті до відшкодування суми коштів
на виплату пенсії по інвалідності
громадянам, каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, сплаченої ОСОБА_2
за березень 2014 року в розмірі 52 грн. 86
коп., а також стягнення з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області на користь
управління Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області заборгованості з виплати
пенсії по інвалідності ОСОБА_2 за
березень 2014 року в розмірі 52 грн. 86 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 07
серпня 1974 року ОСОБА_3 під час
проходження виробничої практики при
виконанні завдання отримав важку
травму кисті правої руки, про що
складено акт форми Н-1 про нещасний
випадок від 08 серпня 1974 року.
Відповідно до вказаного акту ОСОБА_3
був учнем Ватутінського міського
середнього профтехучилища № 2.

Згідно з ч. 1 статті 2 Закону № 1105-XIV дія
цього Закону поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання, у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Отже, дія зазначеного Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору, осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

При цьому в силу статті 14 Закону №
1105-XIV нещасний випадок - це обмежена в
часі подія або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у
процесі виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок яких заподіяно
шкоду здоров'ю або настала смерть.

Зі змісту вказаного положення
вбачається, що суб'єктом нещасного
випадку може бути тільки працівник у
процесі виконання ним трудових
обов'язків.

Визначення поняття працівника
дано, зокрема в Законі України «Про
охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992р., у
відповідності до положень якого
працівник - це особа, яка працює на
підприємстві, в організації, установі
та виконує обов'язки або функції згідно
з трудовим договором (контрактом).

Відповідної правової позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України, зокрема в своїй постанові
від 24.11.2011р. у справі № К-18387/08.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки ОСОБА_3 не
перебував у трудових відносинах з
Ватутінським міським середнім
профтехучилищем № 2, а був учнем
вказаного закладу, підстав для
відшкодування витрат, понесених
управлінням Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області на виплату останньому пенсії
по інвалідності, за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, не має.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає висновки суду першої
інстанції обґрунтованими, а доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

На підставі викладеного та
приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, висновки суду відповідають
обставинам справи, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області та відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноші
Черкаської області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:
І.Л. Желтобрюх

А.М. Горяйнов

Ухвалу складено у повному обсязі 15.07.2014.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.