Справа № 821/2380/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 р.м. Херсон Справа №
821/2380/1417 год. 01 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Кузьменко Н.А.,

при секретарі: Поповій К.Г.,

представника позивача - Непомнящої О.

представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Херсоні до Відділу
Державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про визнання дій
протиправними та скасування постанови
№ ВП 37772048 від 21.05.2014 р. про накладення
штрафу в розмірі 680,00 грн.,

встановив:

09 липня 2014 року до Херсонського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні (далі - позивач, УПФУ) до Відділу
Державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні (далі - відповідач,
ВДВС) про визнання дій протиправними та
скасування постанови ВП № 37772048 від
21.05.2014 р. про накладення штрафу в
розмірі 680,00 грн.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
УПФУ зазначає, що відповідачем
неправомірно накладено штраф за
невиконання в установлені строки вимог
державного виконавця в розмірі 680,00 грн.
Так, постанова ВП№37772048 від 21.05.2014 року
винесена без врахування обставин, які
перешкоджали виконанню рішення суду в
частині виплати грошових коштів.
Позивач в адміністративному позові
зазначив про виконання виконавчого
листа, виданого Дніпровським районним
судом міста Херсона щодо зобов"язання
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 30% мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до с. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 09.06.2010 по 18.01.2011
року з урахуванням фактично сплачених
сум у цей період. Вважає, що Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні діяло відповідно до норм
чинного законодавства, а щодо
виконання рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона зазначає, що
саме від бюджетних призначень на
відповідний рік цілком залежить
виконання рішень судів. Відсутність
належних бюджетних асигнувань
призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.
Крім того, позивач до суду надав
клопотання про поновлення строку
звернення до суду, яке обґрунтоване
тим, що на адресу Управління 01.07.2014 року
надійшла ухвала Дніпровського
районного суду міста Херсона від 18.06.2014
року, якою адміністративний позов
Управління до ВДВС Комсомольського РУЮ
м. Херсона щодо скасування постанови
про накладення штрафу повернуто
Управлінню у зв"язку з тим, що ця справа
не підсудна Дніпровському районному
суду міста Херсона. Представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача до суду не
з"явився, надав письмові заперечення
від 17 липня 2014 року в яких просить суд
розглядати справу за його відсутності,
а аткож зазначив, що Пенсійний фонд за
рахунок коштів Державного бюджету
України реалізує бюджетну програму
"Дотація на виплату пенсії, надбавок та
підвищень до пенсії, призначених за
різними пенсійними програмами", згідно
з якою Пенсійному фонду виділені
бюджетні асигнування для виплати
пенсій у розмірах, визначених
законодавством. Вважає, ВДВС діяв в
рамках Закону України "Про виконавче
провадження", а тому оскаржувана
постанова про накладення на позивача
штрафу винесена з дотриманням чинного
законодавства України, тому в
задоволенні позовних вимог УПФУ
необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та надані докази, дійшов висновку про
необґрунтованість адміністративного
позову та відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що відповідачем
30.04.2013 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№37772048 з виконання виконавчого листа
№2а-112/11, виданого 08.05.2012 року
Дніпровським районним судом м. Херсона,
згідно якого зобов"язано управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Херсона
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" та ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" за період з 09.06.2010 року по
18.01.2011 року з урахуванням фактично
сплачених сум у цей період.

На виконання постанови ВДВС від 30.04.2013
року ВП №37772048 позивачем в листі від 17
травня 2013 року №11878/09 (отриманий
відповідачем 20 травня 2013 року)
повідомлено державного виконавця, що
на виконання постанови про відкриття
виконавчого провадження від 30.04.2013 року
по виконавчому листу від 08.05.2012 року
№112/11 відносно ОСОБА_2 управлінням
Фонду перераховано надбавку до пенсії
згідно із статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
порядку, встановленому судовим
рішенням, за період з 09.06.2010 року по
18.01.2011 року з урахуванням виплачених
сум.

Крім того, в листі УПФУ від 17 травня 2013
року зазначено, що ними здійснено лише
перерахунок та повідомляє, що Рішенням
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3рп/2012 встановлено, що порядок і
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України
регулює Кабінет Міністрів України.

Отримана від УПФУ відповідь стала
підставою для того, щоб ВДВС зробило
висновок про невиконання рішення суду
без поважних причин. Державним
виконавцем винесено постанову про
накладення штрафу від 21.05.2014 року ВП №
37772048 у розмірі 680 грн. 00 коп. за
невиконання виконавчого листа №2а-112/11,
виданого 08.05.2012 року.

Спір між сторонами виник стосовно
правомірності винесення відповідачем
постанови про накладення штрафу на
позивача за невиконання рішення суду у
встановлений строк. При вирішенні
вказаного спору по суті, суд виходив з
наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим до
виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження" (надалі -
"Закон").

Відповідно до статті 1 Закону виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та згідно
з положеннями ст. 11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
вказаним Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону, примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів.
Виходячи з аналізу цієї статті, одним з
видів виконавчих документів, що
підлягають виконанню державною
виконавчою службою є виконавчі листи.

Як вбачається з положень ст. 25 Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті,
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 31 Закону передбачено що,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст.76 Закону після
відкриття виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець відповідно до ст.24
вищевказаного Закону визначає йому
строк добровільного виконання рішення.

Відповідальність за невиконання
боржником рішення, що зобов'язує його
вчинити певні дії передбачена ст. 89
Закону. Як вбачається з положень
вказаної статті у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Щодо позиції позивача про поважність
та обґрунтованість фактично
невиконання рішення суду через
встановлені законодавством обмеження
у фінансуванні пов'язані зі специфікою
Державного бюджету України, суд
зазначає, що відповідно до вимог
частини 2 статті 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Зазначена стаття є статтею прямої дії
та не встановлює будь-яких виключень та
обмежень.

Частиною 3 статті 14 КАС України
встановлено, що невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 29 червня 2004 року
по справі "Жовнер проти України"
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.

Крім того, враховуючи практику
Європейського суду з прав людини
невиконання рішення суду у зв'язку з
відсутністю коштів, є порушенням п. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованою
Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною
національного законодавства, а також
статті 1 Протоколу №1 до зазначеної
Конвенції.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги управління пенсійного фонду
України в місті Херсоні про скасування
постанови про накладення штрафу за
невиконання рішення суду по
виконавчому провадженню належним
чином не обґрунтовані, не підтверджені
наявними у справі матеріалами та
задоволенню не підлягають.

Узагальнюючи викладене вище, суд
вважає, що позивачем не доведено
поважності невиконання рішення суду в
повному обсязі, а тому постанова
відповідача про накладення штрафу від
21.05.2014 року ВП № 37772048 винесена у
відповідності з Законом України "Про
виконавче провадження", є правомірною.

В обґрунтування поважності пропуску
строку на звернення до суду,
передбаченого ст.181 КАС України, УПФУ
надало 09 липня 2014 року клопотання про
поновлення строку звернення до
адміністративного суду, за якими строк
було пропущено в наслідок звернення до
Дніпровського районного суду м.
Херсона з аналогічним позовом. Ухвалою
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 18.06.2014 року в справі
№666/4318/14-а, позовну заяву разом з
матеріалами повернуто заявнику,
оскільки, суд дійшов висновку про
непідсудність даної категорії справ
місцевому адміністративному суду як
адміністративному.

Вирішуючи питання стосовно поновлення
строків, суд бере до уваги, що в рішенні
Європейського суду з прав людини по
справі «Ілхан проти Туреччини» (№ 22277/93
від 27.06.2000 року § 59) зазначено, що
правило встановлення обмежень
звернення до суду у зв'язку з пропуском
строку звернення повинно
застосовуватись з певною гнучкістю і
без надзвичайного формалізму, воно не
застосовується автоматично і не має
абсолютного характеру; перевіряючи
його виконання, слід звертати увагу на
обставини справи.

Врахувавши обставини справи, суд
приходить до висновку про поновлення
УПФУ строку для звернення до
адміністративного суду з зазначеним
позовом.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги є безпідставними та
необґрунтованими, а тому в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 17
липня 2013 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158-163 КАС
України, суд -

постановив:

Поновити позивачу строк на звернення
до суду з позовними вимогами про
скасування постанови державного
виконавця від 21.05.2014 року №37772048 про
накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні до Відділу Державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні про визнання дій протиправними
та скасування постанови ВП №37772048 від
21.05.2014 р. про накладення штрафу в
розмірі 680,00 грн. - залишити без
задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Херсонський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 липня 2014 р.

Суддя
Кузьменко
Н.А.

кат. 11.5