Справа № К/9991/28435/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/28435/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 р.

та постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011 р.

у справі № 2а-0570/1909/11

за позовом Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Донецьку

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Донецька
вугільна енергетична компанія»
звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 р.
позов задоволено частково: визнано
частково недійсним податкове
повідомлення-рішення від 25.01.2011 р.
№/3/2744/10/15-16-23/3 про застосування
штрафних санкцій по збору за
геологорозвідувальні роботи у розмірі
42 161,68 грн.; визнано недійсними
податкові повідомлення-рішення від
25.01.2011 р. №/3/2740/10/15-16-23/3,
№/3/2742/10/15-16-23/3. У задоволенні іншої
частині позовних вимог відмовлено,
присуджено з Державного бюджету
України на користь позивача витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1,70 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011 р.
рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено повністю:
визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення від 25.01.2011 р.
№/3/2744/10/15-16-23/3, №/3/2740/10/15-16-23/3
та №/3/2742/10/15-16-23/3. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору у розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Крім того, скаржником було заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку зі зміною
найменування на Спеціалізовану
державну податкову інспекцію з
обслуговування великих платників у
м.Донецьку Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Відповідачем було проведено невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань своєчасної сплати узгоджених
податкових зобов'язань з земельного
податку за 2009 рік та 2010 рік, зі
збору за геологорозвідувальні роботи
за ІІІ квартал 2008 року, з орендної плати
за земельні ділянки за 2009 рік та 2010 рік,
за наслідками якої складено акт від
23.07.2010 р. №969/15-16-23/3-33161769, яким
встановлено порушення позивачем вимог
п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», у
зв'язку з чим платником своєчасно не
сплачено узгоджені податкові
зобов'язання з земельного податку у
розмірі 1 676 438,03 грн., зі збору за
геологорозвідувальні роботи у розмірі
578 795,31 грн. та з орендної плати за
земельні ділянки у розмірі 1 006,19 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення від 25.01.2011 р.
№/3/2744/10/15-16-23/3, яким до позивача
застосовано штрафні санкції у розмірі
50% за затримку більш ніж 90 календарних
днів граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання зі збору за
геологорозвідувальні роботи у розмірі
289 397,72 грн., від 25.01.2011 р.
№/3/2740/10/15-16-23/3, яким застосовано
штрафні санкції у розмірі 50% за
затримку більш ніж 90 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання по
земельному податку з юридичних осіб у
розмірі 351 153,93 грн., від 25.01.2011 р.
№/3/2742/10/15-16-23/3, яким застосовано
штрафні санкції у розмірі 20% за
затримку від 31 до 90 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання по
земельному податку з юридичних осіб у
розмірі 194 826,70 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

За висновками акту перевірки,
позивачем в порушення вимог п.п.5.3.1 п.5.3
ст.5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» узгоджені
податкові зобов'язання зі збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету,
визначені у розрахунку від 05.11.2008 р.
№12373 та від 05.02.2009 р. №17263, сплачені із
затримкою більше 90 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання та із
земельного податку, визначені у
податкових розрахунках зі сплати
земельного податку від 29.01.2009 р. №432, від
16.11.2009 р. №, від 16.11.2009 р. №13648, від
29.01.2010 р. №, сплачені із затримкою
від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання та із
затримкою більше 90 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Як було встановлено у ході розгляду
справи, позивачем на протязі 2009 - 2010
років здійснювалась сплата податкових
зобов'язань зі збору за
геологорозвідувальні роботи з
призначенням платежу: розстрочення
вказаного збору згідно рішення суду;
сплата авансових внесків з цього збору
та сплата збору у період відсутності
декларування зобов'язань, з
зазначенням періоду за який
здійснюється платіж, а також з
земельного податку з призначенням
платежу: сплата податку за відповідний
період.

При цьому, перераховані позивачем
кошти в рахунок погашення податкових
зобов'язань зі збору за
геологорозвідувальні роботи та з
податку на землю податковим органом
були спрямовані на погашення
податкового боргу, який виник за минулі
періоди.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність таких дій податкового
органу та вважає за необхідне
зазначити, що право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України,
належить виключно платнику податків,
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документу із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
податкове зобов'язання самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

У п. 5.3.1 ст. 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначено, що
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4
Закону для подання декларації платника
податків.

У разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такий
платник податку зобов'язаний сплатити
штраф: при затримці до 30 календарних
днів, наступних за останнім днем
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання, - у
розмірі десяти відсотків погашеної
суми податкового боргу; при затримці
від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
двадцяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу (п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»).

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 цього ж
Закону узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем зобов'язання
зі сплати збору за
геологорозвідувальні роботи та
податку на землю були сплачені
своєчасно та у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями з визначенням призначення
платежу та відповідного періоду його
сплати.

При цьому, судом апеляційної інстанції
обґрунтовано не взято до уваги
посилання відповідача на приписи п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», яким визначена
рівність бюджетних інтересів. З цією
метою визначено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Утім, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу, передбаченого п.п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначені заходи, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, і серед таких
заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

З огляду на те, що строки сплати
податкових зобов'язань встановлені
судовими рішеннями та зазначені строки
позивачем не порушено, податковим
органом безпідставно застосовано до
позивача спірними податковими
повідомленнями-рішеннями штрафні
санкції за порушення строків сплати
узгоджених податкових зобов'язань.

При цьому, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано не погодився з доводами
суду першої інстанції, стосовно
правомірності застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату
позивачем узгоджених податкових
зобов'язань зі збору за
геологорозвідувальні роботи за
ІІІ квартал 2008 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
узгоджені податкові зобов'язання за
вказаний період позивач сплатив
платіжними дорученнями, у яких
зазначив призначення платежу «аванс».

За висновками податкового органу,
оскільки позивачем за вказаний період
не подавалися до податкового органу
розрахунки збору за
геологорозвідувальні роботи, то й не
настав строк сплати таких податкових
зобов'язань.

Однак, п.6.5 Інструкції про порядок
справляння збору за
геологорозвідувальні роботи,
затвердженої наказом комітету України
з питань геології та використання надр
та Державної податкової адміністрації
України від 23.06.1999 р. №105/309 визначає
право надрокористувачів сплачувати
авансові квартальні внески збору до 20
числа третього місяця звітного
кварталу і до 20-го числа місяця,
наступного за звітним кварталом, у
розмірі однієї третини суми збору,
визначеної у попередньому розрахунку.

Отже, позивачем у межах чинного
законодавства нараховано та сплачено
авансові внески зі збору за
геологорозвідувальні роботи за
відповідний період.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
протиправність прийнятих податковим
органом спірних податкових
повідомлень-рішень та наявності
підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права не вбачається, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення залишити -
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку на
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у м.Донецьку
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Донецьку Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

3. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2011 р. у
справі № 2а-0570/1909/11 залишити без
змін.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.