Справа № 2а-14514/12/2670
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/62895/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача-1: від
відповідача-2: від відповідача-3: від
відповідача-4:Муравйов О. В. Вербицька
О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М. П.
Іваницька Т.Б.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуОСОБА_6 на постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду міста Києва від 13.05.2013 року
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 рокуу
справі№ 2а-14514/12/2670за позовомОСОБА_6до
Дзержинської державної податкової
інспекції у м. Харкові, Міністерства
фінансів України старшого державного
податкового інспектора Гуріної Г. Б.
в.о. начальника Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Сагайдак І. А.провизнання дій
протиправними, скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.05.2013 року у справі № 2а-14514/12/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.11.2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пп. пп.
4.1.4, 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, ст. 46, п. 56.21 ст. 56, п. 76.1
ст. 76, п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу
України, п. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу
України, ст. ст. 2, 7, 9, 11, 71, 111, 159, 201, 202, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач-2 з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі постанову апеляційного
суду.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем-1
проведено камеральну перевірку
податкових декларацій платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця, поданих за І півріччя
2012 року (граничний термін подання 09.08.2012
року, вх. № 43754 від 27.07.2012 року) та за І
квартал 2012 року (граничний термін
подання 09.08.2012 року, вх. № 43755 від 27.07.2012
року).

При проведенні перевірки використано
податкову декларацію позивача, подану
за І півріччя 2012 року, звіт суб'єкта
малого підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку за ІІ квартал
2012 року (вх. від 04.07.2012 року з відміткою
«отримано з попередженням про
можливість невизнання»), заяву щодо
наданого звіту (вх. від 04.07.2012 року), звіт
суб'єкта малого
підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку за І квартал
2012 року (вх. від 05.04.2012 року з відміткою
«отримано з попередженням про
можливість невизнання»), заяву щодо
звіту (вх. від 05.04.2012 року), заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування (вх. № 8644 від 19.01.2012 року),
згідно з якою платником обрано ІІІ
групу та податок 5% від доходу.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом складено акт від
07.09.2012 року № 3560/1701/НОМЕР_1, яким
зафіксовано порушення позивачем пп.
49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ч. 2 п. 294.1 ст. 294, п. 296.3 п. 296
ст. 296, п. 295.3 ст. 295, пп.295.5.3 п. 295.5 ст. 295, п.
296.5 ст. 296 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки
відповідачем-1 прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2012 року №
1, яким позивачу визначено
зобов'язання за платежем з єдиного
податку з фізичних осіб 1 132,95 грн. та 170,00
грн. штрафних санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову про
скасування цього рішення, суди першої
та апеляційної інстанцій виходили з
того, що позивачем податкову
декларацію платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця за І квартал
2012 року подано несвоєчасно в порушення
пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ч. 2 п. 294.1 ст. 294, п. 296.3
ст. 296 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів вважає такий висновок
передчасним, враховуючи наступне.

В матеріалах справи наявна копія звіту
суб'єкта малого підприємництва,
поданого позивачем за І квартал 2012
року, на якому стоїть відмітка
податкового органу про отримання 05.04.2012
року вх. № 7708 з попередженням про
можливість невизнання.

Згідно із п. 49.8 ст. 49 Податкового
кодексу України під час прийняття
податкової декларації уповноважена
посадова особа органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.10 статті 49 Податкового
кодексу України передбачено, що
відмова посадової особи органу
державної податкової служби прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених цією статтею, у
тому числі висунення будь-яких не
визначених цією статтею передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється.

Податковим кодексом України
передбачені спеціальні наслідки
подання платником податків податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48
Податкового кодексу України. У такому
разі на підставі пункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати платнику податків
письмове повідомлення про відмову у
прийнятті його податкової декларації
із зазначенням причин такої відмови.

В матеріалах справи наявна лише копія
листа відповідача-1, в якому зазначено
про те, що вищевказаний звіт не визнано
податковою декларацією, про що
направлено лист від 05.04.2012 року №
2934/10/18-410/69.

Проте, вказаний лист в матеріалах
справи відсутній, що унеможливлює
встановити дотримання податковим
органом вищезазначених вимог щодо
прийняття відповідного рішення.

Залишаючи в силі податкове
повідомлення-рішення щодо визначення
суми єдиного податку, суди посилаються
на невідповідність даних звіту
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи платника єдиного
податку за ІІ квартал 2012 року, де обсяг
виручки від реалізації товарів
(робіт/послуг) за звітний квартал
складає 22 659,00 грн., та податкової
декларації платника єдиного податку
фізичної особи-підприємця поданої за
ІІ квартал 2012 року, де загальна сума
доходу за звітний податковий період
складає 0,00 грн., не зважаючи на те, що
звіт поданий в аналогічній формі, що і
за І квартал 2012 року.

При цьому, погоджуючись із доводами
відповідача-1 про те, що відображена
позивачем у податкові декларації
платника єдиного податку - фізичної
особи-підприємця, є меншою, ніж
визначено за результатами камеральної
перевірки, що спричинило заниження
суми єдиного податку, яка підлягає
сплаті в бюджет за підсумками І
півріччя 2012 року, судами не зазначено
якими належними доказами це
підтверджується.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 цього
Кодексу визначено, що під час прийняття
постанови суд вирішує, зокрема чи
належить задовольнити позовні вимоги.
При вирішені справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або частково
( ч. 1 ст. 162 Кодексу).

Згідно зі ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова складається з: вступної,
описової, резолютивної частин. В
описовій частині зазначається
короткий зміст позовних вимог і
позиції відповідача; а в резолютивній
висновок суду про задоволення
адміністративного позову або про
відмову в його задоволенні повністю чи
частково; висновок суду по суті вимог.

В позовній заяві ОСОБА_6 просить
визнати дії відповідача-1 незаконними,
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2012 року №
1, скасувати акт перевірки 07.09.2012
року № 3560/1701/НОМЕР_1, визнати нечинним
наказ Міністерства фінансів України
від 20.12.2011 року № 1675, стягнути моральну
шкоду.

Разом з тим, з оскаржених судових
рішень вбачається, що вимоги щодо
скасування акта перевірки, визнання
дій неправомірними взагалі не
розглянуті.

Крім того, 01.04.2013 року до суду першої
інстанції платником подано заяву про
часткову зміну та доповнення позовних
вимог, в якій позивач просить скасувати
акти перевірки від 23.11.2012 року №
5406/1701/НОМЕР_1 та від 26.02.2013 року №
747/1710/НОМЕР_1, податкові
повідомлення-рішення від 06.12.2012 року №
1 та від 12.03.2013 року № .

Судом першої інстанції всупереч
положенням ст. 137 Кодексу
адміністративного судочинства України
не вирішено питання відповідності
поданої заяви вимогами ст. 106 цього
Кодексу з прийняттям відповідної
ухвали, а в оскаржуваній постанові
взагалі не зазначено про наявність
вказаних позовних вимог та відповідно
не розглянуто їх по суті.

Зазначені недоліки апеляційним судом
не усунуто.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова апеляційного суду підлягає
скасуванню як така, що прийнята з
порушенням норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а
справа - направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду
апеляційної інстанції слід врахувати
викладене, розглянути позовні вимоги в
повному обсязі, застосувати при оцінці
доводів сторін норми матеріального
права, які повинні бути застосовані, і
вирішити спір згідно із
законодавством.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.05.2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 року
у справі № 2а-14514/12/2670 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак