Справа № 825/1287/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа: № 825/1287/14

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Чернігівській області, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Головне управління юстиції в
Чернігівській області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
( далі - позивач ) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
( далі - відповідач ), третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Головне управління юстиції в
Чернігівській області про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо невиконання
платіжних доручень Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про перерахунок на користь
ОСОБА_2 боргу в сумі 127 135,00 грн. та
зобов'язання відповідача перерахувати
на користь ОСОБА_2 зазначену суму боргу.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову та ухвалити нову
про відмову в задоволенні позовних
вимог, так як, на його думку,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі ( у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження ), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (
далі - ФОП ОСОБА_2 ), що зареєстрована як
суб'єкт оціночної діяльності.

Судова колегія встановила, що між
позивачем і Головним управлінням
юстиції в Чернігівській області ( далі -
ГУЮ в Чернігівській області ) було
укладено договори про надання послуг з
експертної оцінки, на підставі та на
виконання яких ФОП ОСОБА_2 проведено
експертну оцінку описаного,
арештованого та конфіскованого майна і
складено відповідні звіти за її
результатами.

ГУЮ в Чернігівській області, у свою
чергу, зобов'язувалося оплатити
зазначені послуги, надані позивачем, у
зв'язку з чим ним було направлено
відповідні платіжні доручення до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області ( далі - ГУ ДКС
України в Чернігівській області ).

Однак, відповідачем не було здійснено
виплати ФОП ОСОБА_2 коштів за вказаними
платіжними дорученням.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» ( далі - Закон
№ 2346 ), Положенням про Державну
казначейську службу України,
затвердженим Указом Президента
України від 13.04.2011 року № 460/2011 ( далі -
Положення № 460/2011 ), Інструкцією про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженою
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22 ( далі -
Інструкція № 22 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У п. 4 Положення № 460/2011 закріплено, що
Казначейство України, відповідно до
покладених завдань, здійснює через
систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів.

П. 1.30 ст. 1 Закону № 2346, передбачено, що
платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з п. 8.4 ст. 8 Закону № 2346,
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Відповідно до п. 3.5. Інструкції № 22, банк
платника приймає платіжне доручення до
виконання протягом 30 календарних днів
з дати його виписки. День оформлення
платіжного доручення не враховується.

Отже, з викладених законодавчих норм
вбачається, що органи Державної
казначейської служби України, зокрема,
виконують функції розпорядника
бюджетних коштів та повноваження щодо
здійснення розрахунково-касового
обслуговування їх одержувачів.

Таким чином, відповідач, відмовляючи
ФОП ОСОБА_2 у виплаті коштів на підставі
платіжних доручень ГУЮ в Чернігівській
області, діяв всупереч приписам
законодавства, зокрема ст. 19
Конституції України, ст.ст. 1, 8 Закону №
2346 та п. 3.5. Інструкції № 22, і не виконав
наданих йому владних повноважень,
регламентованих п. 4 Положення № 460/2011.

Доводи апелянта про те, що в даному
випадку він виконував функцію
фінансової установи, а не суб'єкта
владних повноважень, судова колегія
вважає необґрунтованими,
безпідставними і такими, що суперечать
приписам Положення № 460/2011 та не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Посилання відповідача в доводах його
апеляційної скарги на відсутність
фінансових ресурсів для виконання
платіжних доручень, виданих ГУЮ в
Чернігівській області на користь ФОП
ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції
вважає такими, що не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки жодною
нормою чинного законодавства у галузі
розрахунково-касового обслуговування
та в сфері діяльності органів
Державної казначейської служби
України не передбачено такої підстави
для звільнення Казначейства від
виконання його обов'язків, зокрема,
щодо здійснення функцій розпорядника
бюджетних коштів, як відсутність
грошових ресурсів.

Таким чином, апелянт, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у порушення
вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів
правомірності невиконання ним
платіжних доручень ГУЮ в Чернігівській
області про перерахунок на користь ФОП
ОСОБА_2 боргу в сумі 127 135,00 грн. та не
переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо наявності
достатніх та необхідних правових
підстав для задоволення
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.