Справа № 817/1379/14
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1379/14

26 червня 2014 року 11год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Махаринця Д. Є., за
участю секретаря судового засідання
Почапська М.В., сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Агапов Д.Г.

відповідача: представник Яськов Д.В.,

третьої особи: представник Мазурок В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк", третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бреттекс",

до Відділу державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції Рівненської
області про скасування
постанови про арешт майна боржника та
зобов'язання вчинення певних
дій,ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
"Брокбізнесбанк" (далі - ПАТ
"Брокбізнесбанк") звернулося до суду з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області (далі - Відділ ДВС
Рівненського МУЮ) про скасування
постанови від 08.02.2014 (ВП№41978107) в частині
арешту та оголошення заборони на
відчуження заставного майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бреттекс" - будівлі
реммайстерні, загальною площею 822,2м2,
розташованої по вул.Грушевського, 3,
с.Лісопіль Костопілського р-ну
Рівненської обл. та зобов'язання
вчинення дій щодо звільнення даного
заставного майна з-під арешту та
скасування заборони його відчуження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що,
приймаючи постанову про накладення
арешту майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, державний
виконавець діяв всупереч вимогам
чинного законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
суду пояснив, що 22.02.2008 між позивачем
(іпотекодержателем) та ТОВ "БІ ПАЛ"
(позичальником) було укладено
іпотечний договір №08KL-08/i на суму
1000000,00грн. з процентною ставкою за
користування кредитом у розмірі 17%
річних, майновим поручителем якого
виступило ТОВ "Бреттекс"
(іпотекодавець), надавши в заставу
майно: будівлю реммайстерні, загальною
площею 822,2м2, що розташована по
вул.Грушевського, 3, с.Лісопіль
Костопілського р-ну Рівненської обл.
Відтак, приймаючи постанову від 08.02.2014
(ВП№41978107) про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
старшим державним виконавцем Відділу
ДВС Рівненського МУЮ Яськом Д.В.
порушено майнові права позивача, як
іпотекодержателя, оскільки відповідно
до положень Закону України "Про
іпотеку" від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон
№898-IV), ПАТ "Брокбізнесбанк" має
пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення вимог за рахунок предмета
іпотеки. Просив позов задовольнити
повністю.

В ході судового розгляду, судом
залучено до участі у справі третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бреттекс" (далі - ТОВ
"Бреттекс").

У судовому засіданні представник
третьої особі підтримав позицію
позивача та суду пояснив, що задля
позасудового врегулювання відносин
стосовно предмета іпотеки, ТОВ
"Бреттекс" запропонувало позивачу
прийняти даний предмет іпотеки у
власність, проте ПАТ "Брокбізнесбанк"
було обрано судовий порядок їх
врегулювання.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову та
суду пояснив, що державний виконавець
діяв правомірно, згідно з вимогами
чинного законодавства. Зазначив, що
Закон України "Про виконавче
провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі -
Закон №606-XIV) розділяє поняття арешту
майна боржника та поняття примусової
реалізації майна боржника, а також
допускає накладання стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання, а тому посилання позивача на
порушення його майнових прав є
безпідставними. Вказав, що дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження спрямовані на
забезпечення реального виконання
рішення суду. Просив у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити повністю з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.02.2014 старшим
державним виконавцем Відділу ДВС
Рівненського МУЮ Яськом Д.В. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
(ВП№41978107), якою накладено арешт на все
майно боржника, ТОВ "Бреттекс", в межах
суми звернення стягнення 235215,48грн.
(а.с.51).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Законом України "Про державну
виконавчу службу" від 24.03.1998 №202/98-ВР
(далі - Закон №202/98-ВР) та Законом №606-XIV
визначено, що примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) покладене на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Положення ст.4 Закону №202/98-ВР
визначають, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, у
порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Як встановлено судом, на виконанні у
Відділі ДВС Рівненського МУЮ перебуває
виконавче провадження №41978107 про
стягнення з ТОВ "Бреттекс" на користь
Державної податкової інспекції в
м.Рівному Головного управління
Міндоходів в Рівненській області
заборгованості.

08.02.2014 старшим державним виконавцем
Відділу ДВС Рівненського МУЮ Яськом
Д.В. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.11.2012
№2а/1770/3635/2012 про стягнення з ТОВ
"Бреттекс" до Державного бюджету
України податкового боргу в сумі
235215,48грн. (а.а.с.50,52).

Зазначеною постановою про відкриття
виконавчого провадження боржнику
надано строк для добровільного
виконання рішення суду до 15.02.2014.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №606-XIV, у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Крім того, з метою досягнення
компромісних рішень, частиною 2 статті
27 Закону №606-XIV передбачено, що у разі
якщо при відкритті виконавчого
провадження державним виконавцем
накладено арешт на майно та кошти
боржника, боржник за погодженням з
державним виконавцем має право у строк
до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Однак, ТОВ "Бреттекс" не скористалося
наданим йому правом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-XIV, одним
із заходів примусового виконання
рішення є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб.

При цьому, звернення стягнення на майно
боржника полягає, згідно з ч.1 ст.52
Закону №606-XIV, в його арешті, вилученні
або примусовій реалізації такого
майна.

Відповідно до ч.1 ст.57 Закону №606-XIV,
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (ч.2 ст.57
Закону №606-XIV).

З положень Закону №606-XIV та Iнструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/5, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 02.04.2012 №489/20802,
вбачається, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення та полягає
у проведенні його опису, оголошенні
заборони розпоряджатися ним, а в разі
потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
в боржника та передачі на зберігання
іншим особам, а подальша його
реалізація здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах.

Тобто, законодавство України чітко
розмежовує такі поняття, як арешт
майна, вилучення та примусова
реалізація майна боржника.

Відтак, суд приходить до висновку, що
арешт майна є не що іншим, як способом
забезпечення реального виконання
рішення у виконавчому провадженні.

Враховуючи викладене та зважаючи на
ненадання позивачем суду доказів
сплати ТОВ "Бреттекс" податкового боргу
в сумі 235215,48грн., суд прийшов до
висновку про правомірність дій старшим
державним виконавцем Відділу ДВС
Рівненського МУЮ Яськом Д.В. щодо
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.54
Закону №606-XIV, спори, що виникають під
час виконавчого провадження щодо
звернення стягнення на заставлене
майно, вирішуються судом.

Згідно з ч.8 ст.54 Закону №606-XIV, примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до ст.3 Закону №898-IV, у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Згідно з нормами ст.33 Закону №898-IV, у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.02.2008 між позивачем
(іпотекодержателем) та ТОВ "БІ ПАЛ"
(позичальником) було укладено
іпотечний договір №08KL-08/i на суму
1000000,00грн. з процентною ставкою за
користування кредитом у розмірі 17%
річних, майновим поручителем якого
виступило ТОВ "Бреттекс"
(іпотекодавець), надавши в заставу
майно: будівлю реммайстерні, загальною
площею 822,2м2, що розташована по
вул.Грушевського, 3, с.Лісопіль
Костопілського р-ну Рівненської обл.
(а.а.с.10-11).

Пунктами 1.4-1.5 даного договору
зафіксовано, що вартість предмета
застави, будівля реммайстерні, складає
2512200,00грн., що є значно більшою від
розміру заборгованості боржника
заставодержателю.

Пунктом 2 частини 3 статті 54 Закону
№606-XIV визначено, що для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі, якщо вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна (ч.4 ст.54 Закону №606-XIV).

З листа від 06.05.2014 №38-6882/14 вбачається, що
державним виконавцем було повідомлено
позивача про винесення оспорюваної
постанови (а.а.с.22).

За таких обставин, постанова
державного виконавця від 08.02.2014 про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження (ВП№41978107) винесена на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, визначений чинним
законодавством, а відтак, є законною.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на те, що
відповідно до ч.1 ст.36 Закону №898-IV,
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №898-IV,
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

В ході судового розгляду, судом
встановлено, що 17.04.2014 ТОВ "Бреттекс"
зверталося до позивача з листом №41
щодо позасудового врегулювання
відносин стосовно предмета іпотеки,
пропонуючи прийняти у власність
будівлю реммайстерні, загальною площею
822,2м2, що розташована по
вул.Грушевського, 3, с.Лісопіль
Костопілського р-ну Рівненської обл.
(а.с.48), проте, жодної реакції, зі слів
представника третьої особи, з боку
позивача не відбулося.

У судовому засіданні представник
позивача не зміг прокоментувати дану
ситуацію, а відтак, суд критично оцінює
посилання позивача на порушення
державним виконавцем, при винесенні
постанови від 08.02.2014 про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
(ВП№41978107), майнових прав ПАТ
"Брокбізнесбанк", як іпотекодержателя.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи та інтереси.

Проте, саме по собі звернення до
адміністративного суду не означає, що
суд зобов'язаний надати такий захист.

Для того, щоб було надано судовий
захист, суд повинен встановити, що
особа дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем у публічно-правових
відносинах.

Тобто, право на судовий захист
пов'язане виключно з порушенням
суб'єктивного права позивача. Суд може
захистити лише порушене право
позивача, при цьому таке порушення
повинно бути зумовлене рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень.

Під час судового розгляду справи
представником позивача не доведено
суду, яке саме суб'єктивне право
позивача порушено відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів ті
обставини, на яких ґрунтуються його
позовні вимоги, а тому
адміністративний позов до задоволення
не підлягає.

Підстави для застосування вимог ст.94
КАС України у суду відсутні..

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу Публічне акціонерне
товариство "Брокбізнесбанк" в
задоволенні позову до Відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
скасування постанови про арешт майна
боржника та зобов'язання вчинення
певних дій відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Махаринець Д.Є.