Справа № 435/5006/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 травня 2014 року м. Київ
В/800/1948/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Кочана В.М.,

Ліпського Д.В.,

Малиніна В.В.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 30
січня 2014 року, постановленої за
результатами розгляду справи за її
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,

в с
т а н о в и л а:

30 квітня 2014 року ОСОБА_4 у порядку
статті 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
звернулася з заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 30
січня 2014 року у справі №К/800/45937/13 з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

На обґрунтування заяви додала судове
рішення Вищого адміністративного суду
України від 20 грудня 2012 року (справа
№К/9991/59887/12), в якому, на її думку, по
іншому ніж в оскаржуваній ухвалі
застосовано «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України від 8 липня
2011 року №3668-VI «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон №3668-VI).

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
знаходить підстави для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з урахуванням наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правих норм.

Доводи, викладені в заяві, дають
підстави вважати, що судом касаційної
інстанції в подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж самі
норми матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

В ухвалі від 30.01.2014 року, яка є предметом
оскарження, касаційний суд, з
посиланням на «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону №3668-VI, прийшов до
висновку, що пенсія державним
службовцям, які стали її отримувати до
набрання чинності цим Законом, повинна
призначатися в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати та
обмежується максимальним розміром не
більше десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Натомість в ухвалі (справа №К/800/41844/13)
касаційний суд, з посиланням на ті ж
самі «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону №3668-VI, визнав
обґрунтованим зобов'язання управління
ПФ встановити ОСОБА_1 розмір пенсії
державного службовця в розмірі 90
відсотків заробітної плати та без
обмеження пенсії максимальним
розміром. При цьому суд зазначив, що
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд касаційної інстанції у
зазначених рішеннях на підставі
застосування одних й тих самих норм
матеріального права, а саме
«Прикінцевих та перехідних положень»
Закону №3668-VI, дійшов протилежних
висновків.

Керуючись статтями 235-240 КАС України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до перегляду Верховним судом
України справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський

В.В. Малинін

М.І. Мойсюк