Справа № 820/11259/13-а
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
УХВАЛА

про заміну сторони виконавчого
провадження

16 липня 2014 р.
№ 820/11259/13-а

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Котеньов О.Г.,
розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали заяви ОСОБА_1 про
заміну сторони виконавчого
провадження по адміністративній
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, Міністерства юстиції
України про визнання бездіяльності
незаконною, зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду із
заявою, в якій просить суд замінити
сторону виконавчого провадження щодо
виконання постанови Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.04.2014 року за справою №820/11259/13-а з
структурного підрозділу установи на
саму установу, тобто визначити
боржником не Відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, а Державну виконавчу
службу України. Також заявник просить
суд вказати у виконавчих листах його
індетифікаційний код, а саме: НОМЕР_1, а
також код боржника, оскільки вважає це
помилками, допущеними при видачі та
оформленні виконавчих листів.

Представники заявника та боржника у
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце розгляду заяви
повідомлялись відповідно до приписів
ст.35 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі по тексту -
КАС України). Від заявника через
канцелярію суду надійшла заява про
розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.264 КАС України, суд
розглядає питання про заміну сторони
виконавчого провадження в
десятиденний строк у судовому
засіданні з повідомленням державного
виконавця або заінтересованої особи,
що звернулися із поданням (заявою), та
осіб, які беруть участь у справі.
Неприбуття у судове засідання осіб, які
були належним чином повідомленні про
дату, час та місце розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд вважає
за можливе розглянути заяву без участі
сторін за наявними в ній доказами, в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується заява, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
заяви, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду №820/11259/13-а від
15.04.2014 р. позовні вимоги задоволено
частково; визнано незаконною
бездіяльність Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо не своєчасного
виконання рішення Європейського суду з
прав людини по стягненню коштів на
користь позивача з держави та їх
виплату, такою, що призвела до
невиконання рішення Європейського
суду з прав людини відповідно вимог
вказаних в рішенні - протягом трьох
місяців з дня набрання рішення
чинності; зобов'язано Відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби здійснити
повне виконання рішення Європейського
суду з прав людини, а саме перерахувати
на банківський рахунок ОСОБА_1 різницю,
яка виникла при конвертації 3000 євро в
національну валюту, на підставі
перерахування її не за курсом який
існував на день здійснення платежу
08.10.2013 р., а за курсом граничного терміну
добровільного виконання вказаного
рішення Європейського суду з прав
людини; зобов'язано Відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України нарахувати пеню у
розмірах визначених рішенням
Європейського суду з прав людини, а
саме нарахувати простий відсоток у
розмірі граничної позичкової ставки
Європейського центрального банку, яка
діятиме в період несплати з 07.09.2013 р. по
день здійснення остаточного
розрахунку, який складається з повної
виплати 3000 євро, які конвертовані в
національну валюту по курсу, який
існував на 08.10.2013 р.; в іншій частині в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

На підставі вказаної постанови 16.06.2014
року позивачу видано виконавчі листи
по справі №820/11259/13-а.

З матеріалів справи вбачається, що за
вказаними виконавчими листами старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Медведєвим О.В. винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 26.06.2014 року ВП №43823356 та
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 26.06.2014 року
ВП №43823388 з посиланням на те, що
боржником за виконавчими листами
вказано Відділ примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, який не є юридичною особою.

Позивач звернувся до суду із заявою про
заміну сторони виконавчого
провадження, у якій, посилаючись на
приписи ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження", просить
вказати у виконавчих листах боржником
не Відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, а
Державну виконавчу службу України.

Надаючи правову оцінку заявленим у
заяві вимогам, суд керується
наступними приписами норм чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон), сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, яка
зобов'язана за рішенням вчинити певні
дії (передати майно, виконати інші
обов'язки, передбачені рішенням) або
утриматися від їх вчинення.

Згідно ч.1 ст. 264 КАС України у разі
вибуття однієї із сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою
заінтересованої особи суд може
замінити сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

Вказана норма кореспондує з
приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив. У разі якщо
сторона виконавчого провадження
змінила найменування (для юридичної
особи) або прізвище, власне ім'я чи по
батькові (для фізичної особи),
державний виконавець за наявності
підтверджуючих документів своєю
постановою, яка затверджується
начальником відділу, змінює назву
сторони виконавчого провадження.
З аналізу
зазначених норм вбачається, що питання
заміни сторони виконавчого
провадження у разі правонаступництва
може бути вирішено виключно в судовому
порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про державну виконавчу службу"
Державна виконавча служба входить
до системи органів Міністерства
юстиції України і здійснює виконання
рішень судів, третейських судів та
інших органів, а також посадових осіб
(далі - рішень) відповідно до законів
України. Пунктом 1 Положення про
Державну виконавчу службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року №385/2011
передбачено, що Державна виконавча
служба України (ДВС України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у
сфері організації примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) (далі -
виконання рішень) відповідно до
законів.

Статтею 3 Закону України "Про
державну виконавчу службу"
встановлено, що органами державної
виконавчої служби є Департамент
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, до
складу якого входить відділ
примусового виконання рішень.

З вищевикладеного вбачається, що
Відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України є
структурним підрозділом Державної
виконавчої служби України.

Суд зазначає, що положення статті
264 КАС України спрямовано на
продовження виконавчого провадження у
разі вибуття сторони виконавчого
провадження із заміною її іншою особою
- правонаступником.

Підставами для заміни сторони на
правонаступника можуть бути:

1) смерть фізичної особи або
оголошення її померлою, якщо спірні
правовідносини допускають
правонаступництво;

2) ліквідація органу чи посади -
суб'єкта владних повноважень;

3) звільнення з посади чи інше
припинення повноважень посадової
особи - суб'єкта владних повноважень;

4) припинення юридичної особи
шляхом злиття, приєднання, поділу,
перетворення (статті 104 - 108 ЦКУ); при
ліквідації юридичної особи, яка не є
суб'єктом владних повноважень, у неї
немає правонаступників, тому
процесуального правонаступництва не
відбувається;

5) заміна кредитора чи боржника у
зобов'язанні (статті 512 - 523 ЦКУ);

6) інші випадки заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір
(наприклад, виділ з юридичної особи
однієї чи більше нових юридичних осіб з
передачею відповідних прав та
обов'язків за розподільчим балансом -
ст.109 ЦКУ).

З матеріалів справи та вищевикладених
норм права не вбачається, що Державна
виконавча служба України є
правонаступником відповідача у даній
справі, а тому суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
заяви ОСОБА_1 про заміну сторони
виконавчого провадження.

Суд звертає увагу позивача на п.11
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України 13.12.2010
року №3 "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби", у якому зазначається, що
відповідачем у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби. Такими органами
державної виконавчої служби, окрім
інших, є Державна виконавча служба
України, до складу якої входить відділ
примусового виконання рішень.
Структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби (у даному
випадку - відділ примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України), - не визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу" як самостійні органи державної
виконавчої служби, що виключає
можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Суд зазначає, що за правилами
статті 52 Кодексу адміністративного
судочинства України здійснювати
заміну первинного відповідача на
належного - відповідно Державну
виконавчу службу України, або, у разі
наявності заперечень позивача,
залучати вказаний орган як другого
відповідача суд має право під час
судового розгляду справи.
Процесуальним законом не передбачено
можливості заміни відповідача на
належного на стадії виконання судового
рішення.

Щодо вимог позивача зазначити у
виконавчих листах індетифікаційний
код стягувача, суд зазначає, що з
наявних у матеріалах справи оригіналів
виконавчих листів вбачається, що
Харківським окружним адміністративним
судом при видачі та оформленні
виконавчих листів зазначено
індетифікаційний код ОСОБА_1 - НОМЕР_1, а
тому вказану заяву суд вважає
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 8-14, 264, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
заміну сторони виконавчого
провадження по адміністративній
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, Міністерства юстиції
України про визнання бездіяльності
незаконною, зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня її проголошення та з дня
отримання копії ухвали, у разі
постановлення ухвали у письмовому
провадженні або без виклику особи, яка
її оскаржує. Ухвала
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Котеньов О.Г.