Справа № К/9991/8695/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/8695/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Зміївському районі
Харківської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області на постанову Зміївського
районного суду Харківської області від
5 травня 2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії для інвалідів ІІ
групи в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком.
Відповідач у проведенні перерахунку
пенсії у зазначених розмірах відмовив
та провів зазначені виплати у меншому
розмірі. Просила визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області щодо невиконання з
22 травня 2008 року вимог статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що призвело до
незаконного нарахування і сплати
позивачу, починаючи з 22 травня 2008 року
основної та додаткової пенсій в
меншому розмірі, ніж передбачено
Законом; зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити основну та
додаткову пенсії як інваліду ІІ групи,
починаючи з 22 травня 2008 року.

Постановою Зміївського районного суду
Харківської області від 5 травня
2009 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області щодо визначення та сплати
основної та додаткової пенсії
позивача.

Зобов'язано відповідача перерахувати
пенсію позивача, встановивши основну
щомісячну пенсію в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з встановленої
мінімальної пенсії за віком в розмірі,
встановленому частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», чинного на час
нарахування пенсії, з 22 травня 2008 року.

Зобов'язано відповідача здійснити
ОСОБА_1 виплату за період з 22 травня 2008
року по 5 травня 2009 року не
донарахованої основної щомісячної
пенсії в розмірі 29528,57 грн. та
додаткової пенсії в розмірі 3515,60 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня
2009 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області було залишено без задоволення,
а постанову Зміївського районного суду
Харківської області від 5 травня 2009
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі
Харківської області, судами порушення
норм чинного процесуального і
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої і апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до 1
січня 2008 року), якою визначено підстави
та умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
із Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по II групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області залишити
без задоволення, а постанову
Зміївського районного суду
Харківської області від 5 травня 2009
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.