Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/49845/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області до Державного підприємства
«Луганськвугілля» про відшкодування
коштів, за касаційними скаргами
Управління Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області і прокурора Луганської області
на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2011 року прокурор в інтересах
держави в особі Управління Пенсійного
фонду України в Лутугинському районі
Луганської області (далі УПФ) звернувся
з позовом до Державного підприємства
«Луганськвугілля» (далі Підприємство)
про стягнення коштів

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначав, що внаслідок
виданої Підприємством довідки про
розмір заробітної плати ОСОБА_4, яка
містила недостовірні дані, зазначеному
громадянину було неправомірно
виплачено 112811,72 грн. пенсії, які слід
стягнути згідно вимог статті 101 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 червня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвально
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах прокурор та
позивач, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просять ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення скарг з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в позові суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що з 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
суперечить положенням статті 101 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
тому відповідальність з відшкодування
надміру виплаченої пенсії не може бути
покладена на страхувальника внаслідок
подання ним недостовірних даних у
відповідній довідці. Справа судами
розглянута за правилами
адміністративного судочинства.

Проте, до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - публічно-правовий спір, у
якому хоча б однією зі сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до статті 17 КАС
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій. Пункт 5 частини 1
цієї Статті визначає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема й спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Частинами 3, 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Юридичні
особи, які не є суб'єктами владних
повноважень, можуть бути відповідачами
лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень у
встановлених випадках.

За приписами статті 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

В порушення зазначених вимог Закону
суди не звернули увагу і не з'ясували чи
спір, що виник у даній справі, є
публічно-правовим.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами за своєю суттю зводиться
до відшкодування шкоди, завданої
внаслідок видачі недостовірної
довідки і здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до частини 2 статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Вирішуючи спір з підстав звернення
суб'єкта владних повноважень, суди не
навели відповідних мотивів, які владні
управлінські функції останній
виконував і закон що такі регулює.

Натомість виходячи з вимог
Господарського кодексу України (статті
1) та Цивільного кодексу України
(статей 11, 1166), спір сторін містить
ознаки порушення майнових прав
юридичних осіб та підстави для
відшкодування матеріальної шкоди.

А тому судам слід з'ясувати, чи
підлягає дана справа розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, із врахуванням практики
Верховного Суду України (справа №
21-124а13 тощо), яка відповідно вимог
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковою для
всіх судів України.

За таких обставин, судові рішення
не відповідають вимогам щодо
законності і обґрунтованості, як того
вимагає стаття 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судовий рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області та прокурора Луганської
області задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2011
року і постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 червня 2011 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало