Справа № 823/2121/14
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 липня 2014 року м. Черкаси
справа № 823/2121/14

Суддею Черкаського окружного
адміністративного суду Трофімовою Л.В.
перевірено матеріали
адміністративного позову у справі №
823/2121/14

за позовом ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1)

до Державної виконавчої служби України
(надалі - ДВС України)

про скасування постанови від 27.06.2014 ВП
№ 41589258, прийнято ухвалу.

ОСОБА_2, звернувшись до суду з
адміністративним позовом до ДВС
України, просить скасувати постанову
від 27.06.2014 ВП № 41589258.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує чи відповідає позовна заява
вимогам, встановленим ст.106 цього
Кодексу.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя встановив, що вона не відповідає
вимогам ст.106 КАС України.

У справі «Рябих проти Росії» (заява №
52854/99) вирішено: право на справедливий
судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1
ЄКПЛ, повинно тлумачитися в світлі
Преамбули Конвенції, що проголошує
верховенство права спільною спадщиною
Високих Договірних Сторін. Одним з
основних аспектів верховенства права є
принцип юридичної певності, що, серед
іншого, вимагає, щоб остаточні рішення
судів не могли бути поставлені під
сумнів(п.51). Частиною 12 ст.267 КАС України
передбачено, що судовий контроль за
виконанням судових рішень у
адміністративних справах здійснюється
також у порядку, встановленому ст.181
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно
ч.1 ст.99 КАС України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною 2 ст. 181 передбачено,
що позовну заяву може бути подано до
суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав, свобод
чи інтересів.

Частиною 1 ст.100 КАС України визначено,
що адміністративний позов, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позивачем у прохальній частині
позовної заяви зазначено, що постанову
відділу примусового виконання рішень
ДВС України від 27.06.2014 отримано лише
08.04.2014. На підтвердження зазначеного
позивачем до позовної заяви додано
копії конвертів. Ймовірно позивачем
позивачем допущено помилку, оскільки
постанову, що позивач просить
скасувати, прийнято 27 червня 2014 року, а
датою отримання останньої зазначено 08
квітня 2014 року.

Позивачу необхідно повідомити як
і коли він дізнався про існування
постанови від 27.06.2014 ВП № 41589258 та надати
докази на підтвердження.

Принагідно необхідно зазначити, що
судове рішення, зокрема у справі №
823/1379/13-а - це акт правосуддя, ухвалений
згідно з нормами матеріального та
процесуального права і згідно з
конституційними засадами та
принципами адміністративного
судочинства є обов'язковим до
виконання на всій території України.
Судове рішення не повинно містити
положень, що би суперечили або
виключали одне одного, ускладнювали чи
унеможливлювали його виконання.
Резолютивна частина рішення є
завершальною і відображає результат
вирішення справи адміністративної
юрисдикції, а тому повинна містити
чіткі та вичерпні висновки щодо всіх
вимог, які були предметом позову.
Резолютивна частина судового рішення,
за загальним правилом, повинна містити:
висновок суду про задоволення позову
(клопотання, подання), апеляційної чи
касаційної скарги повністю або
частково чи відмову в його (її)
задоволенні повністю або частково, чи
залишення його (її) без задоволення;
висновок суду по суті вимог; розподіл
судових витрат; інших правових
наслідків ухваленого рішення; строк і
порядок набрання судовим рішенням
законної сили та його оскарження;
встановлений судом строк для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду першої інстанції
звіту про виконання постанови, якщо
вона вимагає вчинення певних дій.

Як зазначено у ч.5 ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Право на доступ до суду має бути
ефективним. Вимога ефективності
передбачає чіткість законодавчих
положень і прозорість системи судового
контролю. У випадку, коли виконання
оспорюваного акта вже розпочалося,
ефективність права доступу має
передбачати можливість заявника
вимагати припинення чи попередження
його негайного виконання, а у випадку
відхилення такої вимоги - проведення
судового процесу із ретельністю, що
вимагають наявні обставини (рішення
ЄСПЛ від 23.07.2002 у справі Janosevic v. Sweden,
№34619/97). Визнаючи силу прецедентів,
застосовуючи принцип stare decisis («стояти
на вирішеному» - принцип, за яким не
можна відходити від раніше прийнятого
рішення), у рішенні у справі «Кайсин та
інші проти України» Європейський суд
із прав людини ( надалі - ЄСПЛ) розглядає
невиконання судового рішення як
порушення ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ЄКПЛ). Одним з аспектів принципу
верховенства права, на якому базується
право на судовий розгляд, є принцип
правової певності (legal certainty), що,
зокрема, передбачає: «якщо судом
остаточно вирішено спір, це рішення не
може піддаватись сумніву» (рішення у
справі Brumгrescu v. Romania, № 28342/95, параграф 61
від 28.10.1999).

У випадку невиконання
адміністративним органом судового
рішення у національному законодавстві
передбачено можливість примусового
виконання. У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у
справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v.
Greece) заявники стверджували, що відмова
адміністративних органів підкоритися
рішенням органу адміністративної
юстиції порушила їх право на
ефективний судовий захист своїх
цивільних прав. У своєму рішенні (п.40)
ЄСПЛ зазначив, що згідно з усталеною
практикою п. 1 ст. 6 ЄКПЛ гарантує
кожному розгляд судом спорів щодо його
цивільних прав і обов'язків; таким
чином реалізується право на суд.
Однак, як зазначив ЄСПЛ, це право було
би ілюзорним, якби правова система
держави дозволяла, щоб остаточне,
обов'язкове рішення залишалось
недіючим на шкоду однієї зі сторін.
Важко уявити, що ст.6, детально
визначивши процесуальні гарантії прав
сторін, залишила без захисту
реалізацію судових рішень. Якщо
вважати, що ст.6 говорить тільки про
доступ до правосуддя та судовий процес,
це призвело би до ситуацій, що є
несумісними із принципом верховенства
права. Виконання рішення, прийнятого
будь-яким судом, повинно таким чином
розглядатись як невід'ємна частина
«суду» у сенсі ст.6 ЄКПЛ. Дієвий захист
особи та відновлення законності
включає і обов'язок органу управління
діяти відповідно до рішення суду. У
зв'язку із цим ЄСПЛ зауважив, що
державна адміністрація є елементом
правової держави і її інтереси є
ідентичними цілям належного
здійснення правосуддя. Якщо державні
органи відмовляються виконувати або
затримують виконання судових рішень,
гарантії ст.6 втрачають сенс. На думку
судді ЄСПЛ Моренілла, яка збігається із
думкою більшості, у справі «Горнсбі
проти Греції» (Hornsby v. Greece) відкрито
більш динамічну стадію у розвитку
судової практики застосування поняття
«право на звернення до суду» у сфері
адміністративного судочинства, що
надає відповідного статусу рішенням
адміністративних судів: «у цьому
рішенні крок у напрямку гармонізації
гарантій адміністративного і
цивільного процесів, що сприяє
забезпеченню більш ефективного
захисту прав особи, коли вона має
справу з органами адміністративної
влади» (пункт 15 думки судді Моренілли,
що збігається з думкою більшості).

Оскільки у резолютивній частині
рішення від 20.05.2013 у справі № 823/1379/13-а
визнано неправомірними дії
Міністерства юстиції України щодо
розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.03.2013 та
зобов'язано Міністерство юстиції
України надати повну відповідь на всі
питання, викладені у заяві ОСОБА_1 від
03.03.2013, відповідно до вимог чинного
законодавства, то належний судовий
контроль - перевірку виконання
судового рішення може здійснити суд, що
прийняв рішення як останній етап
судового розгляду. Лист звернення від
03.03.2013 у даній справі як об'єкт
перевірки повноти відповіді на
виконання виконавчого листа у справі №
№ 823/1379/13-а позивачем не надано.

У статті 1 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» поняття «виконавче
провадження» визначено як завершальна
стадія судового провадження. Наведене
узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо
застосування ст. 6 Конвенції, яка
гарантує право на справедливий суд. У
справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ 7
зазначив, що для цілей статті 6
Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду». Згідно ч.1 ст.267 КАС
України суд, який ухвалив судове
рішення у адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Згідно ч.9 ст.267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. У такій заяві
зазначаються: найменування
адміністративного суду, до якого
подається заява; ім'я (найменування)
позивача, поштова адреса, а також номер
засобу зв'язку, адреса електронної
пошти, якщо вони відомі; ім'я
(найменування) відповідача, посада і
місце служби посадової чи службової
особи, поштова адреса, а також номер
засобу зв'язку, адреса електронної
пошти, якщо вони відомі; ім'я
(найменування) третіх осіб, які брали
участь у розгляді справи, поштова
адреса, номер засобу зв'язку, адреса
електронної пошти, якщо вони відомі;
номер адміністративної справи;
відомості про набрання постановою
законної сили та про наявність
відкритого касаційного провадження;
інформація про день отримання
виконавчого листа та пред'явлення його
до виконання; інформація про хід
виконавчого провадження; документ про
сплату судового збору, крім випадків,
коли його не належить сплачувати за
подання відповідної заяви; перелік
документів та інших матеріалів, що
додаються. На підтвердження обставин,
якими обґрунтовуються вимоги, позивач
зазначає докази, про які йому відомо і
які можуть бути використані судом.

Заява підписується позивачем або його
представником із зазначенням дня її
підписання. Таку заяву може бути подано
протягом десяти днів з дня, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

Згідно ч.3 ст.106 КАС України до
позовної заяви додаються її копії та
копії всіх документів, що приєднуються
до неї, відповідно до кількості
відповідачів і третіх осіб, крім
випадків подання адміністративного
позову суб'єктом владних повноважень.
До позовної заяви не додано копії
документів для відповідача зазначених
у додатках. Суддя зазначає, що усі
документи, що надаються позивачем до
суду, повинні також містити їх копії
відповідно до кількості відповідачів і
третіх осіб.

Відповідно п.14 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010 №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» позовні заяви про оскарження
рішень, дій або бездіяльності
посадових осіб державної виконавчої
служби оплачуються судовим збором
відповідно до Закону України «Про
судовий збір». За подання таких
позовних заяв судовий збір сплачується
на загальних підставах. Частино 3 ст.106
КАС України визначено, що до позовної
заяви додається також документ про
сплату судового збору, крім випадків,
коли його не належить сплачувати.
Документи про сплату судового збору
подаються суду в оригіналі. Якщо
позивач звільнений від сплати судового
збору, то у позовній заяві потрібно
вказати на це з посиланням на конкретну
норму закону, яка надає йому такі
пільги та, відповідно до ч.2 ст.106 КАС
України, надати докази віднесення до
категорії осіб, звільнених від сплати
судового збору.

За таких обставин позовну заяву, що не
відповідає вимогам адміністративного
процесуального законодавства, згідно
ч.1 ст.108 КАС України, належить залишити
без руху з наданням позивачеві строку
до 25.07.2014 для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 106, 108 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до
Державної виконавчої служби України
про скасування постанови від 27.06.2014 ВП
№ 41589258 залишити без руху.

Надати позивачам строк до 25 липня 2014
року для усунення недоліків позовної
заяви.

Роз'яснити позивачеві, що у разі
невиконання вимог цієї ухвали позовна
заява буде вважатись неподаною та
повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Черкаський
окружний адміністративний суд у
порядку, передбаченому статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя

Л.В.Трофімова