Справа № 823/1041/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/1041/14
інстанції: Чубар Т.М.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Ісаєнко
Ю.А.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксації
судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Черкаській
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
26.05.2014 року по справі за їх позовом до
державної організації «Комбінат
«Дніпро» про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Державна фінансова інспекція в
Черкаській області звернулися до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до державної
організації «Комбінат «Дніпро» про
зобов'язання виконати п. 2 вимоги
Смілянської об'єднаної державної
фінансової інспекції № 05-50/1596 від 20.09.2013
року в частині відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок зайвого
перерахування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування в сумі 962 грн. 50
коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Державна фінансова інспекція
в Черкаській області подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
незаконну, на їх думку, постанову суду
першої інстанції та постановити нову
про задоволення позову. При цьому
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, а також
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається,
що посадовими особами Смілянської
об'єднаної державної фінансової
інспекції проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.06.2012 року по
30.06.2013 року.

За результатами ревізії складено
акт від 09.09.2013 року № 05-19/14, яким
встановлено, що індексація грошових
доходів окремих працівників комбінату
проводилася з порушенням вимог ст. 95
КЗпПУ, ст. 33 Закону України «Про оплату
праці», ст. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» та п. 5 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року.

На підставі вищезазначеного акту
Смілянською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією на адресу
відповідача направлено вимоги № 05-50/1596
від 20.09.2013 року щодо усунення порушень,
виявлених під час ревізії, з
встановленим терміном їх виконання - до
21.10.2013 року.

Згідно п. 2 зазначених вимог, через
неправильне визначення базового
місяця для нарахування індексації у
періоді з 01.06.2012 року по 30.09.2012 року було
зайво нарахована та виплачена сума
індексації грошових доходів 9
працівникам на суму 8 991 грн. 11 коп., та,
як наслідок, зайво нараховано та
перераховано до державних цільових
фондів внесків на суму 3 263 грн. 77 коп. у
зв'язку з чим: в порядку визначеному
законодавством відшкодувати за
рахунок винних осіб шкоду, що заподіяна
внаслідок зазначеного порушення.

В акті перевірки зазначено, що
порушення було допущено з вини
колишнього бухгалтера ОСОБА_2, яка була
відповідальною за нарахування
заробітної плати.

Так, постановою Черкаського
окружного адміністративного суду від
09.01.2014 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 року,
в адміністративній справі № 823/3955/13-а
встановлено, що в період допущення
правопорушення обов'язки головного
бухгалтера виконувала ОСОБА_3, а тому
бухгалтер ОСОБА_2 не являється
матеріально-відповідальною особою.

Відповідно до статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що в акті ревізії, який в свою чергу не
має обов'язкового характеру, було
помилково визначено особу, яка повинна
нести відповідальність за неправильне
нарахування та виплату суми індексації
грошових доходів 9 працівникам на суму 8
991 грн.11 коп.

Крім того, колегія суддів не може
не зауважити, що відповідно ст. 2 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
України», порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушені, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Згідно пункту 49 Порядку, коли
діями чи бездіяльністю працівників
об'єкту контролю державі або
підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкту контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Пункт 50 Порядку передбачає, що за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущених
порушеннях працівників об'єкту
контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного,
органам Державного фінансового
контролю надається право звертатися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства.

Аналізуючи наведені норми права,
колегія суддів приходить до
однозначного висновку, що способом
захисту порушеного права держави є
звернення органу Державної фінансової
інспекції до суду в інтересах держави з
відповідним позовом до керівників та
інших службових осіб підконтрольної
установи, які безпідставно отримали та
використали державні активи (кошти).

Таким чином, в своїх позовних
вимогах органи Держфінконтролю
повинні чітко визначити, які саме дії
має вчинити відповідач, а не ставити
загальну вимогу щодо виконання вимоги
про усунення порушень, які є
обов'язковими до виконання, але не
містять посилань на вчинення
конкретних дій конкретними особами та
спосіб вчинення цих дій.

Разом з тим, позивач в даних
спірних правовідносинах ставить саме
загальні вимоги щодо виконання п. 2
вимоги щодо усунення порушень від
20.09.2013 року № 05-50/1596, без зазначення
винних осіб у допущених порушеннях, що
унеможливлює визначитися у способі
захисту порушеного права та інтересів
держави.

Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
01.04.2014 року № К/800/1766/14.

Крім того, апеляційна інстанція не може
не зауважити, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Наведене вище свідчить про наявність у
органу державного фінансового
контролю права заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.04.2014 року у справі № 21-40а14.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200
КАС України суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Черкаській
області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Ісаєнко Ю.А.