Справа № 404/1439/14-а(2а/220/4/14)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 рокусправа № 404/1439/14-а(2а/220/4/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області на постанову
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 квітня 2014 року у
справі №404/1439/14-а(2а/220/4/14) за позовом
ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 лютого 2014 року звернувся до
суду з позовом до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, в якому просить визнати
незаконними дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Бондарь Д.Н.
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження та
скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Бондарь Д.Н.
від 03.01.2012 року про закінчення
виконавчого провадження №30081071.

Постановою Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 15 квітня 2014 року
позов задоволено. Визнано незаконними
дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Бондарь Д.Н.
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження.
Скасовано постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Бондарь Д. Н.
від 03 січня 2012 року про закінчення
виконавчого провадження № 30081071.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не надано доказів про
вжиття всіх можливих заходів,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», спрямованих на
виконання рішення суду, зокрема не
з'ясовано причини невиконання рішення
боржником, не направлено відповідні
запити про наявність грошових коштів
на рахунках боржника.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована тим, що постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 03.01.2012 року по примусовому
виконанню виконавчого листа №2а-15033/11
виданого Кіровським районним судом м.
Кіровограда є законною та
обґрунтованою, оскільки кошти
пов'язані з задоволенням вимог
стягувача за рішенням суду винесеного
на підставі закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в Державному бюджеті
України на 2011 рік не передбачені.
Боржник утримується за рахунок коштів
державного бюджету, як наслідок не має
власного майна та коштів на які можна
звернути стягнення в рахунок погашення
боргу за рішенням суду. Крім того, в
доводах апеляційної скарги як на
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції відповідач
посилається на пропуск позивачем
строку звернення до суду на оскарження
постанови.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, що 11.11.2011
року старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа № 2а-15033/11 виданого 09.11.2011 року
Кіровським районним судом м.
Кіровограда про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Кіровської районної у м. Кіровограді
ради провести нарахування та виплату
одноразової компенсації учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у розмірі 30
мінімальних заробітних плат та
допомоги на оздоровлення Бондарь Д.Н. з
14.03.2011 року у відповідності до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням раніше
сплачених сум (а.с. 7).

Листом від 08.12.2011 року Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської
районної у м. Кіровограді ради
повідомило відповідача про
неможливість виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження
(а.с.8).

03.01.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
(а.с. 9).

Постанова державного виконавця
мотивована тим, що кошти пов'язані з
задоволенням вимог стягувача за
рішенням суду винесеного на підставі
закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в Державному бюджеті
України на 2011 рік не передбачені.
Боржник утримується за рахунок коштів
державного бюджету, як наслідок не має
власного майна та коштів на які можна
звернути стягнення в рахунок погашення
боргу за рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Законність та обґрунтованість
постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області Бондарь Д.Н. від 03.01.2012 року про
закінчення виконавчого провадження
№30081071 є предметом спору переданого на
вирішення суду.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Вимогами ст.6 Закону України "Про
виконавче провадження", встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 11 Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Тобто, вказаними нормами права
визначено обов'язок державного
виконавця вжити усіх необхідних
заходів щодо своєчасного і в повному
обсязі виконання судового рішення.

Законом України "Про виконавче
провадження" встановлено і підстави
для закінчення виконавчого
провадження.

Так, п.11 ч.1 ст.49 Закону, на підставі
якого винесена оскаржена постанова,
визначено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

У свою чергу, ч.3 ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Таким чином, державний виконавець може
прийняти рішення про закінчення
виконавчого провадження за наявності
сукупності таких обставин: по-перше:
якщо рішення не можливо виконати без
участі боржника; по-друге: державним
виконавцем застосовувались заходи
впливу, які визначено ст.89 Закону; в
третє: державним виконавцем внесено
подання правоохоронним органом про
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Між тим, відповідачем не надано доказів
про вжиття всіх можливих заходів,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», спрямованих на
виконання рішення суду, зокрема не
з'ясовано причини невиконання рішення
боржником, не направлено відповідні
запити про наявність грошових коштів
на рахунках боржника, не вчинено
заходів впливу на боржника відповідно
до статті 89 Закону України "Про
виконавче провадження".

При цьому, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що відповідно до
ст. 124 Конституції України - рішення
суду ухвалюється іменем України та є
обов'язковим для виконання.

Статтею 6 Конвенції "Про захист прав
людини і основоположних свобод", яка
ратифікована Законом України від 17
липня 1997 року гарантована неухильність
виконання рішення суду громадянами,
юридичними особами та всіма органами
влади України реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Посилання суб'єктів владних
повноважень на відсутність коштів, як
на причину невиконання своїх
зобов'язань, не може бути підставою для
відмови позивачу у реалізації його
прав.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини у справі "Кечко проти
України" така відмова є свавільною та
незаконною.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованими доводи
відповідача викладені в апеляційній
скарзі щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду на оскарження
постанови, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 06.02.2014 року звернувся до
відповідача з заявою про ознайомлення
з матеріалами виконавчого провадження
щодо примусового виконання рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21.09.2011 року у справі
№2а-15033/11 (а.с.6).

Тобто, матеріали справи свідчать про
те, що позивач дізнався про постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області Бондарь Д.Н.
від 03.01.2012 року про закінчення
виконавчого провадження №
лютого 2014 року при ознайомленні з
матеріалами виконавчого провадження.

Доказів отримання позивачем копії
постанови від 03.01.2012 року про
закінчення виконавчого провадження
№30081071 до 06 лютого 2014 року відповідач
суду не надав, що свідчить про
відсутність доказів пропуску
позивачем строку звернення до суду на
оскарження постанови.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області - залишити без задоволення, а
постанову Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 15 квітня 2014 року у
справі №404/1439/14-а(2а/220/4/14) - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко