Справа № 2а-4465/12/0170
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/70722/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
11.06.2012 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2012 р.

у справі №2а-4465/12/0170/3

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
11.06.2012 р., залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2012 р.
№ у частині визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 8 999 090,33 грн.
та штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 676 195,75 грн., а також стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 2 146,00 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну виїзну
планову перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р., про що
складено акт від 02.04.2012 р. №959/17-2/НОМЕР_1,
яким встановлено порушення позивачем
вимог п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.2.1 п.7.2
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.187.1 ст.187, п.198.2, п.198.6
ст.198, ст.201 розділу V Податкового
кодексу України, у результаті чого, на
думку відповідача, занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на 9 042 725,03 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2012 р.
№, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 9 728 628,48 грн., з яких 9
042 725,03 грн. за основним платежем та 685
903,45 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Спірним вказане податкове
повідомлення-рішення є у частині
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у розмірі 8
999 090,33 грн. за основним платежем та у
розмірі 676 195,75 грн. застосованих
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання спірним рішенням став
висновок, зафіксований в акті
перевірки, про безпідставне включення
позивачем до складу податкового
кредиту спірного періоду сум податку
на додану у зв'язку з придбання товарів
(робіт, послуг), що не підтверджені
належним чином оформленими
податковими накладними.

Так, за висновками податкового органу,
позивачем безпідставно включено до
складу податкового кредиту жовтня 2010
року - червня 2011 року суму податку на
додану вартість у розмірі 8 999 090,33 грн.
по податковим накладним, у яких
зазначено номер реєстрації свідоцтва
платника податку на додану вартість,
яке анульовано.

Крім того, на думку відповідача,
позивачем безпідставно сформовано
податковий кредит вересня 2011 року,
шляхом включення до його складу суми
податку на додану вартість у розмірі
972,43 грн. за результатом виконання
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Велес», що не підтверджені
податковими накладними.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість спірного
періоду.

Враховуючи, що під час виникнення
спірних правовідносин діяли норми
різних нормативно-правових актів,
застосуванню підлягають приписи як
Закону України «Про податок на додану
вартість» так і Податкового кодексу
України.

У відповідності до приписів п. 1.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст.81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна відповідно до
п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Аналогічні норми закріплені в
Податковому кодексу України.

Аналізуючи вказані норми, судами
попередніх інстанцій вірно зазначено,
що отримання податкової накладної, яка
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг) є
підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит.

За висновками акту перевірки, позивач у
період з 01.10.2010 р. по 24.06.2011 р. формував
податковий кредит на підставі
податкових накладних, в яких зазначено
номер свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість
№100022798, яке, на думку податкового
органу, анульоване 21.06.2010 р. та позивач
не мав права використовувати його в
межах своєї господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, згідно свідоцтва про державну
реєстрацію від 16.02.2007 р. №100022798, з 04.07.2003
р. зареєстрований платником податку на
додану вартість.

Відповідачем 20.04.2010 р. складено акт
№15/17-299, яким анулювано реєстрацію
позивача платником податку на додану
вартість.

При цьому, постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
10.06.2010 р. у справі №2а-5840/10/14/0170, за
позовом фізичної-особи - підприємця
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції в м.Сімферополів АР Крим,
визнано протиправним та скасовано
рішення про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
позивача, оформленого актом від 20.04.2010
р. №15/17-299, яким анульовано свідоцтво
платника податку на додану вартість
№100022798.

На підставі вказаного судового
рішення, позивач 18.06.2010 р. звернувся до
податкового органу з заявою про
реєстрацію його платником податку на
додану вартість, за результатом
розгляду якої йому було видано
свідоцтво платника податку на додану
вартість від 21.06.2010 р. за №100289220.

З огляду на викладене, попередні судові
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що позивачем у період з
жовтня 2010 року по червень 2011 року
правомірно здійснювалася господарська
діяльність на підставі свідоцтва
платника податку на додану вартість
від 16.02.2007 р. №100022798.

Крім того, наявність чи відсутність
номера свідоцтва платника податку на
додану вартість у податковій накладній
жодним чином не впливає на
ідентифікацію платника податку, а
незначні недоліки податкових
накладних не є підставою для їх
неврахування в бухгалтерському обліку,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про придбані товари
(роботи, послуги), їх вартість, дату
здійснення операції та відповідну суму
податку на додану вартість.

Відтак, наявність у платника податку
(позивача у справі) податкових
накладних, виданих йому
підприємствами-контрагентами та
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, із встановленням судом
реальності та товарності
господарської операції, на переконання
судів попередніх інстанцій є
достатніми підставами для виникнення
права на податковий кредит.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
правомірність формування позивачем
податкового кредиту спірного
податкового періоду, що
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
наявними у матеріалах справи.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу податкового кредиту спірної
суми податку.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
11.06.2012 р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2012 р. у справі №2а-4465/12/0170/3
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.