Справа № 820/7750/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р. Справа № 820/7750/14

Головуючий 1 інстанції:
Мороко А.С.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів та
Комунального підприємства
«Міськелектротранссервіс» на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р. по
справі № 820/7750/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Комунального підприємства
«Міськелектротранссервіс»

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив стягнути з КП
«Міськелектротранссервіс»
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
283906,77 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 позовні вимоги були
задоволені.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 та прийняти нове судове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач також не погодився з
рішенням суду першої інстанції та
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
27.05.14 р. по справі № 820/7750/14 та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на обставини, викладені в
апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на
апеляційну скаргу відповідача не
подав.

Відповідач письмові заперечення на
апеляційну скаргу позивача не подав.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга КП
«Міськелектротранссервіс» підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 р., що
надавався відповідачем до
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
підприємства у 2013 р. становила 518 осіб, з
них середньооблікова чисельність
фактично працюючих інвалідів - 14 осіб, а
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених, відповідно
ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», - 21 особа.

Також суд першої інстанції у своєму
рішенні зазначив, що КП
«Міськелектротранссервіс» протягом 2013
р. до Харківського міського центру
зайнятості надавало звіти форми 3-ПН
про наявність вільних робочих місць
для інвалідів, а саме звіти від: 09.01.13 р.,
04.02.13 р., 21.05.13 р., 29.05.13 р., 03.06.13 р., 11.06.13 р.,
14.06.13 р., 05.07.13 р., 22.07.13 р., 23.07.13 р., 04.08.13 р.,
05.08.13 р., 03.09.13 р., 05.09.13 р., 13.09.13 р., 20.09.13 р.,
23.09.13 р., 02.10.13 р., 02.10.13 р., 25.10.13 р., 05.11.13 р.,
20.11.13 р., 03.12.13 р., 13.12.13 р., 30.12.13 р. Листами
від 21.05.13 р. вих. № 501, від 03.06.13 р. вих. №
543, від 05.07.13 р. вих. № 641, від 01.08.13 р. вих.
№ 742, від 03.09.13 р. вих. № 847, від 01.10.13 р.
вих. № 937, від 04.11.13 р. вих. № 1054, від 29.11.13
р. вих. № 1165 відповідач звертався до
Харківського міського центру
зайнятості з проханням направляти
інвалідів 3 групи для працевлаштування
на підприємстві за наявними вакансіями
згідно звітів 3-ПН.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції також було встановлено, що
представник відповідача приймав
участь у трьох ярмарках вакансій, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи листами Харківського міського
центру зайнятості від 06.08.13 р. вих. №
ХМЦЗ-03-1414422/13, від 06.08.13 р. вих. №
ХМЦЗ-03-1414522/13, від 22.01.14 р. вих. №
ХМЦЗ-03-103822/14, та у двох семінарах, що
підтверджується листами від 13.11.13 р.
вих. № ХМЦЗ-03-19339-22/13, від 22.11.13 р. вих. №
ХМЦЗ-03-19854-22/13. Зазначені вище факти
підтверджуються листом Харківського
міського центру зайнятості від 14.05.14 р.
вих. № ХМЦЗ-03-13361. Також, відповідно до
даного листа, протягом 2013 р. КП
«Міськелектротранссервіс» за
сприянням служби зайнятості не
працевлаштовано жодної особи з
обмеженими фізичними можливостями,
відмовлено у працевлаштуванні 1 особі з
обмеженими фізичними можливостями за
результатами направлень центру
зайнятості. Крім того, представником
відповідача у судовому засіданні в
суді першої інстанції надані пояснення
щодо неподання звітності, та зазначено,
що у березні та квітні 2013 р.
підприємством не надавалися звіти про
наявність вакансій форми 3-ПН у зв'язку
із скороченням штату працівників, у
тому числі трьох місць, зайнятих
інвалідами, які відмовились від
запропонованих посад.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
всупереч вимогам законодавства
відповідач не виконав обов'язок щодо
своєчасного щомісячного інформування
державної служби зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів, оскільки не подав до центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій форми 3-ПН за березень та
квітень 2013 р.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

В ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст. 19 цього Закону.

З Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» витікає, що підприємства
самостійно займаються
працевлаштуванням інвалідів в порядку
ст. 18 Закону, при цьому дана норма
встановлює, що підприємства повинні
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

В ст. 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Звертаючись до суду першої інстанції,
позивач по справі зазначив, що
відповідно Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
обов'язку працевлаштування інвалідів,
передбачає виділення та створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальних
робочих місць, створення для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечення
інших соціально-економічних гарантій,
а також надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів. Також, позивач наполягав на
тому, що саме на відповідача
покладається обов'язок по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та самостійному
працевлаштуванню інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що
обов'язковим для підприємств є подання
звітів до Центру зайнятості про
наявність вакансій по формі 3-ПН. Разом
з тим, в ході розгляду справи в суді
першої інстанції було встановлено, що
відповідач не подавав до Центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій по формі 3-ПН протягом
березня-квітня 2013 р.

Колегія суддів зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування», а є заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.
Разом із тим, відповідно ч. 1 ст. 218 ГК
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
В ч. 2 наведеної статті передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як було правильно встановлено судом
першої інстанції та це підтверджується
письмовими доказами, що містяться в
матеріалах справи, позивачем протягом
2013 р. щомісячно (крім березня та квітня)
подавалися звіти про наявність
вакансій форми 3-ПН, також позивач
неодноразово звертався до
Харківського міського центру
зайнятості з проханням направляти
інвалідів 3 групи для працевлаштування
на підприємстві за наявними вакансіями
згідно звітів 3-ПН. Крім того,
відповідач протягом 2013 р. приймав
участь у трьох ярмарках вакансій, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи листами Харківського міського
центру зайнятості.

Наведені вище обставини свідчать про
те, що відповідачем вжито усіх залежних
від нього заходів щодо утворення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів і на нього не може бути
покладена відповідальність за не
направлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування. В свою чергу,
неподання до центру зайнятості у
березні та квітні 2013 р. звітів про
наявність вакансій форми 3-ПН не може
бути єдиною та безумовною підставою
для висновку суду першої інстанції
щодо порушення позивачем вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Крім того, в ч. 11 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
норматив робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
порядок його встановлення
визначаються виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону.

В п. 2 Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою КМУ № 70 від
31.01.07 р., передбачено, що суми
адміністративно-господарських санкцій
перераховуються роботодавцями на
рахунок, відкритий в органах
Державного казначейства, до 15 квітня
року, що настає за роком, в якому
відбулося порушення нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що стягнення
адміністративно-господарських санкцій
передбачено за порушення вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», але
матеріалами справи підтверджено, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів, тому
позовні вимоги є безпідставними.

Зважаючи на те, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 прийнята з порушенням
вимог чинного законодавства, а тому
вона підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Що стосується апеляційної скарги
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
колегія суддів зазначає, що вказана
апеляційна скарга була помилково
подана до суду апеляційної інстанції,
оскільки судом першої інстанції у
повному обсязі були задоволені позовні
вимоги позивача. В свою чергу, в
апеляційній скарзі Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів просило суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог, які, як зазначалося вище, були
задоволені судом першої інстанції в
повному обсязі. Крім того, позивачем до
суду апеляційної інстанції 11.06.14 р. був
направлений лист із клопотанням, в
якому позивач просив залишити
апеляційну скаргу на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 без розгляду.

Відповідно ст. 193 КАС України особа, яка
подала апеляційну скаргу, має право
відкликати її до початку розгляду
справи судом апеляційної інстанції, а
друга сторона має право визнати
апеляційну скаргу обґрунтованою в
повному обсязі чи в певній частині. При
відкликанні апеляційної скарги
суддя-доповідач, який здійснював
підготовку даної справи до
апеляційного розгляду, постановляє
ухвалу про повернення скарги. Особа,
яка подала апеляційну скаргу, має право
протягом усього часу розгляду справи
відмовитися від неї повністю або
частково. Питання про прийняття
відмови від апеляційної скарги і
закриття у зв'язку з цим апеляційного
провадження вирішується судом
апеляційної інстанції, що розглядає
справу, в судовому засіданні за участі
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Про прийняття відмови від
скарги та закриття у зв'язку з цим
апеляційного провадження суд
постановляє ухвалу. Повторне
апеляційне оскарження рішення, ухвали
суду першої інстанції з тих самих
підстав не допускається.

Оскільки позивачем по справі до суду
апеляційної інстанції не подавалася
заява про відкликання чи про відмову
від апеляційної скарги, а у суду
апеляційної інстанції відсутні
повноваження для залишення
апеляційної скарги без розгляду,
колегія суддів вважає за необхідне
залишити апеляційну скаргу
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
без задоволення у зв'язку з її
безпідставним поданням.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства
«Міськелектротранссервіс» на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.14 р. по
справі № 820/7750/14 - скасувати та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.