Справа № 296/4962/13-а
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4962/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.
Житомира в складі:

Судді Адамовича О.Й.,

За участю секретаря судового засідання
- Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Житомирської
міської ради, Виконавчого комітету
Житомирської міської ради, Управління
регулювання земельних відносин
Житомирської міської ради треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним
та скасування рішень Житомирської
міської ради та виконавчого комітету
Житомирської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Житомирської міської ради,
Виконавчого комітету Житомирської
міської ради, Управління регулювання
земельних відносин Житомирської
міської ради в якому просить, згідно
заяви про зміну позовних вимог від
24.01.2014р., визнати незаконним і скасувати
п.9 додатку №1 та п.8 додатку 2 до рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 08.09.2005 року №592 щодо
оформлення права власності на тамбур,
кухню загальною площею 12,5кв.м та гараж
літер. "Г" зовнішніми розмірами 4,30х6,70м
прибудовані до будинку по АДРЕСА_1 - на
власника частки домоволодіння ОСОБА_3;
визнати незаконним та скасувати п.139.1
та п. 139.2 рішення Житомирської міської
ради від 06.11.2008р. №777 про надання у
власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної
ділянки у розмірі відповідно 0,0267га та
0,0154 для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд за адресою АДРЕСА_1; визнати
незаконним та скасувати п.1.6. додатку №2
до рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 09.09.2010р.
№654 про надання дозволу на розширення
частини житлового будинку за рахунок
прибудови коридору та санвузла
зовнішніми розмірами 1.5 х 3.2 х 3.0 м. по
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивач та треті особи - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є співвласниками будинку за
адресою АДРЕСА_1 та мають здійснювати
право спільної часткової власності за
їхньою спільною згодою, однак,
погоджуючи оформлення у власність
прибудови, надаючи у власність
земельну ділянку та погоджуючи нове
будівництво відповідачі не врахували
даних обставин та прийняли оспорюванні
рішення без згоди позивача як
співвласника будинковолодіння. Угоди
про порядок використання та
розпорядження земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 від 08.08.2005р. та від
14.09.2007р., на підставі яких приймалися
рішення, були визнанні недійсними в
судовому порядку, що є підставою для
визнання рішень незаконними та їх
скасування.

Крім того, в заяві про зміну позовних
вимог від 24.01.2014р. (а.с. 181-184 т.1) позивач
вказав, що зведені прибудови та гараж
порушують будівельні норми - ДБН 360-92
п.18-3.26, Санітарні правила утримання
пунктів населених місць п.2.3.2 СанНіП
№42-128-4690-88 та ДБН В.1.1.7-2002 "Пожежна
безпека". Вищевказані прибудови
створюють позивачу суттєві перешкоди в
користуванні будинком і в зовнішньому
сприйнятті фасадної частини всієї
забудови.

Також, позивач вказав, що рішення
виконкому №654 від 09.09.2010р. суперечить
обмеженням встановленим у 1964 році при
розподілі одноквартирного житлового
будинку на три квартири з окремими
виходами та виділенням проїзду
(проходу) до АДРЕСА_1, що є земельною
ділянкою спільного користування.
Вважає, що в загальний розмір земельної
ділянки, яка передана у власність
ОСОБА_3 помилково включена площа
земельної ділянки загального
користування. При цьому, розмір
земельної ділянки, яка передана у
власність ОСОБА_3 не відповідає його
часті у будинку.

Позивач вважає, що відповідачі
приймаючи оспорюванні рішення
порушили його права як співвласника
будинку, не дотрималися вимог ч.3 ст. 42
та ст. 88 Земельного кодексу України,
згідно яких порядок використання
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки та
земельних ділянок, які перебувають
спільній частковій власності
визначається співвласниками за їх
згодою.

Згідно клопотання від 06.03.2014р. та від
12.05.2014р. позивач просив розглядати
справу у його відсутність на підставі
наявних матеріалів. Позов підтримав
повністю (а.с. 34 т.2).

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, вказав, що оскаржуванні
рішення порушують права позивача як
співвласника будинку та земельної
ділянки, а тому підлягають скасуванню.

Присутній в судовому засіданні
представник Житмирської міської ради
та виконавчого комітету Житомирської
міської ради ОСОБА_5 позовні вимоги
заперечив, вказав, що рішення
приймалися у визначеному порядку, з
дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач - Управління регулювання
земельних відносин Житомирської
міської ради будь-яких заперечень щодо
позову не надало, його представник в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся.

Третя особа - ОСОБА_2 щодо позову
заперечив, вказав на правомірність
прийнятих рішень, оскільки будівництво
проведено на земельній ділянці, яка
перебуває у його власності та якою він
користується. Оскільки, позивач набув
право власності на будинок та земельну
ділянку після того, як була зведена
прибудова, а тому його права не
порушено.

В дане судове засідання ОСОБА_2 не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений під розписку в
судовому засіданні 07.07.2014р.

Присутній в судовому засіданні
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 щодо
позову заперечив, вказав на його
безпідставність та необґрунтованість.
Вважає, що позов не містить посилань на
норми чинного законодавства, які були
порушені відповідачами. ОСОБА_1 набув
права власності на частину будинку та
на конкретну земельну ділянку, яка була
визначена угодою сторін до
приватизації земельної ділянки матір'ю
позивача в 1998 році, що стало підставою
для отримання нею акта на право
приватної власності на землю, а тому
встановлений порядок користування є
обов'язковим для позивача.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, представництво його
інтересів в суді здійснювала ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які були присутні в судовому
засіданні та просили в задоволенні
позову відмовити за необґрунтованістю.
Вказали, що частина будинку була
придбана ОСОБА_3 разом з прибудовою та
знаходиться на земельній ділянці, яка
перебуває в його користуванні згідно
укладеної угоди в 1998 році і будь-яких
прав позивача при її оформленні не
порушено. Представники вказують, що
користування земельною ділянкою
будинку здійснюється згідно
домовленостей, які були досягнуті його
співвласниками до отримання частки
позивачем.

При розгляді справи було встановлено
пропущення позивачем строку звернення
з адміністративним позовом, з причин,
які визнані поважними згідно ухвали
суду від 07.03.2014р. (а.с.47 т.2).

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справ та
витребуванні судом матеріали архівних
справ Богунського районного суду
м.Жиомира, в розгляді яких брали участь
сторони та треті особи, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Співвласниками будинку АДРЕСА_1 є
позивач у справі - ОСОБА_1, та треті
особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Так, ОСОБА_1 набув права власності на
24/100 частки будинковолодіння згідно
договору дарування №4272 від 25.06.2005 року.
ОСОБА_3 набув права власності на 20/100
частки будинку згідно договору
купівлі-продажу р№1-349 від 15.02.1977р. (а.с.
143-144 т.3), а ОСОБА_2 є власником 56/100
частки будинку відповідно до договору
купівлі-продажу №р.3-1447 від 06.06.1996 року
(а.с.119-120 т.3).

До набуття позивачем права власності
на частку в майні, власником 24/100
будинку була його мати ОСОБА_9, яка
відчужила свою частку на підставі
договору дарування від 04.08.2004 року №3983
ОСОБА_10, який, в свою чергу, подарував
24/100 частки у праві власності на будинок
ОСОБА_11

Судом встановлено, що земельна ділянка
за землекористувачами
будинковолодіння АДРЕСА_1 (стара адреса
Хинчанський тупик, 8, що визнається
сторонами та підтверджується копією
генерального плану земельної ділянки
(а.с.33 т.1) була закріплена рішенням
Житомирської міської ради народних
депутатів №756 від 23.10.1954 року "Про
результати обміру земель по
будівельному кварталу №52-233-236
м.Житомир" (а.с. 78-79 т.3).

Рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 27.02.1998
року №115 власникам домоволодінням
АДРЕСА_1 ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
передано у приватну власність
відповідно 0,0174га, 0,0252га та 0,0170га землі
для будівництва та обслуговування
господарських будівель. В рішенні
вказується, що загальна площа
земельної ділянки по
інвентаризаційним даним становить
0,596га, при цьому, згідно п.66 рішення
розмір земельної ділянки, що
закріплюється за домоволодінням та
надається громадянам в постійне
користування становить 0,0036га (а.с. 75-77).
Також, з рішення №115 вбачається, що
підставою для надання земельної
ділянки є рішення МВК №756 від 23.10.54р.,
при цьому її розмір вказується 0,0560га
(а.с. 75-77 т.3).

Таким чином, виходячи з суми площ
земельних ділянок, які згідно рішення
передавалися у власність
співвласників, земельна ділянка
розміром 0,0036га, яка була закріплена за
будинком та передана в постійне
користування також була розподілена
між ними.

13.04.1998 року ОСОБА_9 отримала державний
акт №044530 на право приватної власності
на землю по АДРЕСА_1 площею 0,0174га, з яких
0,0090 під ріллею та 0,0084 під забудовою (т.3
а.с.167).

З плану зовнішніх меж земельної
ділянки, який міститься в державному
акті ОСОБА_9 вбачається, що її земельна
ділянка була визначена з загальної
площі землі закріпленої за будинком.
Також, окрім зовнішніх меж земельної
ділянки, яка закріплена за будинком, в
плані визначені внутрішні межі
земельної ділянки з розташованими на
ній будівлями, а також визначено
спільний двір.

Згідно статті 22 Земельного кодексу
України від 18.12.1990 року (далі за текстом
- ЗК України 1990р.) в редакції чинній на
час прийняття рішення №115 від 27.02.1998
року, право власності на землю або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Згідно ст. 23 ЗК України 1990 року, право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Судом встановлено, що треті особи не
реалізували своє право на отримання
державних актів на право приватної
власності на землю згідно рішення №115
від 27.02.1998 року.

Разом з тим, рішення №115, яким визначено
частки співвласників будинку у праві
власності на земельну ділянку не
скасовано та є чинним на даний час.

Статтею 42 ЗК України 1990 року, визначено,
що громадяни, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка належать на праві
спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Угода про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою є
обов'язковою для особи, яка згодом
придбала відповідну частку в спільній
власності на жилий будинок і
господарські будівлі.

Треті особи вказують, що розподіл
часток на земельну ділянку
співвласниками будинку, зокрема
ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зроблено
на підставі укладеної угоди, щодо
порядку користування земельною
ділянкою (а.с. 35 т.2).

З наявної в матеріалах копії даної
угоди (генеральний план) вбачається, що
загальна площа ділянки за адресою
АДРЕСА_1 становить 596 м. кв., з яких в
користуванні ОСОБА_9 знаходиться 174
м.кв. з належних відповідно до
ідеальної частки в будинковолодіні 143
м.кв., в тому числі спільне
користування; в користуванні ОСОБА_13
знаходиться 252 м.кв. з належних
відповідно до ідеальної частки в
будинковолодінні 334м. кв.; в
користуванні ОСОБА_3 знаходиться 170
м.кв. з належних відповідно до
ідеальної частки в будинковолодінні
119м. кв. в тому числі спільне
користування.

Тобто, визначені частки в угоді
відповідають рішенню №115 від 27.02.1998
року. Також, відповідають і відстані
між кутами зовнішніх меж земельної
ділянки, які вказуються на плані в
угоді та в державному акті ОСОБА_9 від
13.04.1998р., в т. ч. земельної ділянки, яка
визначена в угоді для спільного
користування, а в акті вказується як
спільний двір.

Проте, ні в акті, ні в угоді не
вказується окремо розмір земельної
ділянки спільного користування, яка,
виходячи з загального розміру
земельної ділянки закріпленої за
будиковолодінням та розміру часток
співвласників зазначених в рішенні №115
від 27.02.1998р., була розподілена між
співвласниками, про що вказувалося
вище.

Як вбачається з матеріалів справи, в
подальшому треті особи - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 набули права власності на
земельну ділянку закріплену за
будинковолодінням згідно рішення
Житомирської міської ради №777 від
06.11.08р. (а.с. 37-39). Зокрема, згідно п.139.1
ОСОБА_14 було надано безоплатно у
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
спору розміром 0,0267га, а згідно п.139.2
ОСОБА_3 надано безоплатно у власність
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
розміром 0,0154га.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали державні
акти на право власності на земельну
ділянку, відповідно від 21.08.2009 року
серія ЯЗ №430996 та від 06.07.2010р. серія ЯЗ
№430995.

Разом з тим, до прийняття Житомирською
міською радою рішення №777, колишній
співвласник будинковолодіння ОСОБА_9
відчужила свою частку земельної
ділянки в розмірі 0,0174га ОСОБА_10 на
підставі договору дарування від 04.08.2004
року №3983, яким було отримано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯБ №231240 від 25.05.2005року
(а.с. 168 т.3).

В подальшому, ОСОБА_15 згідно договору
дарування від 25.06.2005р. №4272 подарував
вказану земельну ділянку ОСОБА_1, у
зв`язку з чим останній отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 0,0174га за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 169).

З плану земельної ділянки, який
міститься в зазначених вище державних
актах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_11
вбачається, що розмір земельної
ділянки становить 0,0595га, при цьому
вказаній земельній ділянці присвоєно
єдиний кадастровий номер :08:035:0004
та вказано, що її співвласниками є
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 з
відповідними частками у спільній
власності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 88 Земельного
Кодексу України від. 25.10.2001року (далі за
текстом - ЗК України 2001р.), володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Договір про спільну часткову власність
на земельну ділянку укладається в
письмовій формі і посвідчується
нотаріально.

Частиною 4 статті 88 ЗК України 2001р.
визначено, що учасник спільної
часткової власності на земельну
ділянку має право на отримання в його
володіння, користування частини
спільної земельної ділянки, що
відповідає розміру належної йому
частки.

Оскільки, позивач та треті особи є
співвласниками земельної ділянки
закріпленої за будинком АДРЕСА_1
володіння, користування та
розпорядження нею має здійснюватися за
згодою всіх співвласників згідно з
договором, а у разі недосягнення згоди -
у судовому порядку.

В матеріалах справи міститься технічна
документація із землеустрою, щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку землекористувачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в яких відсутні
відомості щодо згоди відповідача з
порядком використання і розпорядження
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1
(а.с. 87-148 т.3).

Наявні в технічній документації угоди
від 08.08.2005 року та від 14.09.2007р. були
визнанні недійсними рішеннями
Богунського районного суду м.Житомира
від 01.01.2011р. у справі №2-637/2011 та від
18.04.2012р. у справі №2-691/12. При цьому,
розміри часток визначенні угодою
(генеральний план), яка була складена за
участю матері позивача, та яка
міститься в технічній документації
ОСОБА_3 не відповідають часткам, які
були надані третім особам згідно
рішення №777 від 06.11.2008р.

Отже, виходячи з рішення №777 від
06.11.2008р., відповідачам були змінені
розміри земельних ділянок, які були
визначені в рішенні №115 від 27.02.1998 року,
при цьому, виходячи з сум розмірів
часток співвласників, даним рішенням
було розподілено земельну ділянку, яка
в акті виданого ОСОБА_9 значиться, як
спільний двір, право користування яким
має позивач, виходячи з укладеної його
матір'ю та третіми особами угодою.

Суд також зазначає, що в державному
акті на право власності виданого на
ім'я ОСОБА_11, в ньому зазначено план
земельної ділянки, яка закріплена за
будинковолодінням, а не земельна
ділянка, межі якої були визначенні в
акті матері позивача виданого в 1998
році.

При цьому, суд зазначає, що рішенні №115
від 27.02.1998 року співвласникам будинку
АДРЕСА_1 було надано у спільну часткову
власність земельна ділянка, яке, у разі
прийняття іншого рішення, мало бути
скасоване або визнане недійсним.

Приймаючи рішення від 06.11.08р. №777
Житомирська міська рада керувалася,
зокрема, нормами Земельного Кодексу
України.

Таким чином, встановлення порушення
відповідачем норм ЗК України, є
підставою для визнання такого рішення
незаконним.

Також, підлягають визнанню незаконними
та скасуванню рішення виконавчого
комітету від 08.09.2005р. №592 та від 09.09.2010р.
№654.

З рішення №592 вбачається, що ОСОБА_3
було надано дозвіл на оформлення права
власності на тамбур, кухню загальною
площ. 125м.кв., а також на гараж загальною
площею 4,30х6,70 м прибудовані до
домоволодіння АДРЕСА_1.(а.с. 139-141 т.2).

На час прийняття рішення,
співвласником будинку та земельної
ділянки являвся також ОСОБА_1 (позивач),
що підтверджується витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
03.07.2014р. (а.с.174 , 175т.1).

Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 88 ЗК України,
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Згідно статті 22 ЗК України від 18.12.1990
року приступати до використання
земельної ділянки, в тому числі на
умовах оренди, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документа, що посвідчує
право власності або право користування
землею, забороняється.

В частині 1 статті 125 ЗК України від 2001р.,
в редакції чинній на час прийняття
оспорюваного рішення, визначено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 на час прийняття оспорюваного
рішення не оформив право власності на
земельну ділянку, не визначив її межі
згідно чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення виконавчого комітету від
08.09.2005р. №592 прийнято з урахуванням
угоди про порядок використання та
розпорядження земельною ділянкою за
адресою АДРЕСА_1 від 08.08.2005р., яка була
укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за
відсутністю позивача та яка, згідно
рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 01.03.2011р., була визнана
недійсною (а.с. 147 т.2).

Виконавчий комітет Житомирської
міської ради не довів того, що рішення
від 08.09.2005р. №592 прийнято з дотриманням
вимог "Положення про порядок надання
дозволу на будівництво та прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, які не є державною власністю в
м.Житомирі", затвердженого рішенням
міськвиконкому від 30.01.1996р. №39 та
рішення міськвиконкому від 11.12.03р. №742
"Про порядок розгляду питань пов'язаних
із самовільним будівництвом об'єктів,
які не є державною власністю в
м.Житомирі".

З матеріалів справи вбачається, що
рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 09.09.2010р.
№654 про надання дозволу на розширення
частини житлового будинку за рахунок
прибудови коридору та санвузла
зовнішніми розмірами 1.5 х 3.2 х 3.0 м. по
АДРЕСА_1, було прийнято також з
урахуванням угоди про порядок
використання та розпорядження
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1
від 08.08.2005р.

При цьому, згідно ст. 22 Закону України
"Про основи містобудування" в редакції
чинній на час прийняття оспорюваного
рішення, забудова земельних ділянок, що
надаються для містобудівних потреб,
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою у порядку,
передбаченому законом, та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Оскільки, після набуття права спільної
часткової власності на земельну
ділянку, сторони не визначили порядок
її використання, з урахуванням
обставин встановленим судом щодо
розподілу земельної ділянки спільного
користування, суд вважає, що рішення
відповідача, яке прийняте без згоди
позивача, як співвласника земельної
ділянки за кадастровим номер
:08:035:0004 та співвласника будинку є
таким, що не відповідає вимогам статті
188 ЗК України, ст. 22 Закону України "Про
основи містобудування" та ст. 358 ЦК
України, що є підставою для визнання
його незаконним та скасування.

Разом з тим, суд не приймає до уваги
доводи позивача про порушення його
прав на користування спільною
земельною ділянкою з посиланням на
рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 12.05.1964
року №323 та від №24.05.1964 року №383, згідно
яких, було виділено (розподілено)
земельну ділянку для спільного
користування з метою проходу (проїзду)
в розмірі 9,0х5,0м, на що посилаються
начальник управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища у листі від 19.05.2010р.,
виконавчий комітет Житомирської
міської ради у листі від 24.05.1990 року, від
21.08.91р., оскільки згідно відповіді
Державного архіву Житомирської
області від 08.07.2014р. (а.с. 184 т.3) та
виходячи зі змісту копій вказаних
рішень,(а.с. 71, 72 т.3) рішення про розподіл
(передачу у спільне користування)
земельної ділянки по АДРЕСА_1 не
приймалося, в протоколах засідань
виконкому Житомирської міської ради за
1964 рік таких рішень не виявлено. Крім
того, до набуття права власності на
частку в будинковолодінні в 2005 році,
його права не могли бути порушені.

Суд вважає, що позивач безпідставно та
необгрунтовано заявив позов до
Управління регулювання земельних
відносин Житомирської міської ради.
Будь-яких порушень прав позивача з боку
даного органу судом не встановлено, а
тому в цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу,
оцінює докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідачі
не довели законність та
обґрунтованість своїх дій щодо
прийняття оскаржуваних рішень.

Судові витрати понесенні позивачем
щодо сплати судового збору підлягають
відшкодуванню з місцевого бюджету
пропорційно до задоволених вимог.

Суми судового збору, які були сплачені
позивачем та зараховані на рахунки, які
не належать Корольовському районному
суду м.Житомира, квітанції про що були
приєднанні до позову, підлягають
поверненню в встановленому порядку.

Керуючись ст.ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Корольовський районний суд м.
Житомира, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати п.9
додатку №1 та п.8 додатку 2 до рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 08.09.2005 року №592 щодо
оформлення права власності на тамбур,
кухню загальною площею 12,5кв.м та гараж
літер. "Г" зовнішніми розмірами 4,30х6,70м
прибудовані до будинку по АДРЕСА_1 - на
власника частки домоволодіння ОСОБА_3.

Визнати незаконним та скасувати п.139.1
та п. 139.2 рішення Житомирської міської
ради від 06.11.2008р. №777 про надання у
власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної
ділянки у розмірі відповідно 0,0267га та
0,0154 для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд за адресою АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати п.1.6.
додатку №2 до рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
09.09.2010р. №654 про надання дозволу на
розширення частини житлового будинку
за рахунок прибудови коридору та
санвузла зовнішніми розмірами 1.5 х 3.2 х
3.0 м. по АДРЕСА_1.

Стягнути з місцевого бюджету м.Житомир
на користь ОСОБА_1 103,23грн. понесених
витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Корольовський районний суд м.
Житомира шляхом подання апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
О. Й. Адамович