Справа № 2а-14226/11/2670
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м.
Київ К/9991/58405/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" до Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання дій та
рішень незаконними, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" на ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 жовтня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (далі ПАТ) звернулося з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі ВДВС) про визнання незаконними
дій щодо складення акту і постанови від
18 серпня 2011 року про накладення штрафу,
а також вимоги № 1141/2 від 29 серпня 2011
року (далі спірні рішення державного
виконавця), та їх скасування.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що під час примусового
виконання наказу Господарського суду
м. Києва № 7/388 від 26 січня 2011 року
відповідач незаконно виніс спірні
рішення не встановивши причини
невиконання судового рішення та без
участі боржника, всупереч вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження». Посилаючись на те що
даними рішення порушено законні права
та інтереси ПАТ просило про
задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 жовтня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року, відмовлено у
відкритті провадження в справі з
підстав непідвідомчості спору суду
адміністративної юрисдикції.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення, а справу
направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення скарги з
таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в
справі, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки така має розглядатись за
правилами Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК).

Проте з таким висновком судів не
може погодитись колегія вищого
адміністративного суду України
виходячи з наступного.

У відповідності з частиною першою
статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

При визначенні юрисдикції справи, слід
виходити з того, що до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених частиною
другою статті 3 Закону України „Про
виконавче провадження", крім тих,
відносно яких законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.

Так, частиною першою статті 1212 ГПК
встановлено, що скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Тобто статтею 1212 ГПК визначено
порядок оскарження дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби при виконанні
судових рішень, ухвалених за правилами
господарського судочинства, тому такі
спори не належать до юрисдикції
адміністративних судів.

При цьому, приписами Господарського
процесуального кодексу України
передбачено лише можливість
оскарження дій та бездіяльності
державної виконавчої служби, що ж до
оскарження рішень, то така можливість
відсутня. Тому оскарження рішень
державної виконавчої служби під час
виконання рішень господарських судів
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Судами встановлено, що спірні рішення
державного виконавця винесені в межах
виконавчого провадження, відкритого
постановою від 3 серпня 2011 року на
виконання наказу Господарського суду
м. Києва № 7/388 від 26 січня 2011 року.

Після чого ВДВС 18 серпня 2011 року склав
акт, яким встановив не виконання
зазначеного наказу господарського
суду та виніс постанову про накладення
штрафу за таке невиконання. Крім цього
державним виконавцем ВДВС винесено
спірну вимогу від 29 серпня 2011 року, якою
зобов'язано виконати даний наказ
господарського суду згідно статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження» та роз'яснено
відповідальність за невиконання,
передбачену статтю 89 цього ж Закону.

Таким чином усі винесені державним
виконавцем документи, що є предметом
спору сторін, за своєю юридичною
природою є рішеннями суб'єкту владних
повноважень під час здійснення своїх
владних управлінських функцій.

Оскільки в порядку передбаченому ГПК
оскарження цих рішень не можливе, слід
дійти висновку, що даний спір згідно
вимог статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
підвідомчій суду адміністративної
юрисдикції.

Згідно правил частини 4 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

Виходячи з наведеного оскаржувані
судові рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими, вони
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження судового
розгляду.

За приписами частини 1 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 жовтня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року скасувати, а справу направити для
продовження судового розгляду до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало