Справа № 819/154/14-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Справа № 876/2929/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Тернопільської міської ради на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі за позовом прокурора
м.Тернополя до Тернопільської міської
ради про визнання незаконним рішення, -

в с т а н
о в и в :

29 січня 2014 року позивач - прокурор
м.Тернополя звернувся в суд з позовом
до відповідача - Тернопільської
міської ради, в якому просив визнати
незаконним рішення сесії
Тернопільської міської ради №6/44/4 від 23
січня 2014 року "Про звернення
Тернопільської міської ради щодо
"Законів 16 січня".

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року визнано незаконним та скасовано
рішення Бучацької районної ради №353
від 25 січня 2014 року «Про створення
Народної ради в Бучацькому районі».

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року виправлено описку у резолютивній
частині п.2 постанови Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
лютого 2014 року у справі за позовом
прокурора м.Тернополя до
Тернопільської міської ради про
визнання незаконним рішення. П.2
постанови від 11 лютого 2014 року у справі
№810/154/14-а викладено в такій редакції:
«визнати незаконним та скасувати
рішення Тернопільської ради №644/4 від 23
січня 2014 року "Про звернення
Тернопільської ради щодо "Законів 16
січня"».

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню,
покликаючись на те, що оскаржуване
рішення прийняте компетентним органом
в межах наданих повноважень, в
інтересах територіальної громади
м.Тернополя, спрямоване на підтримку
мешканцями м.Тернополя прав і свобод та
охоронюваних законом інтересів людини,
тому підстави для його скасування
відсутні. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому суд,
відповідно до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням сесії
Тернопільської міської раді №6/44/4 від 23
січня «Про звернення Тернопільської
міської ради щодо «Законів 16 січня»
вирішено затвердити звернення
Тернопільської міської раді щодо
Законів 16 січня та направити звернення
до Президента України, міських рад
обласних центрів України, голови
Тернопільської обласної раді
В.П.Хомінця, рад усіх рівнів
Тернопільщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
чинне законодавство не передбачає
прийняття звернень до Президента
України у формі рішень відповідних
місцевих рад та не вимагає здійснення
відповідною радою додаткових процедур
щодо цих звернень. Таким чином, при
прийнятті оскаржуваного рішення сесія
Тернопільської міської ради вийшла за
межі наданих їй повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його помилковим, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ст.ст.34, 40 Конституції України
передбачають, що кожному гарантується
право на свободу думки, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань;
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів.

Ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеве
самоврядування» передбачає, що обласні
та районні ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст, у межах
повноважень, визначених Конституцією
України, цим та іншими законами, а також
повноважень, переданих їм сільськими,
селищними, міськими радами.

Аналізуючи вищезазначені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що чинне законодавство не
забороняє колективні звернення
органів місцевого самоврядування до
Президента України, Верховної Ради
України та інших органів влади тощо, а
порядок їх оформлення не передбачений
жодним нормативно-правовим актом. За
таких обставин, прийняття на сесії ради
такого звернення є правомірним.

Згідно з Конституцією України права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави (ст.3); держава
відповідає перед людиною за свою
діяльність (ст.8); в Україні визнається і
діє принцип верховенства права, а
органи місцевого самоврядування
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ст.19).

Організація та діяльність органів
місцевого самоврядування регулюється
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Тому
ненормативні правові акти органів
місцевого самоврядування
правозастосовного та юрисдикційного
змісту приймаються на основі
Конституції і законів України, а самі
ці органи, як носії публічної влади є
відповідальними за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами (ч.1 ст.74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські, обласні ради
та їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
ст.ст.19,140,143,144,146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних
положень вбачається, що ці органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такі ж положення закріплені у ст.4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними (рішення
Конституційного суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Крім того, колегія суддів наголошує, що
скасуванням спірного рішення фактично
було проігноровано такий
конституційний принцип місцевого
самоврядування, як, народовладдя,
визначений ст.4 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади є народ -ст. 5 Конституції
України).

Ст.38 Конституції України надає
громадянам право брати участь в
управлінні державними справами. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування (ч.2 ст.3
Європейської хартії місцевого
самоврядування). Територіальні громади
неодмінно являються частиною народу.

Виходячи з приписів ст.7 Конституції
України, в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування,
тобто останньому надано державну
підтримку та гарантії.

Згідно з ст.40 Конституції України усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення
до органів державної влади мають і
органи місцевого самоврядування.

Крім того, право на звернення громадян
(територіальної громади м.Тернополя), в
даному випадку через представницький
орган - депутатів міської ради щодо
захисту своїх політичних прав,
узгоджується із вимогами Закону
України "Про звернення громадян", у ст.1
якого зазначено, що громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Отже, аналіз Конституції України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та Закону
України "Про звернення громадян"
дозволяє колегії суддів зробити
висновок, що зазначене звернення
громадян (територіальної громади
м.Тернополя), в даному випадку через
представницький орган - Тернопільську
міську раду є місцевою ініціативою та є
одним із видів народного
волевиявлення, яке передбачене та
гарантоване ст.ст.1,5,40,69 Конституції
України, проявом народовладдя та
гарантією того, що не буде узурповано
державну владу в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Ч.2 ст.71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт, як суб'єкт владних
повноважень, надав достатньо доказів
на підтвердження правомірності своїх
дій та прийняття рішення в межах
наданих повноважень та з дотриманням
порядку його прийняття у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки
вказаним обставинам та наявним у
справі доказам, що призвело до
ухвалення помилкового рішення.

09 липня 2014 року прокурор м.Тернополя
подав до суду заяву про відмову від
позовних вимог з проханням закриття
провадження в даній адміністративній
справі.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно ст.ст.155, 157 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.157 КАС України суд
закриває провадження в справі, якщо
позивач відмовився від
адміністративного позову і відмову
прийнято судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для неприйняття відмови
прокурора м.Тернополя від
адміністративного позову. Разом з тим,
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року необхідно скасувати, а
провадження в справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 197, ч.4 п.1 ст.198,
ст.ст.203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу Тернопільської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі № 819/154/14-а скасувати.

Прийняти відмову прокурора м.Тернополя
від адміністративного позову.

Провадження у справі № 819/154/14-а за
позовом прокурора м.Тернополя до
Тернопільської міської ради про
визнання незаконним рішення - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П.Кушнерик