Справа № 826/7567/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01 липня 2014 року 16 год. 30
хв. № 826/7567/14

Суддя Окружного адміністративного суд
міста Києва Данилишин В.М. розглянув у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
приватного підприємства "К-Офіс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача-1, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 30 травня 2014 року надійшов
позов приватного підприємства "К-Офіс"
(далі - позивач) до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач-1) та Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві (далі -
відповідач-2) про визнання протиправним
та скасування рішення відповідача-1 від
17 березня 2014 року № 100250001/2014/000066/2 про
коригування митної вартості товарів
(далі - оскаржуване рішення), а також
стягнення із Державного бюджету
України на користь позивача переплати
податку на додану вартість (далі - ПДВ) у
розмірі 2580,79 грн.

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
відповідачем-1 порушено процедуру
прийняття оскаржуваного рішення,
зокрема в частині необґрунтованого
застосування резервного методу
визначення митної вартості товару.

Ухвалою суду від 02 червня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представники відповідача-1 та
відповідача-2 у судові засідання не
прибули, хоча про дати, час та місце
судового розгляду справи відповідачі
повідомлені належним чином. При цьому,
19 червня 2014 року до суду через
канцелярію від відповідача-2 надійшли
письмові заперечення проти позову із
проханням про розгляд справи за
відсутності його представника. Заява
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача-1 до суду не
надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 23 червня 2014 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження, про що відповідачів
повідомлено письмово.

До суду 02 липня 2014 року через
канцелярію надійшли письмові
заперечення відповідача-1 проти позову,
які судом долучено до матеріалів
справи для врахування при
постановленні судового рішення по
суті.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як покупцем, та Asia Paper Pulp
Energy Exchange Group, як продавцем, 02 січня 2013
року укладено контракт № 32 (далі -
контракт), за умовами якого продавець
продав, а покупець придбав папір
форматний (далі - товар) на умовах CIF
Одеса, Україна.

На підставі контракту позивачем
вчинено певні дії, направлені на
здійснення митного оформлення товару.

За митною декларацією № 100250001/2014/009125
позивачем визначено митну вартість
товару за основним методом - ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Для митного оформлення товару
позивачем надано відповідачу-1: СМР від
13 березня 2014 року № 8984 та № 8238;
коносамент від 05 січня 2014 року ZIMUQIN5202107;
інвойси від 29 грудня 2013 року № GH207-1, №
GH207-2 та GH207-3; пакувальні аркуші від
29 грудня 2013 року б/н; специфікації від
05 січня 2014 року № 36, № 37 та № 38; контракт
№ 32; сертифікати походження від 04
січня 2014 року № ССРІТ131463160, ССРІТ131463161
та ССРІТ131463163; прайс-лист від 29 грудня
2013 року б/н; експортну декларацію
продавця від 29 грудня 2013 року; платіжні
доручення від 23 січня 2014 року № 222, № 223
та № 224, від 04 березня 2014 року № 241, № 242
та № 243.

На вимогу відповідача-1 для митного
оформлення товару позивачем додатково
надано: видаткові накладні від 18 січня
2014 року № 14 та № 15; сертифікат продавця
від 05 січня 2014 року; додаткову угоду № 2
до контракту; прайс-лист від 20 березня
2014 року; експертний висновок Київської
ТПП від 28 березня 2014 року № Ц-191.

Поряд з цим, 17 березня 2014 року
відповідачем-1 прийнято оскаржуване
рішення.

У подальшому, з урахуванням
оскаржуваного рішення, позивачем
сплачено митні платежі відповідно до
нової митної вартості, що дозволило
випустити товар у вільний обіг.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно зі ст. 49, ч. 1 ст. 54, ч.ч. 1 ст. 51,
ст. 57 Митного кодексу України (далі - МК
України), митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 53, п. 1 ч. 4 ст. 54 МК
України, ч. 1 ст. 55 України, документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані надати (за наявності)
відповідні додаткові документи.

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особи митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених ч. 6
ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Тобто, ст. 53 МК України визначено
вичерпний перелік обов'язкових для
надання до митного оформлення
імпортованого товару документів.

Зокрема, у разі здійснення страхування
товару для митного оформлення товару
повинні бути надані страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

У ході судового розгляду справи
представники позивача наполягали на
тому, що відповідно до контракту,
умовами поставки є CIF, якими
передбачено включення до ціни товару
витрат продавця на перевезення та
страхування товару до пункту
призначення. Продавець зобов'язаний
забезпечити фрахт та морське
страхування від ризику загибелі або
пошкодження товару під час
перевезення. Умовами поставки CIF не
передбачено обов'язку покупця
забезпечити та оплатити перевезення
та/або страхування товару.

Відповідачем-1 у письмових
запереченнях проти позову, у свою
чергу, зазначено, що умовами поставки CIF
передбачено страхування товару, однак
позивачем для митного оформлення
імпортованого товару страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування, не надано.

Згідно з Інкотермс (офіційні правила
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати (редакція
2000 року), видання МТП № 560, введені в дію
з 01 січня 2000 року), умови поставки
CIF відносять до групи С "Основне
перевезення оплачено". CIF: вартість,
страхування та фрахт (… назва порту
призначення).

"C" - терміни вимагають від продавця
укласти договір перевезення на
звичайних умовах за свій власний
рахунок. Тому пункт, до якого він
повинен оплачувати транспортні
витрати, обов'язково має бути
зазначений після відповідного
"C"-терміна. За умовами термінів CI і CIP
продавець також повинен застрахувати
товар і нести витрати щодо страхування.

CIF (Cost, insurance and freight (... named port of destination):
вартість, страхування та фрахт (... назва
порту призначення).

Термін "вартість, страхування та фрахт"
означає, що поставка є здійсненою
продавцем, коли товар перейшов через
поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов'язаний понести витрати
та оплатити фрахт, необхідні для
доставки товару до названого порту
призначення, проте, ризик втрати чи
пошкодження товару, а також будь-які
додаткові витрати, спричинені подіями,
що виникають після здійснення
поставки, переходять з продавця на
покупця. Однак за умовами терміна CIF на
продавця покладається також обов'язок
забезпечення морського страхування на
користь покупця проти ризику втрати чи
пошкодження товару під час
перевезення.

Отже, продавець зобов'язаний укласти
договір страхування та сплатити
страхові внески. Покупець повинен мати
на увазі, що за умовами терміна CIF від
продавця вимагається забезпечення
страхування лише з мінімальним
покриттям. У випадку, якщо покупець
бажає мати страхування з більшим
покриттям, він повинен або прямо та
недвозначно домовитися про це з
продавцем, або самостійно вжити
заходів до забезпечення додаткового
страхування.

Тобто, за умовами поставки CIF продавець
зобов'язаний застрахувати вантаж та
сплатити страхові внески.

У матеріалах справи міститься копія
додаткової угоди № 2 до контракту,
відповідно до якої, внесено зміни до п.
1.1 контракту: продавець продав, а
покупець придбав папір форматну А4 на
умовах CIF Одеса, Україна (страхування
вантажу не здійснюється).

Однак, за переконанням суду, умови
додаткової угоди № 2 суперечать
Інкотермс, оскільки, як уже зазначено
вище, за умовами поставки CIF
страхування вантажу продавцем є
обов'язковим.

Таким чином, враховуючи викладені
положення та обставини, суд
погоджується з позицією відповідача-1
щодо необхідності надання позивачем
для митного оформлення імпортованого
товару страхових документів, а також
документів, що містять відомості про
вартість страхування.

У ході розгляду справи судом також
з'ясовано, що згідно з п. 2.2 ст. 2
контракту, ціни зазначаються у
специфікаціях, які є додатками до
контракту.

При цьому, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів,
специфікації № 36, № 37 та № 38 датовані
05 січня 2014 року, а надані для митного
оформлення інвойси № GH207-1, № GH207-2
та GH207-3 - 29 грудня 2013 року.

Крім того, відповідно до п. 3.1 ст. 3
контракту, дата відправки товару не
повинна перевищувати 30 календарних
днів після отримання продавцем
депозиту.

Однак, надані позивачем для митного
оформлення платіжні доручення в
іноземній валюті датовані 23 січня та 04
березня 2014 року, у той час, як
коносамент датований 05 січня 2014
року. Тобто, відправка товару здійснена
до моменту отримання продавцем
депозиту.

Стосовно того, що рахунки для
здійснення оплати надані компанією
Guangzhou Kingsany Paper Co. Ltd., суд зазначає
наступне.

Як уже зазначено вище, контракт
укладено між позивачем та Asia Paper Pulp Energy
Exchange Group.

Поряд з цим, згідно з листом Asia Paper Pulp
Energy Exchange Group від 05 січня 2014 року,
компанія Guangzhou Kingsany Paper Co. Ltd. є частиною
Asia Paper Pulp Energy Exchange Group та має право
видавати коносаменти, інвойси,
пакувальні листи, сертифікати
походження.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України, у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
ст.ст. 58-63 цього Кодексу, митна вартість
оцінюваних товарів визначається з
використанням способів, які не
суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях.

Таким чином, із системного аналізу
викладених положень та обставин
вбачається, що дії відповідача-1 щодо
коригування митної вартості товару є
законними та такими, що відповідають
чинному законодавству, а тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Крім того, суд зазначає, що заявлена
вимога про стягнення із Державного
бюджету України на користь позивача
переплати ПДВ у розмірі 2580,79 грн. також
не підлягає задоволенню, оскільки при
вирішенні справи № 21-439а13 у своїй
постанові від 17 грудня 2013 року
Верховний Суд України прийшов до
висновку про те, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку у разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов приватного підприємства "К-Офіс"
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача-1, а також з інших питань є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єктів владних повноважень та
відсутністю з їх сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову приватного підприємства
"К-Офіс".

Копії постанови направити сторонам
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин