Справа № 814/1176/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

03 липня 2014 року
справа № 814/1176/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомприватного акціонерного
товариства "Нікстром", вул. Набережна, 52,
с. Галицинове, Жовтневий район,
Миколаївська область, 57286

доЖовтневої ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області,
вул. Торгова, 63-а, м. Миколаїв, 54050

провизнання протиправними і
скасування податкових
повідомленнь-рішеннь від 28.11.13 р. №
, № В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство
"Нікстром" (далі - позивач, Товариство)
звернулось із адміністративним
позовом до Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (далі -
відповідач, ОДПІ), в якому просить суд
визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення, якими
позивачу відмовлено у наданні
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість (далі - ПДВ) та зменшено
суму бюджетного відшкодування цього
податку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що ним дотримані всі вимоги
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) щодо формування податкового
кредиту, а тому відмова у бюджетному
відшкодуванні ПДВ носить протиправний
характер.

Відповідач позов не визнав, в своїх
запереченнях, які по суті повторюють
зміст акту перевірки позивача, вказав
на те, що попередньою перевіркою
Товариства було зменшено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за липень 2013 р. на 1225,0 грн., а
крім того, позивач безпідставно
включив до розрахунку бюджетного
відшкодування ПДВ в серпні 2013 р. суму
57271,0 грн., яка фактично не була сплачена
постачальнику ТОВ "Нерейінтертранс" (т.
1 а. с. 213).

Оскільки відповідач, який у спірних
правовідносинах виступає суб'єктом
владних повноважень, заперечує проти
адміністративного позову, відповідно
до ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
на нього покладається обов'язок
доказування правомірності свого
рішення.

В судове засідання 3 липня 2014 р. прибули
представники позивача, представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином (т. 2 а. с. 86).

Стаття 128 ч. 4 КАС України надає суду
право у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладати і вирішити її на підставі
наявних у ній доказів. Враховуючи
приписи наведеної статті, суд
розглядає справу за відсутності
відповідача.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Враховуючи, що в судове
засідання прибули тільки представники
позивача, а відповідач належним чином
повідомлений про проведення судового
розгляду, суд вважає, що маються
підстави, передбачені вищенаведеною
нормою КАС України, для розгляду справи
в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить за
наступного.

19 вересня 2013 р. позивач засобами
електронного зв'язку подав до ОДПІ
податкову декларацію з ПДВ за серпень
того ж року, в якій у рядку 23
задекларував суму, яка підлягає
бюджетному відшкодуванню в розмірі
58496,0 грн. (т. 1 а. с. 42-59, 97-114).

В жовтні-листопаді 2013 р. ОДПІ провела
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
Товариством бюджетного відшкодування
ПДВ за серпень 2013 р., яке виникло за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке
декларувалось за липень 2013 р.,
результати якої оформлені актом від 8
листопада 2013 р. № 166/15-04543192 (далі - акт
перевірки) (т. 1 а. с. 169-184).

У висновку акту перевірки вказано на
порушення Товариством вимог ст. 198 п.
198.3., ст. 200 п. 200.4. ПК України, внаслідок
чого завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування в розмірі 58496,0 грн.

На підставі акту перевірки, 28 листопада
2013 р. відповідач прийняв податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству відмовлено у
наданні бюджетного відшкодування ПДВ
за серпень 2013 р. на суму 57271,0 грн.;

- № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування ПДВ за
серпень 2013 р. на 1225,0 грн. і застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
612,50 грн. (т. 1 а. с. 190-191).

Як слідує з акту перевірки, підставою
для відмови у наданні бюджетного
відшкодування ПДВ та зменшені його
суми, став висновок відповідача про те,
що попереднім актом перевірки від 15
жовтня 2013 р. № 134/15-04543192 встановлено
завищення Товариством суми бюджетного
відшкодування ПДВ на 1225,0 грн., а
нинішньою перевіркою відповідач
встановив, що відсутня сума ПДВ, яка
фактично сплачена постачальникам у
попередніх періодах на суму 57271,0 грн.,
зокрема ТОВ "Нерейінтертранс". На
зазначені обставини відповідач
посилається і в своїх письмових
запереченнях.

В той же час, допитаний в якості свідка
інспектор ДПІ Суворов С.П., який
проводив перевірку Товариства, на
запитання суду з приводу того, з якими
саме обставинами він пов'язує
порушення останнім вимог податкового
законодавства, надав пояснення, які
суперечать зафіксованому в акті
перевірки.

Так, свідок пояснив, що позивач під час
перевірки не надав йому реєстрів
контрагентів, суми ПДВ по яких
включались до складу податкового
кредиту і в наступному заявлялись до
бюджетного відшкодування, тобто
підставою для висновку інспектора про
відсутність у позивача права на
бюджетне відшкодування ПДВ,
послугувала формальна обставина -
ненадання реєстрів. При цьому, свідок
послався на норми Регламенту
опрацювання податкових декларацій з
податку на додану вартість, за якими
нараховано від'ємне значення та/або
задекларовано бюджетне відшкодування
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПС України 19
червня 2012 р. № 522 (далі - Регламент), який,
на думку останнього, вимагає від
платника податків надання під час
перевірки таких реєстрів. Суд
погоджується із доводами позивача про
те, що жодна норма Регламенту не
покладає на нього обов'язку складання і
подання до перевірки таких документів,
як реєстри контрагентів, а тому
відповідач не може вимагати від
позивача подання тих документів,
складання і ведення яких чинним
законодавством не передбачено.

Також з цього приводу суд має
зауважити, що одним з додатків до
податкової декларації з ПДВ, є
розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів (додаток 5), який містить
інформацію про те, за якими
постачальниками платник податків
сформував свій податковий кредит. Як
свідчать матеріали справи, позивач
такий додаток до податкових декларацій
з ПДВ за липень і серпень 2014 р. до ОДПІ
подавав (т. 1 а. с. 56-59, 111-114), а тому
відповідач мав в своєму розпорядженні
необхідну інформацію про контрагентів
Товариства.

Варто зазначити, що відповідач вказує
на те, що позивач не сплатив ПДВ такому
контрагенту, як ТОВ "Нерейінтертранс", а
тому у нього не виникло право на
бюджетне відшкодування ПДВ в цій
частині. В той же час, в позовній заяві
та під час судового розгляду позивач
наполягав на тому, що податковий кредит
був ним сформований за рахунок
господарських операцій з таким
контрагентами, як ТОВ ПНП "Дреджинг
Україна", ТОВ "ТДС Укрспецтехніка" та
ТОВ "ТД Відзев" і ПДВ по ТОВ
"Нерейінтертранс" не включався до
складу податкового кредиту і не
заявлявся в подальшому до бюджетного
відшкодування. Відповідач не довів
суду протилежного, акт перевірки
Товариства також не містить
інформації, яка б дозволяла зробити
висновок про безпідставність
посилання позивача на вказані
обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що висновок ОДПІ про
відсутність у позивача фактичної
сплати ПДВ по ТОВ "Нерейінтертранс" і,
відповідно, відсутність права на
бюджетне відшкодування 57271,0 грн.,
зроблено на підставі помилково
встановлених обставин справи.

Не ґрунтуються на нормах ПК України і
висновки ОДПІ про завищення
Товариством суми бюджетного
відшкодування ПДВ на 1225,0 грн. В цій
частині відповідач зазначає, що
попереднім актом перевірки від 15
жовтня 2013 р. № 134/15-04543192 ним було
встановлено таке порушення з боку
Товариства, у зв'язку із чим, дані про
нього перенесені до нинішнього акту
перевірки позивача та прийнято
податкове повідомлення-рішення №
.

Відповідно до ст. 54 п. 54.3. пп. 54.3.2. ПК
України, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Таким чином, на підставі наведеної
норми ПК України, відповідач, провівши
попередню перевірку Товариства,
результати якої оформлені актом від 15
жовтня 2013 р. № 134/15-04543192 і встановивши,
що позивач завищив суму бюджетного
відшкодування ПДВ на 1225,0 грн., повинен
був прийняти податкове
повідомлення-рішення на підставі акту
від 15 жовтня 2013 р. № 134/15-04543192, а не
переносити дані з цього акту перевірки
до нинішнього акту перевірки і
нараховувати податкові зобов'язання,
тобто за змістом ПК України якщо акт
перевірки містить висновок про
порушення платником податків вимог
податкового законодавства,
контролюючий орган повинен прийняти
відповідне рішення, а не при наступній
перевірці такого платника податків
посилатись на дані попереднього акту
та дораховувати податкові
зобов'язання.

Отже позовні вимоги є обґрунтованими і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі ст. 4 ч. 3 Закону України "Про
судовий збір", позивач сплатив 10%
розміру ставки судового збору за
подання адміністративного позову
майнового характеру в розмірі 182,70 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 264 від 29 квітня 2014 р. (т. 1 а.
с. 2). За правилами ст. 94 ч. 1 КАС України,
зазначена сума судового збору підлягає
присудженню позивачу з Державного
бюджету України.

Відповідно до ст. 4 ч. 3 Закону України
"Про судовий збір", решта суми судового
збору стягується з відповідача
пропорційно до задоволеної частини
вимоги. Враховуючи, що позовні вимоги
задоволені в повному обсязі і названий
Закон не містить застережень щодо
неможливості або обмежень для
стягнення судового збору з державних
органів, в тому числі і тих, які
звільнені від сплати судового збору і
повністю фінансуються з Державного
бюджету України, решта судового збору в
сумі 1644,30 грн. підлягає стягненню з ОДПІ
на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 128, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкові повідомлення-рішення №
, № , прийняті 28 листопада 2013
р. Жовтневою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, визнати протиправними і
скасувати.

3. Присудити приватному акціонерному
товариству "Нікстром" з Державного
бюджету України судовий збір в сумі 182,70
грн.

4. Стягнути з Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області на користь
Державного бюджету України (р/р 4002
УДКСУ у м. Миколаєві, код 37992781, МФО 826013,
) 1644,30 грн. судового збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз