Справа № К/9991/62034/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/62034/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Нетішині Хмельницької
області про перерахунок пенсії за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня
2011 року,

в с т а н о в и л а:

15 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, з 6 жовтня 2009
року є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС (до цього часу був
інвалідом ІІІ групи), тому відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІ групи в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком.
До 6 жовтня 2009 року мав право на
отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІІ групи в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком. В
зв'язку з тим, що зазначені виплати були
проведені у значно меншому розмірі,
позивач звернувся до управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області із заявою про
перерахунок призначеної пенсії, але
відповідач відмовив у цьому.

Просив поновити пропущений строк
звернення до суду;

визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області щодо відмови
позивачу здійснити перерахунок та
виплатити недонараховані суми пенсії
за період з 1 листопада 2006 року по 5
жовтня 2009 року як інваліду ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком в розмірі,
передбаченому статтями 54, 50 та частиною
третьою статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;

визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області щодо відмови
позивачу здійснити перерахунок та
виплатити недонараховані суми пенсії
за період з 6 жовтня 2009 року як інваліду
ІІ групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
в розмірі, передбаченому статтями 54, 50
та частиною третьою статті 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області мінімальну
пенсію за віком обчислювати, виходячи
із розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
установленого законами про Державний
бюджет України на відповідні роки з
урахуванням положень інших
нормативних актів, якими визначається
розмір мінімальної пенсії за віком та
забезпечити їх виплату в зазначених
розмірах до зміни Верховною Радою
України статей 50, 54, частини третьої
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області здійснити
позивачу перерахунок та виплату пенсії
по інвалідності з 1 листопада 2006 року по
5 жовтня 2009 року на підставі статей 50, 54,
частини третьої статті 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
із розрахунку 6 мінімальних пенсій за
віком щомісячно, щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком, виходячи із розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
установленого законами про Державний
бюджет на відповідні роки, з
врахуванням положень інших
нормативних актів, якими визначається
розмір мінімальної пенсії за віком, з
нарахуванням інших, передбачених
чинним законодавством коефіцієнтів,
пільг та доплат, на які позивач має
право;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині здійснити
позивачу перерахунок та виплату пенсії
по інвалідності з 6 жовтня 2009 року на
підставі статей 50, 54, частини третьої
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком щомісячно,
щомісячної до додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, установленого
законами про Державний бюджет на
відповідні роки, з врахуванням
положень інших нормативних актів,
якими визначається розмір мінімальної
пенсії за віком, з нарахуванням інших,
передбачених чинним законодавством
коефіцієнтів, пільг та доплат, на які
позивач має право;

допустити негайне виконання судового
рішення в межах суми платежу за один
місяць у розмірі державної пенсії в
сумі 8 мінімальних пенсій за віком та в
розмірі додаткової пенсії в сумі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
станом на час винесення судом рішення.

Постановою Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 30
листопада 2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області щодо відмови
нарахування державної та додаткової
пенсії ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому
статтями 50, 54, частиною третьою статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області здійснити
перерахунок державної і додаткової
пенсій та провести виплату
недоплаченої пенсії ОСОБА_1, виходячи
із збільшеного розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а саме з розрахунку 6
мінімальних розмірів державної пенсії
за віком, та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50 процентів від зазначеного
мінімального розміру державної пенсії
за віком, передбаченим статтями 50, 54,
частиною третьою статті 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 1 листопада 2006 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 5
жовтня 2009 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області починаючи з 6
жовтня 2009 року провести перерахунок та
проводити виплату пенсії позивачу
ОСОБА_1 відповідно до статей 50, 54,
частиною третьою статті 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
обчисленої з розміру основної
(державної) пенсії не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії 75 процентів від
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, що
визначається згідно з частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області мінімальну
пенсію за віком обчислювати, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
установленого законами про Державний
бюджет України на відповідні роки з
урахуванням положень інших
нормативних актів, якими визначається
розмір мінімальної пенсії за віком, та
забезпечити їх виплату в зазначених
розмірах до зміни Верховною Радою
України статей 50, 54, частини третьої
статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Допущено негайне виконання судового
рішення в межах суми платежу за один
місяць у розмірі державної пенсії в
сумі 8 мінімальних пенсій за віком та в
розмірі додаткової пенсії в сумі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
станом на час винесення судом рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня
2011 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Нетішині Хмельницької області
задоволено. Постанову Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
30 листопада 2010 року скасовано. Позов
ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального і
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, з 24 лютого 1999
року позивачу встановлено
інвалідність ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, з 6 жовтня 2009 року
позивач є інвалідом ІІ групи.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком, для інвалідів ІІІ групи - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІ групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI частини
третю та четверту статті 54 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до змісту яких у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році, зокрема, по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
інвалідам IIІ групи - у розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Оскільки у порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, то застосування
судом першої інстанції до зазначених
правовідносин положень статті 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
замість строків звернення до суду,
визначених статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є необґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України у в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року) адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За правилами частини другої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини виникли під час
дії редакції статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачала річний строк
звернення до суду.

Таким чином, у випадках звернення до
суду з позовом після 30 липня 2010 року
щодо позовних вимог за період до
зазначеної дати повинен
застосовуватись річний строк
звернення до суду, залишок якого після
30 липня 2010 року не повинен перевищувати
шести місяців. Оскільки позивач
звернувся до суду 15 листопада 2010
року, тобто залишок річного строку
звернення до суду після 30 липня 2010 року
не перевищує шести місяців, то його
позовні вимоги з 15 листопада 2009 року
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, неправильно застосував
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в
редакції, що набрала чинності з 30 липня
2010 року), та безпідставно залишив без
розгляду позовні вимоги з 15 листопада
2009 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI
(набрав чинності 19 червня 2011 року)
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011
рік.

На виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, пунктами 1 та 3
якої визначено інші розміри основної
та додаткової пенсії пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним
законодавством встановлено інші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розміри державної та додаткової пенсій
інвалідам, щодо яких встановлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Станом на дату ухвалення судового
рішення судом апеляційної інстанції
зазначені зміни були внесені, позивач
не просив обмежувати період
перерахунку його пенсії, тому позовні
вимоги підлягають задоволенню за
період з 15 листопада 2009 року по 22 липня
2011 року.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 30 листопада
2010 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 8 вересня 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області про перерахунок
пенсії за період з 1 листопада 2006
року по 14 листопада 2009 року залишити
без розгляду.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку основної та
додаткової пенсій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідності до статті 50 та
частини четвертої статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 15 листопада
2009 року по 22 липня 2011 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Нетішині
Хмельницької області провести з 15
листопада 2009 року по 22 липня 2011 року
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначеної ОСОБА_1
відповідно до вимог статті 50 та частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до положень
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, з урахуванням сум фактично
проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.