Справа № 813/2608/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/2608/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Санаторно-курортний лікувальний
центр «Шкло» про скасування податкових
повідомлень-рішень Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Державне підприємство
«Санаторно-курортний лікувальний
центр «Шкло» (далі - позивач, ДП «СКЛЦ
Шкло») з адміністративним позовом до
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - відповідач, Городоцька
ОДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкового
року яким донараховано податок на
додану вартість в сумі 198330,00 грн., в т.ч.
за основним платежем 132220,00 грн. та штраф
року яким донараховано податок на
прибуток підприємств на загальну суму
205098,00 грн., в т.ч. за основним платежем
Позовні вимоги мотивовано
безпідставністю винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки у
позивача наявні всі підтверджуючі
документи пов'язані зі здійсненням
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Вайз Юніон ЛТД», вимог чинного
законодавства позивач не порушував, а
висновки податкового органу щодо
безпідставного завищення валових
витрат, що привело до заниження податку
на прибуток, а також щодо
безпідставного завищення податкового
кредиту не відповідають дійсності, є
помилковими та необґрунтованими.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав
викладених у письмовому запереченні
/а.с.75-76/, вважає позовні вимоги
безпідставними, а винесені податковим
повідомлення-рішення за результатами
проведення перевірки законними і
обґрунтованими. Просив у задоволенні
Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
Городоцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Львівській
області проведено позапланову виїзну
перевірку Державного підприємства
«Санаторно-курортний лікувальний
своєчасності, достовірності повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток та сплати податку на додану
вартість по взаєморозрахунках з ТОВ
серпень 2012 року, про що складено акт №
66/22-00/32673458 від 05.03.2014 року /а.с.57-68/.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-IV зі
змінами і доповненнями, а саме завищено
валові витрати на суму 651104,00 грн., в тому
числі за ІІІ квартал 2012 року в сумі
354166,00, що призвело до заниження податку
на прибуток в сумі 136732,00 грн.;
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту на загальну суму 132220,00 грн.
За результатами перевірки та на
підставі складеного акта, відповідачем
- податкове повідомлення-рішення
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
198330,00 грн., в т.ч. за основним платежем
132220,00 грн. і за штрафними (фінансовими)
- податкове повідомлення-рішення
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на загальну
суму 205098,00 грн., в т.ч. за основним
платежем 136732,00 грн. і за штрафними
Вказані порушення, згідно з актом
перевірки, полягають у тому, що позивач
безпідставно завищив валові витрати,
що привело до заниження податку на
прибуток, а також безпідставно завищив
податковий кредит по господарських
відносинах з ТОВ «Вайз Юніон ЛТД»,
оскільки такі операції фактично не
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Щодо віднесення позивачем певних сум
до складу податкового кредиту суд
керується наступним.
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України (далі - ПК України),
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
У п. 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п. 201.6 ПК
Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Податковим Кодексом України
передбачено лише один випадок
невключення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.
Щодо віднесення позивачем певних сум
до складу валових витрат суд керується
Відносини у сфері справляння податку
на прибуток підприємств регулює
Податковий кодекс України, у п.п. 138.1 ст.
138 якого зазначено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності. Витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку. Відповідно до
п. 138.2 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.
Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 ПК України не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Виходячи із
наведених норм закону, до складу
валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.
Як передбачено п. 5.2 «Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства», затвердженого наказом
ДПА України від 22.12.2010 року № 984, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: - у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
Отже, валові витрати підприємства
повинні підтверджуватися первинними
обліковими документами, а при
встановленні відсутності таких
документів при перевірці податковий
орган повинен вказати перелік
відсутніх документів.
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Виходячи з вимог Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон № 966-ХІV)
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.
У статті 2 Закону № 966-ХІV визначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону №
966-ХІV, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
Крім того, Наказом ДПА України № 143 від
29.03.2003 року «Про затвердження форми
декларації з податку на прибуток
підприємства та порядку її складання»,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п.
2 Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995 року та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704.
Відповідно до пп. 1.2 п. 1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення).
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону № 966-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (п.
2 ст. 9 Закону № 966-ХІV).
Частиною 5 ст. 8 Закону № 966-ХІV
передбачено, що підприємство
самостійно визначає облікову політику;
обирає форму бухгалтерського обліку як
певну систему регістрів обліку,
порядку і способу реєстрації та
узагальнення інформації в них з
додержанням єдиних засад, встановленим
цим Законом, та з урахуванням
особливостей своєї діяльності і
технології обробки облікових даних;
розробляє систему і форму
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.
Отже, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.
На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» позивачем надано:
- договір підряду № 0801/125 від 01.08.2012
року, згідно з яким ДП «СКЛЗ Шкло»
(Замовник) зобов'язується передати
Підряднику фронт робіт, прийняти
закінчені роботи і оплатити їх
вартість, а ТОВ «Вайз Юніон ЛТД»
(Підрядник) зобов'язується своїми
силами і засобами на замовлення
Замовника виконати будівельні та інші
роботи, передбачені п. 1.2 Договору, а
саме: капітальний ремонт системи
опалення їдальні санаторію за адресою:
смт. Шкло, вул. Курортна, 1 (п. 1.1, п. 1.2
Договору); загальна вартість робіт
зазначається згідно з договірною ціною
Договору та становить 494569,85 грн. в т.ч.
Договору); погоджені терміни виконання
робіт (додаток до договору) та
становлять: початок робіт - протягом 5
робочих днів з моменту підписання
договору; термін виконання договору -
протягом 60 календарних днів (п. 4.1
Договору) /а.с.17-19/;
- додаток № 1 до Договору підряду №
0108 від 01.08.2012 року в якому відображено
графік робіт, що співпадає з умовами
вказаними в п. 4.1 Договору /а.с.20/;
- довідка про вартість виконаних
робіт за серпень 2012 року на суму 49456985
- акт приймання виконаних
будівельних робіт за серпень 2012 року на
суму 494569,85 грн. /а.с.32-36/;
- податкова накладна № 141 від 10.08.2012
року, до договору підряду № 0801/125 від
01.08.2012 року, виписана ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД» позивачу на загальну суму 494569,85
з вартістю надання послуг передбаченою
у Договорі /а.с.25/;
- договір підряду № 0208/126 від 02.08.2012
року, згідно з яким ДП «СКЛЗ Шкло»
(Замовник) зобов'язується передати
Підряднику фронт робіт, прийняти
закінчені роботи і оплатити їх
вартість, а ТОВ «Вайз Юніон ЛТД»
(Підрядник) зобов'язується своїми
силами і засобами на замовлення
Замовника виконати будівельні та інші
роботи, передбачені п. 1.2 Договору, а
саме: капітальний ремонт системи
опалення лікувального корпусу
санаторію за адресою: смт. Шкло, вул.
Курортна, 1 (п. 1.1, п. 1.2 Договору);
загальна вартість робіт зазначається
згідно з договірною ціною Договору та
грн. Ціна є динамічною (п. 3.1 Договору);
погоджені терміни виконання робіт
(додаток до договору) та становлять:
початок робіт - протягом 5 робочих днів
з моменту підписання договору; термін
виконання договору - протягом 60
календарних днів (п. 4.1 Договору)
- додаток № 1 до Договору підряду №
02/08 від 02.08.2012 року в якому відображено
графік робіт, що співпадає з умовами
вказаними в п. 4.1 Договору /а.с.24/;
- довідка про вартість виконаних
робіт за серпень 2012 року на суму 115264,46
- акт приймання виконаних
будівельних робіт за серпень 2012 року на
суму 115264,46 грн. /а.с.29-30/;
- довідка про вартість виконаних
робіт за серпень 2012 року на суму 183490,75
- акт приймання виконаних
будівельних робіт за серпень 2012 року на
суму 115264,46 грн. /а.с.38-39/;
- податкова накладна № 142 від 10.08.2012
року, до Договору підряду № 02/08 від
02.08.2012 року, виписана ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД» позивачу на загальну суму 115264,46
- податкова накладна № 508 від 31.08.2012
року, до Договору підряду № 02/08 від
02.08.2012 року, виписана ТОВ «Вайз Юніон
ЛТД» позивачу на загальну суму 183490,75
сукупності співпадає з вартістю
надання послуг передбаченою у Договорі
На підтвердження перерахування коштів
згідно з Договорами укладеними з ТОВ
«Вайз Юніон ЛТД» позивач надав
платіжні доручення № 998 від 21.09.2012 року
на суму 193325,06 грн., № 100 від 27.08.2012 року на
суму 100000,00 грн., № 797 від 10.07.2012 року на
суму 500000,00 грн., що в сукупності
відповідає сумам визначеним у
договорах підряду /а.с.71-74/.
Судом встановлено та знайшло своє
підтвердження в матеріалах справи, що
між позивачем та ТОВ «Вайз Юніон ЛТД»
укладено господарські договори, факт
виконання яких підтверджено належним
чином оформленими первинними
Також, на підтвердження обізнаності
позивача про контрагента, у якого
замовлено виконання будівельних робіт,
представником ДП «СКЛЦ Шкло» надано
документи, що перебували у
розпорядженні позивача на момент
замовлення виконання будівельних
- виписка з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та
фізичних-осіб підприємців, згідно з
якою ідентифікаційний код ТОВ «Вайз
м. Київ, вул. Федорова, 3; дата та номер
043054; керівник Лещенко Володимир
Васильович /а.с.52/;
- довідка з ЄДРПОУ, згідно з якою
одним із видів діяльності ТОВ «Вайз
Юніон ЛТД» є будівництво будівель
- свідоцтво про реєстрації ТОВ
«Вайз Юніон ЛТД» платником податку на
додану вартість № 100349279 від 29.08.2011 року
- витяг зі статуту ТОВ «Вайз Юніон
Представник позивача пояснив, що
договір та інші документи до договору
підписані у м. Львові оскільки директор
ДП «СКЛЗ Шкло» проживає у м. Львові.
На запитання представника відповідача
чому різні номери договорів у самих
договорах та податкових накладних
представник позивача пояснив, що цифри
125 та 126 у нумерації договорів підряду
укладених з ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» є
внутрішньою нумерацією договорів
позивача, податкові ж накладні
виписував контрагент, тому й виникла ця
розбіжність. Інших договорів, крім
наданих суду, позивач з відповідним
контрагентом не укладав, тому первинна
документація є доказом виконання саме
На запитання представника відповідача
чому договори підряду виконані
набагато швидше ніж це передбачено
графіком виконання робіт представник
позивача пояснив, що було багато скарг
від відпочиваючих на холод і протяг у
лікувальному корпусі та їдальні
санаторію, а тому роботи намагалися
закінчити до настання осені.
Покликання представника відповідача
на те, що позивач не надав дозвільних
документів з Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, зокрема Декларації
про початок ведення будівельних робіт
суд до уваги не бере, оскільки
капітальний ремонт стосувався лише
паливної системи, про що на думку суду
не потрібно в обов'язковому порядку
повідомляти Інспекцію ДАБК у
Крім того, суд бере до уваги те, що
представник відповідача не
заперечував факт проведення
капітального ремонту системи опалення
їдальні та лікувального корпусу
санаторію, а також заперечуючи факт
реальності господарських операцій
позивача з ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» не
доводив виконання ремонтних робіт
будь-яким іншим суб'єктом.
Згідно вимог Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 року, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. В акті перевірки не
допускається відображення
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта
Відтак, суд критично оцінює доводи
відповідача, сформовані на підставі
акта ДПІ у Печерському районі м. Києва
про проведення позапланової перевірки
ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» за результатами
якої встановлено порушення
Податкового кодексу в частині
завищення суми податкового кредиту за
період з 01.01.2012 року по 30.04.2013 року та
завищення суми податкових зобов'язань,
оскільки інформація про ознаки
фіктивності ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» не
може бути незаперечним доказом
нереальності операцій з цією юридичною
особою та покладена в основу
адміністративно-господарської
відповідальності позивача без
належного дослідження та надання
оцінки первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.
Також, висновки органу ДПС прямо
суперечать практиці Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
вимог ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" застосовується судами як
джерело права. Так, Європейський суд з
прав людини у рішенні від 22.01.2009 року у
справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС
України, покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Зі змісту цієї норми випливає, що саме
на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.
Відповідач не навів жодних обставин та
доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності позивача, незвичності цієї
операції для її учасників, збитковості
спірної операції, або інших обставин,
які окремо або в сукупності могли б
свідчити про безтоварність
(фіктивність) вчинених операцій, а
також про те, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновків про помилковість доводів
відповідача щодо безпідставного
завищення валових витрат, що привело до
заниження податку на прибуток, а також
щодо безпідставного завищення
податкового кредиту, а відповідно, про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Оскільки у даній справі оспорюються
рішення прийняті відповідачем,
суб'єктом владних повноважень, суд
відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України, перевіряє чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Обставини справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем
дотримані не були, що в свою чергу
зумовило необхідність звернення
позивача за захистом свого порушеного
права до суду.

З огляду на викладене суд вважає, що
позовні вимоги є підставними та
обґрунтованими, а тому
адміністративний позов належить
задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки, позивачем документально
підтверджено сплату судового збору в
сумі 487,20 грн. /а.с.112/, судові витрати
слід стягнути з Державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 20.03.2014 року.

3. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
від 20.03.2014 року.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства «Санаторно-курортний
лікувальний центр «Шкло» (Львівська
область, Яворівський район, смт. Шкло,
вул. Курортна, 1; ) судові
витрати в сумі 487,20 грн.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.30 год. 14.07.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.