Справа № 826/953/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2014 року № 826/953/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К. Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно -Західній залізниці про
скасування наказу № 294 о/с від 10.12.2013
року, скасування наказу о/с від 12.12.2013
року, поновлення на службі,
зобов'язання вчинити дії ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці (далі по тексту - відповідач)
в якому, з урахуванням збільшення
позовних вимог, просить суд:
- визнати незаконним та скасувати
наказ Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці від 10
грудня 2013 року № 294 о/с в частині
накладення дисциплінарного стягнення
у вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення
оперуповноваженого в особливо
важливих справах сектору розкриття
майнових злочинів та злочинів проти
особи відділу карного розшуку
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковника міліції ОСОБА_1,
- визнати незаконним та скасувати
наказ Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці від 12
грудня 2013 року № 298 о/с в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
в запас Збройних Сил України (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділу карного
розшуку УМВС на Південно-Західній
залізниці підполковника міліції
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
згідно з п. 64 підпункту «є» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України;
- поновити з 16 грудня 2013 року на
службі в органах внутрішніх справ на
посаді старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах сектору
розкриття майнових злочинів та
злочинів проти особи відділу карного
розшуку Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковника міліції ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження;
- зобов'язати Управління МВС
України на Південно-Західній залізниці
вчинити дії з передачі Головному
управлінні МВС України в м. Києві
особової справи з довідками управління
внутрішньої безпеки та відділу
інспекції з особового складу,
атестаційним листом ОСОБА_1 для
переміщення на посаду старшого
оперуповноваженого сектору розшуку
злочинців і зниклих громадян відділу
карного розшуку Дніпровського РУ ГУМВС
- стягнути з відповідача на
користь позивача грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу з 16 грудня 2013
року по день фактичного поновлення на
Обґрунтовуючи позовні вимоги
представником позивача зазначено, що
спірні накази прийняті із грубим
порушенням правової процедури
звільнення, а тому підлягають
скасуванню, а позивач - поновленню на
Представник відповідача зазначив, що
оскаржуваний наказ вважають
правомірним з огляду на те, що саме за
вчинення дисциплінарного проступку,
позивача було звільнено.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши позивачу у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва зазначає наступне.
Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень,
порядок проходження служби в органах
внутрішніх справ визначаються Законом
України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про
міліцію"; Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом
України від 22 лютого 2006 року №
3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ" та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженою наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 12 березня 2013 року № 230.
Відтак, предметом судового розгляду в
даній адміністративній справі, є,
зокрема, визнання незаконними рішень
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно - Західній
залізниці щодо звільнення його із
органів внутрішніх справ.
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

Судом встановлено, що наказом
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці від 12 грудня 2013 року № 298 о/с
«По особовому складу» відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено з
органів внутрішніх справ у запас за
пунктом 64. «є» (за порушення дисципліни)
підполковника міліції ОСОБА_1 (М-015067),
старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справ сектору
розкриття майнових злочинів та
злочинів проти особи відділу карного
розшуку Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці, з 16 грудня
2013 року.

Підставою для звільнення у
вищезазначеному рішенні зазначено
наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці від 10
грудня 2013 року № 294 о/с, яким за вчинення
дисциплінарного проступку, який
виразився у тривалому невиході на
службу, ігноруванні усних та письмових
вказівок керівництва Управління про
надання будь-яких документів, які б
підтверджували законність відсутності
на службі, що є порушенням вимог п.п. 1, 4,
10 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006, та п. 4.1 розділу III наказу МВС
України від 22.02.2012 № 155 «Про
затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України», на старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах сектору розкриття
майнових злочинів і злочинів проти
особи відділу карного розшуку
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковника міліції ОСОБА_1
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

За змістом вищезазначеного наказу
вбачається, що у період з 24 червня 2013
року і до моменту винесення наказу,
ОСОБА_1 не виходив на службу, що
підтверджується актами від 24 червня 2013
року, 01 липня 2013 року, 08 липня 2013 року, 15
липня 2013 року, 22 липня 2013 року, 29 липня
2013 року, 05 серпня 2013 року, 12 серпня 2013
року, 12 серпня 2013 року, 19 серпня 2013 року,
26 серпня 2013 року, 02 вересня 2013 року, 09
вересня 2013 року , 16 вересня 2013 року, 23
вересня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 07
жовтня 2013 року, 14 жовтня 2013 року, 21
жовтня 2013 року, 28 жовтня 2013 року, 04
листопада 2011 року, 11 листопада 2011 року,
18 листопада 2011 року.

З метою встановлення причин його
невиходу на службу, на підставі рапорту
начальника відділу кадрового
забезпечення ВКЗ Управління
полковником міліції Губенка В.В. від 22
жовтня 2013 року про тривалий невихід на
службу підполковника міліції ОСОБА_1,
наказом Управління від 31 жовтня 2013 року
№ 392 призначено службове
розслідування.

Згідно висновку службового
розслідування від 22 листопада 2013 року,
затвердженого начальником УМВС
України на Південно-Західній залізниці
полковником міліції В.П. Сокірко
встановлено наступне:

За попередньою інформацією з'ясовано,
що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні. Для
підтвердження або спростування цій
інформації 31 липня 2013 року за 37/7-7959
відділом кадрового забезпечення
Управління направлено відповідний
запит до Центральної поліклініки МВС
України. Аналогічний запит надіслано
відділом кадрового забезпечення
Управління до цієї ж поліклініки 11.10.2013
за № 37/7-11090.

Згідно з інформацією, що міститься в
листах ЦП МВС України від 09 серпня 2013
року № 55/3-1301 та від 25 жовтня 2013
року № 55/3-1550, у зазначений період
ОСОБА_1 на лікуванні не перебував,
відомостей про його звільнення від
виконання службових обов'язків через
тимчасову непрацездатність протягом
2013 року немає.

05 серпня 2013 року за № 37/7-8440 на адресу
реєстрації та проживання ОСОБА_1
направлено лист щодо необхідності
інформування керівництва Управління
про місце його перебування та причину
невиходу на службу. Однак, відповіді
від нього до Управління не надходило.

До часу винесення спірного наказу
ОСОБА_1 будь-яких документів, що
підтверджували б перебування його на
лікуванні, не надав, про медичні
заклади, де проходить лікування,
керівництво Управління не повідомив.

14 листопада 2013 року на адресу
реєстрації та проживання ОСОБА_1
рекомендованим листом за вих. 37/7-12532
надіслано направлення на медичний
огляд до Центральної
військово-лікарської комісії МВС
України.

18 листопада 2013 року на адресу
реєстрації та проживання ОСОБА_1 було
направлено рекомендований лист за вих.
37/7-12655 про те, що за фактом його
відсутності на службі призначено
службове розслідування у зв'язку з цим
йому необхідно прибути до Управління
для надання пояснення з цього приводу.

19 листопада 2013 року було здійснено
виїзд на адресу проживання та
реєстрації підполковника міліції
ОСОБА_1 з метою його опитування.

У ході службового розслідування
комісією встановлено, що старший
оперуповноважений в ОВС сектору
розкриття майнових злочинів і злочинів
проти особи відділу карного розшуку
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковник міліції ОСОБА_1 з червня
2013 року по час проведення службового
розслідування не виходить на службу,
про причини невиходу керівництво
Управління не повідомляє, усні
вказівки та листи керівництва
Управління про надання будь-яких
документів, які б підтверджували
законність відсутності на службі
ігнорує, чим порушує вимоги п.п. 1, 4, 10 ч. 1
ст. 7 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 та вимоги п. 4.1 розділу III наказу
МВС України від 22.02.2012 № 155 «Про
затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України».

Судом встановлено, що позивач був
відсутній на службі з червня 2013 року по
листопад 2013 року, після чого призначено
службове розслідування, на підставі
висновків якого прийнято спірні накази
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності та про звільнення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначає, що з травня 2013 року
він перебуває на лікарняному в
Дарницькій районній лікарні м. Києва з
діагнозом - гіпертонічний криз. Також
він лікувався в КМЛК № 12 Печерського
району м. Києва. Також ОСОБА_1 вказав, що
після виходу з лікарняного буде
проходити військово-лікарську комісію.
Крім цього, ОСОБА_1 повідомив, що 22.11.2013
він планує звернутись до центральної
поліклініки МВС України для
затвердження листків
непрацездатності, які відразу ж
надасть до ВКЗ Управління.

На підтвердження, позивачем
надані копії листків непрацездатності.
При цьому, останнім зазначено, що для
вирішення питання подальшого
проходження служби в ОВС позивач 25.11.2013
звертався до керівництва УМВС на ПЗЗ з
рапортом від 25.11.2013 про переміщення
його на посаду старшого
оперуповноваженого сектору розшуку
злочинців і зниклих громадян відділу
карного розшуку Дніпровського РУ ГУМВС
України в м. Києві та отримав рішення
(резолюцію) начальника УМВС на ПЗЗ про
задоволення звернення. Зазначений
рапорт був погоджений керівництвом
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві, направлений за вих.. № 1/940510Г
запит ГУ УМВС України в м. Києві про
надання особової справи та довідки
управління внутрішньої безпеки.

Приймаючи рішення про звільнення
позивача, відповідач зазначає про
порушення останнім п.п. 1, 4, 10 ч. 1 ст. 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України та пункту 4.1
розділу III наказу МВС України від 22.02.2012
№ 155 «Про затвердження Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України».

Пунктами 1, 4, 10 частини 1 статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України встановлено,
що службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету.

В свою чергу, пункту 4.1. розділу III
наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 «Про
затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України» визначає, що
працівник органів внутрішніх справ,
керуючись Присягою, відповідно до
службового обов'язку, дотримуючись
професійних честі і гідності, бере на
себе такі моральні зобов'язання:
визнавати пріоритет державних і
службових інтересів над особистими у
своїй діяльності; бути прикладом
безумовного дотримання вимог законів
та службової дисципліни в професійній
діяльності та приватному житті,
залишатися за будь-яких обставин
чесним і непідкупним, відданим
інтересам служби; ставитися нетерпимо
до будь-яких дій, які ображають та
принижують людську гідність,
заподіюють біль і страждання, являють
собою тортури, жорстокість, нелюдське
поводження з людьми; бути мужнім і
безстрашним у небезпечних ситуаціях,
які виникають під час припинення
правопорушення, ліквідації наслідків
аварій та стихійного лиха, проведення
заходів щодо порятунку життя і
збереження здоров'я людей; виявляти
твердість і непримиренність у боротьбі
зі злочинцями, застосовуючи для
досягнення поставленої мети виключно
законні і високоморальні принципи;
зберігати і примножувати службові
традиції органів внутрішніх справ.

При цьому, суд звертає увагу, що
вищезазначені положення встановлюють
загальні правила поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, а не
визначають види проступків та
відповідальність осіб.

При цьому, у судовому засіданні
представником відповідача не доведено
в чому саме полягає порушення з боку
позивача пунктів 1, 4, 10 частини 1 статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

За загальним правилом, випадки, коли
працівник не повідомляє своє
керівництво про перебування на
лікарняному, розцінюється як
дисциплінарний проступок.

У судовому засіданні 10 червня 2014 року
свідком - ОСОБА_4 (дружина позивача)
зазначено, що нею неодноразово
повідомлялось відповідача про
перебування ОСОБА_1 на лікарняному.
Зокрема, свідком зазначено, що така
інформація доводилась до відома
працівників відділу кадрів,
безпосередньо до відома т.в.о.
начальника карного розшуку ОСОБА_5 та
т.в.о. заступника начальника управління
кримінальної міліції Бутко О.С.

Крім цього, як зазначено безпосередньо
в акті службового розслідування, 19
листопада 2013 року було здійснено виїзд
на адресу проживання та реєстрації
підполковника міліції ОСОБА_1 з метою
його опитування. У ході розмови ОСОБА_1
пояснив, що з травня 2013 року він
перебуває на лікарняному в Дарницькій
районній лікарні м. Києва з діагнозом -
гіпертонічний криз. Також, він
лікувався в КМЛК № 12 Печерського
району м. Києва. Також ОСОБА_1 вказав, що
після виходу з лікарняного буде
проходити військово-лікарську комісію.
Крім цього, ОСОБА_1 повідомив, що 22
листопада2013 він планує звернутись до
центральної поліклініки МВС України
для затвердження листків
непрацездатності, які відразу ж
надасть до ВКЗ Управління.

Таким чином, суд вважає, що
співробітникам відповідача було
відомо про місцезнаходження ОСОБА_1 та
причину його відсутності на робочому
місці.

Суд зазначає, що позивач у зв'язку з
хворобою не мав можливості повідомляти
відповідача рапортом про своє
лікування поза межами закладу ГУМВС,
оскільки рапорт складається лише за
місцем роботи. А інформацію про
перебування позивача на лікарняному
передавала його дружина.

Посилаючись на лист Центральної
поліклініки від 25 жовтня 2013 року №
55/3-1550 про відсутність на лікуванні в
Центральній поліклініці МВС України
ОСОБА_1, відповідач ставить під сумнів
перебування позивача на лікарняному.

Проте, суд зазначає, що чинним
законодавством особу не обмежено у
праві вибору медичного закладу для
проходження лікування. До цього ж,
матеріали справи містять копії
лікарняних листків та довідок про
перебування позивача на лікарняному.

Мотивуючи заперечення відповідач
посилається на пункт 1.70 Порядку
проведення військово-лікарської
експертизи і медичного огляду
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу в системі МВС
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 06 лютого 2001 року № 85, яким
встановлено, якщо особи рядового й
начальницького складу,
військовослужбовці впродовж року
більше 4-х місяців не можуть приступити
до виконання своїх службових
обов'язків через захворювання чи з
інших причин (крім випадків,
передбачених цим пунктом та пунктом 1.4
Порядку) або часто та довготривало
хворіють, то вони зобов'язані за
поданням Управління (відділу) по роботі
з особовим складом пройти медичний
огляд ВЛК за місцем служби для
визначення придатності до подальшої
служби в ОВС.

Проте, такі доводи відповідача є
необґрунтованими, оскільки зі змісту
наданих пояснень позивача вбачається,
що останній не заперечує про
проходження медичного огляду за місцем
служби для визначення придатності до
подальшої служби в ОВС.

Відповідно до пункту 6.3.
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України 12 березня 2013 року № 230 права
особи РНС, стосовно якої проводиться
службове розслідування: отримувати
інформацію про підстави проведення
такого розслідування. Брати участь у
службовому розслідуванні, у тому числі
давати усні чи письмові пояснення,
робити заяви, в установленому порядку
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування. Висловлювати письмові
зауваження щодо об'єктивності та
повноти проведення службового
розслідування, дій або бездіяльності
службової особи (осіб), яка(і) його
проводить(ять). Відмовлятися давати
будь-які пояснення щодо себе, членів
своєї сім'ї чи близьких родичів, коло
яких визначено законодавством України.
За письмовим рапортом ознайомлюватися
з висновком службового розслідування,
а також з матеріалами, зібраними в
процесі його проведення, у частині, яка
її стосується, крім випадків,
визначених законодавством України.

Наведене свідчить, що всупереч
вищезазначеним приписам письмові
пояснення у позивача під час
проведення розслідування не
відбирались, з висновками службового
розслідування він був ознайомлений
лише 25 грудня 2013 року, тобто після його
затвердження та винесення спірних
наказів на його підставі, зі спірними
наказами був ознайомлений також 25
грудня 2013 року.

При цьому, зміст наданих
позивачем усних пояснень, під час
виїзду відповідача на адресу
проживання ОСОБА_1 зазначені в акті
службового розслідування, проте не
взяті до уваги співробітниками
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці.

Суд звертає увагу, що ставлячи
під сумнів перебування позивача на
лікарняному, останнього звільнено не з
прогул, а за порушення 1, 4, 10 частини 1
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, які
зокрема визначають обов'язок кожної
особи рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників.

При цьому необхідно враховувати,
що наслідком вчинення дисциплінарного
правопорушення може бути припинення
державної служби за порушення Присяги
або звільнення з органів внутрішніх
справ, які є санкціями різних рівнів
відповідальності й не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

В даному випадку, відповідачем не
наведено жодного доказу порушення
позивачем присяги.

За загальним правилом, порушення
службової дисципліни - це протиправне,
винне (умисне чи необережне) діяння (дія
чи бездіяльність) посадової особи
органів внутрішніх справ, тобто
невиконання урочистого зобов'язання
посадових осіб, зокрема, невиконання
або неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують посадову особу органів
внутрішніх справ.

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України , свідчить, що
найбільш суворим видом дисциплінарних
стягнень є звільнення з органів
внутрішніх справ.

Таким чином, припинення служби у
зв'язку з порушенням Присяги та
вчиненням дисциплінарного проступку
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Як зазначено в постанові Верховного
Суду України від 04 червня 2013 року у
справі № 21-167а13 припинення державної
служби є найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що правовий статус посадових
осіб органів внутрішніх справ, їх права
та обов'язки визначаються Конституцією
України, Законом України «Про міліцію»,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, а в частині,
що ним не регулюється, Дисциплінарним
Статутом. Тобто дисциплінарна
відповідальність працівників органів
внутрішні х справ врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту.

Таким чином, оскільки звільнення з
органів внутрішніх справ є крайнім
заходом відповідальності за порушення
службової дисципліни, який виходить за
межі дисциплінарної відповідальності,
тому таке звільнення повинно бути
мотивоване.

В даному випадку, відповідачем не
надано доказів скоєння позивачем
проступку проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків.

Таким чином, враховуючи перебування
позивача на лікарняному у період його
звільнення, встановлену в даному
провадженні протиправність наказів
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності та про звільнення,
позовні вимоги щодо скасування
зазначених наказів та поновлення
позивача з 16 грудня 2013 року на службі в
органах внутрішніх справ на посаді
старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах сектору
розкриття майнових починів та злочинів
проти особи відділу карного розшуку
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковника міліції, підлягають
задоволенню.

При цьому, є безпідставною позовна
вимога про зобов'язання Управління МВС
України на Південно-Західній залізниці
вчинити дії з передачі Головному
управлінні МВС України в м. Києві
особової справи з довідками управління
внутрішньої безпеки та відділу
інспекції з особового складу,
атестаційним листом ОСОБА_1 для
переміщення на посаду старшого
оперуповноваженого сектору розшуку
злочинців і зниклих громадян відділу
карного розшуку Дніпровського РУ ГУМВС
України в м. Києві, оскільки в цій
частині право позивача не порушене,
позаяк відповідачем зазначене питання
ще не вирішувалось, тому дана вимога
заявлена передчасно.

Також, враховуючи встановлену в даному
провадженні протиправність звільнення
позивача з органів внутрішніх справ,
вимога про стягнення з відповідача на
користь позивача грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 16 грудня 2013 року по день фактичного
поновлення на посаді є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Згідно довідки про доходи від 30 січня
2014 року № 37/8-4/Л грошове забезпечення
позивача за останні три повних місця
роботи складало 2750,74 грн. кожного
місяця.

Відповідно, грошове забезпечення з 16
грудня 2013 року по день фактичного
поновлення позивача на посаді повинно
бути виплачено позивачу із розрахунку,
що на момент звільнення складала
останні три повних місця роботи
складало 2750,74 грн. кожного місяця.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
стосовно вимоги позивача про стягнення
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу, суд не може
перебирати на себе функцію здійснення
розрахунку та нарахування грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, замість органу, на який
покладено такі повноваження
(аналогічна позиція викладена в ухвалі
КААС від 03 лютого 2011 року у справі №
2а-14339/10/2670).

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі не доведено
правомірність оскаржуваних наказів.

Перевіривши оскаржувані
позивачем накази про звільнення на
дотримання вимог вищезазначених
нормативних актів, суд вважає їх
неправомірним, а адміністративний
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці від 10
грудня 2013 року № 294 о/с «Про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
підполковника міліції ОСОБА_1».

3. Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці від 12
грудня 2013 року № 298 о/с «По особовому
складу» про звільнення у запас за
пунктом 64. «є» (за порушення дисципліни)
підполковника міліції ОСОБА_1.

4. Поновити з 16 грудня 2013 року на службі
в органах внутрішніх справ на посаді
старшого оперуповноваженого в
особливо важливих справах сектору
розкриття майнових злочинів та
злочинів проти особи відділу карного
розшуку Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці
підполковника міліції ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

5. Стягнути з Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці на користь
ОСОБА_1 грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу з 16 грудня 2013 року
по день фактичного поновлення на
посаді.

6. В решті вимог відмовити.

7. Постанову в частині поновлення
ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх
справ на посаді старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах сектору розкриття
майнових злочинів та злочинів проти
особи відділу карного розшуку
Управління МВС України на
Південно-Західній залізниці та
стягнення грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу за один місяць
допустити до негайного виконання
відповідно до статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник