Справа № К/9991/69802/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/69802/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Логвиненка А.О.

Маслія В.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2011 року у справі за позовом
Чернівецького спеціалізованого
воєнізованого аварійно-рятувального
загону Міністерства надзвичайних
ситуацій України до
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області про скасування
вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року позов Чернівецького
спеціалізованого воєнізованого
аварійно-рятувального загону
Міністерства надзвичайних ситуацій
України задоволено. Визнано
протиправною та скасовано п.2 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області №24-04-10-14/2158 від 31
березня 2011 року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, відповідач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Чернівецький спеціальний
воєнізований аварійно-рятувальний
загін МНС України є юридичною особою,
зареєстрованою виконавчим комітетом
Чернівецької міської ради від 18.02.2010
року.

В період з 29.12.2010 р. по 14.02.2011 р.
контролерами-ревізорами КРУ в
Чернівецькій області проведено
ревізію використання бюджетних коштів,
виділених на утримання Чернівецького
спеціалізованого воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону за
квітень-грудень 2009 року та 2010 рік.

За результатами ревізії складений акт
№24-04/30 від 21.02.2011 року, яким встановлено
ряд порушень чинного законодавства,
серед яких: недоотримання позивачем
фінансових ресурсів, а саме доходів від
здійснення аварійно-рятувального
обслуговування потенційно небезпечних
об'єктів внаслідок не включення всіх
понесених витрат на суму - 116572,93 грн. та
застосування понижуючого коефіцієнту
на загальну суму 2353547,73 грн.; дії, що
призвели до втрат фінансових і
матеріальних ресурсів на загальну суму
1668,93 грн., в тому числі внаслідок зайвої
виплати добових - 30,00 грн., завищення
пройдених відстаней - 1536,15 грн.,
недостачу пального в сумі - 102,78 грн.;
Понаднормативне утримання штатних
одиниць на загальну суму 56565,00 грн. , в
тому числі на утримання 1,0 посади
фахівця по роботі з кадрами - 23 245,00 грн.,
2,0 посади помічників командира Загону -
33 320,00 грн., та зайво перераховано коштів
до державних цільових фондів в сумі
20570,02 грн.; низький рівень (50%) виконання
Загоном бюджетної програми КПКВ 3201460
«Аварійно-рятувальні заходи на
загальнодержавному і регіональному
рівнях при надзвичайних ситуаціях» у
2010 році; проведення ремонту
транспортного засобу Загону на суму
2360,00 грн. без укладення договору.

Не погодившись з висновками акту
ревізії, позивачем були подані
заперечення від 04.03.2011 р., за наслідками
розгляду яких, відповідачем була
надана відповідь №24-04-10-14/2026 у пункті 1
зазначивши, що єдиним документом який
відображає заплановані витрати загону
є фінансовий план, проте фінансовий
план відображає витрати лише у розрізі
елементів, а не статей. В зв'язку з тим,
що до ревізії не надано документів, які
підтверджують склад та розмір
загальновиробничих витрат, що
вносились до калькуляції на проведення
аварійно-рятувального обслуговування,
то в перерахунок вартості
аварійно-рятувального обслуговування
включено всі фактично понесені
загальновиробничі витрати за даними
реєстрів бухгалтерського обліку,
оборотних відомостей, договорів
страхування та оренди,
розрахунково-платіжних відомостей. У
пункті 3 висновків відповідачем
частково прийнято заперечення
позивача щодо недоотриманого доходу в
сумі 116 572,93 грн., зменшивши його до
49482,12грн., в зв'язку з допущенням
ревізором арифметичної помилки.

На підставі акту ревізії, позивачу була
пред'явлена вимога №24-04-10-14/2158 від 31.03.2011
року про усунення порушень, виявлених
ревізією, в зв'язку з чим КРУ в
Чернівецькій області зобов'язує
позивача прийняти заходи для усунення
виявлених ревізією порушень.

Так, відповідно до пункту 1.1. Порядку
обслуговування об'єктів та окремих
територій Державними
аварійно-рятувальними службами, що
затверджений наказом МНС України від
17.11.2003 №440, зареєстрованим в Мінюсті
України 5.12.2003 за №1125/8446 (надалі -
Порядок обслуговування №440), порядок
обслуговування об'єктів та окремих
територій державними
аварійно-рятувальними службами
визначає механізм, умови здійснення та
загальні принципи взаємовідносин
державних аварійно-рятувальних служб
та їх формувань, створених на
професійній основі, з органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, із суб'єктами
господарювання та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання, у
віданні або підпорядкуванні яких
знаходяться об'єкти, окремі території,
на яких існує ризик виникнення
надзвичайних ситуацій техногенного та
природного характерів.

За правилами встановленими п.3.1 Порядку
обслуговування № 440,
аварійно-рятувальне обслуговування
об'єктів державними
аварійно-рятувальними службами
складається з постійного та
обов'язкового аварійно-рятувального
обслуговування та надання додаткових
платних послуг. Постійне та обов'язкове
обслуговування об'єктів державними
аварійно-рятувальними службами
(формуваннями) здійснюється на
підставі договору на постійне та
обов'язкове обслуговування.

Згідно з п. 3.9. Порядку обслуговування №
440, вартість аварійно-рятувального
обслуговування об'єктів державними
аварійно-рятувальними службами, в тому
числі відшкодування витрат, пов'язаних
з ліквідацією надзвичайних ситуацій,
визначається Порядком визначення
розмірів оплати за обслуговування
об'єктів та окремих територій
державними аварійно-рятувальними
службами.

Відповідно до п. 2.1 Порядку визначення
розмірів оплати за обслуговування
об'єктів та окремих територій
державними аварійно-рятувальними
службами, що затверджений спільним
наказом МНС та Мінекономіки України
від 15.12.2003 №495/369, зареєстрованим в
Мінюсті України 25.12.2003 за №1222/8543 (надалі
- Порядок № 495/369) вартість постійного та
обов'язкового аварійно-рятувального
обслуговування складається з
розрахунку витрат на утримання
аварійно-рятувальної служби
(формування) та вартості виконання
аварійно-рятувальних робіт. Підставою
для розрахунку вартості утримання
аварійно-рятувальної служби
(формування) є планові витрати на
утримання однієї оперативної одиниці
рятувальників, що визначені
засновником на підставі галузевих
нормативних витрат, розрахунків
аварійно-рятувальної служби та
кількості і професійного складу
оперативних одиниць рятувальників, що
необхідні для обслуговування того чи
іншого об'єкта чи окремої території.
Чисельний і професійний склад
державної аварійно-рятувальної служби
(формування), задіяний згідно з
договором на постійне та обов'язкове
обслуговування об'єктів, залежить від
рівня та видів потенційної небезпеки
об'єкта і визначається органом
управління державної
аварійно-рятувальної служби.

Кількість оперативних одиниць
рятувальників визначається планами
ліквідації аварій щодо кожного об'єкта
і організацією праці в режимі
цілодобового функціонування. При цьому
повинні враховуватись можливості
поєднання сил і засобів декількох
підрозділів служби (диспозиція виїздів
на аварійно-рятувальні роботи).

Як вірно встановлено судами, в
порушення вимог п.2.1 Порядку №495/369,
відповідачем при перерахунку
загальновиробничих витрат для
визначення недоотриманих коштів для
розрахунку взято понесені позивачем
фактичні витрати, проте зазначеним
пунктом порядку встановлено, що для
розрахунку вартості утримання
аварійно-рятувальної служби
(формування) є планові витрати на
утримання однієї оперативної одиниці
рятувальників, що визначені
засновником на підставі галузевих
нормативних витрат, розрахунків
аварійно-рятувальної служби та
кількості і професійного складу
оперативних одиниць рятувальників, що
необхідні для обслуговування того чи
іншого об'єкта чи окремої території.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. N 996-XIV
(далі Закону України N 996-XIV),підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Відповідно до Наказу Міністерства
фінансів України від «Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» 24.05.1995 р.88
первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Господарські зобов'язання виникають
між Загоном та потенційно-небезпечними
об'єктами на підставі договору
оформленого згідно з Порядком №440.
Підставою для відображення в обліку
дебіторської заборгованості є
підписаний двома сторонами акт
виконання умов договору, типова форма
якого визначена Порядком № 495/369. На
момент виконання робіт з
обслуговування, складено акти
виконання договірних умов, які є
документами первинного
бухгалтерського обліку. Згідно
складених актів виконання договірних
умов, позивачем було виставлено
рахунки, по яких суб'єкти
господарювання розрахувались, відтак,
відображення дебіторської
заборгованості за недоотриманими
доходами призведе до внесення
недостовірних даних до
бухгалтерського обліку, що є
порушенням Закону України N996-XIV.

Враховуючи наведене, суди дійшли
правильного висновку щодо відсутності
достатніх законних підстав для
нарахування дебіторської
заборгованості та проведення
претензійно-позовної роботи із
підприємствами, установами,
організаціями, на яких здійснювалось
аварійно-рятувальне обслуговування
відповідно до укладених договорів та
вжиття заходів для отримання доходів в
сумі 49 482,12 грн.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 10
червня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: