Справа № 2а-14240/09/2170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/56018/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Комунального
підприємства „Міський водоканал" на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011

у справі № 2а-14240/09/2170

за позовом Прокурора м. Нова
Каховка в інтересах держави в особі
Державної

податкової інспекції у м.
Нова Каховка, Новокаховської міської
ради

до Комунального підприємства
„Міський водоканал"

про стягнення податкового боргу

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Нова Каховка в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у м. Нова
Каховка, Новокаховської міської рад
звернувся до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Комунального підприємства „Міський
водоканал" про стягнення податкового
боргу.

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від
19.03.2010 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.03.2010
скасовано прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний
суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
фінансово-господарської діяльності
відповідача станом на 21.10.2009 рахується
заборгованість зі сплати земельного
податку з юридичних осіб у сумі 69942, 10
грн.

Під час розгляду справи відповідачем
частково погашено заявлену суму
заборгованості, що станом на момент
розгляду справи заборгованість
відповідача складає 31297,62 грн.

Зазначена сума боргу підтверджена
матеріалами справи, а саме податковими
розрахунками, податковими вимогами,
податковими повідомленнями-рішеннями,
актами невиїзної документальної
перевірки та витягами з особового
рахунку боржника.

Як вбачається зі змісту пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Відповідно до пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону
України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
визначено принцип рівності бюджетних
інтересів та встановлено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 N 22, встановлено, що кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Законом України „Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" визначено вичерпний
перелік заходів, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів відсутня зміна
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

З наведеного вбачається, що право
самостійно визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику, натомість
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати будь-яким чином
призначення платежу, якщо таке
встановлено платником податків.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідачем при
проведенні розрахунків зі сплати
податку через банківську установу було
реалізовано надане йому законом право
на встановлення призначення платежу,
тому у податкового органу відсутні
будь-які підстави самостійно його
змінювати, а відтак, і спрямовувати
отримані кошти на погашення
заборгованості в порядку календарної
черговості її виникнення.

Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Отже, пункт 7.7 статті 7 Закону не надає
податковому органу право змінювати
призначення платежу, самостійно
визначене платником податків.

Судом першої інстанції встановлено,
відповідач здійснював оплату поточних
податкових зобов'язань з зазначенням
призначення платежу, але податкова
інспекція не зарахувала їх в оплату за
вказані податкові періоди.

За таких обставин у податкового органу
були відсутні підстави для
застосування до позивача штрафних
санкцій з вказаних підстав.

Зазначене судом апеляційної інстанції
при постановленні оскаржуваного
судового рішення взято до уваги не
було, що призвело до безпідставного
скасування рішення суду першої
інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Комунального підприємства „Міський
водоканал" на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.04.2011 у справі № 2а-14240/09/2170 слід
задовольнити, постанову суду
апеляційної інстанції скасувати, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.03.2010
залишити без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства „Міський водоканал"
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011 у
справі № 2а-14240/09/2170 скасувати.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19.03.2010 у
справі № 2а-14240/09/2170 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко