Справа № 810/5156/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року

м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мельничука В.П.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 15
жовтня 2013 року адміністративну справу
за позовом приватного підприємства
«МазурТехСервіс» до Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство
«МазурТехСервіс» (надалі за текстом -
«ПП «МТС») звернулось до суду з позовом
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 р., яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на прибуток на 80 936 грн. 58 коп.,
податкового повідомлення-рішення №
від 19 червня 2013 р., яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання із сплати податку на
прибуток на 20 350 грн. 45 коп., податкового
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 р., яким ПП «МТС» збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на додану вартість на 153 078 грн.
96 коп. та податкового
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 р., яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на додану вартість на 49 837 грн. 93
коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Миронівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області (надалі за текстом -
«Миронівська ОДПІ»), посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення і прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 25.03.2013 р. по 29.05.2013 р.
посадовцями Миронівської ОДПІ
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку ПП «МТС» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платниками податків ФОП ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2010 р. по 31
березня 2013 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 204/22-011/33461408 від 04.06.2013 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст.ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України, ст.ст. 134, 138,
139, 185, 187, 188, 200, 201 Податкового кодексу
України внаслідок укладення нікчемних
правочинів з ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 та
віднесення до складу валових витрат та
податкового кредиту сум за цими
правочинами.

Такий висновок податкового органу
вмотивовано наступним.

Відповідно до договорів № 3003-1 від
30.03.2011 р., № 41/1 від 10.10.2011 р., № 29 від 01.11.2011
р., видаткових та податкових накладних
ПП «МТС» придбало у ФОП ОСОБА_3 жатки
для збирання кукурудзи та запасні
частини на загальну суму 855 942 грн. 14
коп., у т.ч. 142 657 грн. 03 коп. ПДВ.

Розрахунки у сумі 189 860 грн. 81 коп.
позивач здійснив шляхом заліку
зустрічних однорідних вимог, а в іншій
частині - шляхом безготівкового
перерахунку коштів.

За умовами договорів № 36 від 27.05.2011 р., №
17 від 27.05.2011 р. ФОП ОСОБА_2 зобов'язався
здійснити поставку запасних частин, а
позивач - прийняти і оплатити їх.

На підставі названого договору були
виписані видаткові та податкові
накладні на загальну суму 74 169 грн. 12
коп., у т.ч. 12 361 грн. 52 коп. ПДВ.

Розрахунки у сумі 5 473 грн. 06 коп. позивач
здійснив шляхом заліку зустрічних
однорідних вимог, а в іншій частині -
шляхом безготівкового перерахунку
коштів.

Сплачені названим контрагентам суми ПП
«МТС» включило до валових витрат та
податкового кредиту.

Разом з тим, позивачем не надано
товарно-транспортних накладних на
перевезення придбаних запасних частин.

Також, згідно наданих старшому
оперуповноваженому з ОВС ВВБ при ДПА у
Київській області УВБ ДПА України
пояснень ФОП ОСОБА_3 має у користуванні
лише автомобілі Опель-Астра та УАЗ і
займається збором вторинної сировини.

На думку органу доходів та зборів
наведене свідчить, що усі угоди
купівлі-продажу, укладені між ПП «МТС»
та ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_2 є нікчемними і
безтоварними, що призвело до
неправомірності формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за цими господарськими операціями.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, Миронівською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 р., яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання із сплати
податку на прибуток на 80 936 грн. 58 коп., у
тому числі 68 847 грн. 64 коп. за основним
платежем та 12 088 грн. 94 коп. за штрафними
санкціями, податкове
повідомлення-рішення № від 19
червня 2013 р., яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на прибуток за
штрафними санкціями на 20 350 грн. 45 коп.,
податкове повідомлення-рішення №
від 19 червня 2013 р., яким ПП «МТС»
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
153 078 грн. 96 коп., у тому числі 122 463 грн. 17
коп. за основним платежем та 30 615 грн. 79
коп. за штрафними санкціями та
податкове повідомлення-рішення №
від 19 червня 2013 р., яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання із сплати податку на
додану вартість за штрафними санкціями
на 49 837 грн. 93 коп.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на прибуток і
податку на додану вартість валових
витрат та податкового кредиту
врегульовано статтями 138, 139, 198
Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

У розгляді цієї справи суд першої
інстанції за наслідками дослідження
первинних документів дійшов висновку
про реальність господарських операцій
між позивачем та ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2

Судова колегія знаходить наведений
висновок окружного адміністративного
суду обґрунтованим та таким, що
підтверджується зібраними у справі
доказами.

Так, на підтвердження товарності
укладених угод позивачем було надано
копії: договорів № 3003-1 від 30.03.2011 р., №
41/1 від 10.10.2011 р., № 29 від 01.11.2011 р., № 36 від
27.05.2011 р., № 17 від 27.05.2011 р., видаткових
накладних, податкових накладних,
платіжних доручень, банківських
виписок, актів заліку зустрічних
однорідних вимог, товарно-транспортних
накладних, карток рахунків із
відображенням змін в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі ПП
«МТС», які свідчать, що зобов'язання за
договорами між позивачем та його
контрагентами виконувались сторонами
у повному обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ПП «МТС» були наявні всі
необхідні документи, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського та
податкового обліку, для віднесення до
валових витрат та податкового кредиту
сум, сплачених позивачем контрагентам,
а аналіз наданих позивачем податкових
накладних, інших первинних та
платіжних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2

Твердження відповідача про
нікчемність укладених правочинів
обґрунтовано не взято судом до уваги,
оскільки відповідачем не надано
доказів, а судом попередньої інстанції
встановлено фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання позивачем та ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_2 правочинів.

Миронівською ОДПІ також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Самі по собі вищезазначені угоди не є
такими, що суперечать інтересам
держави та суспільства.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.П.Мельничук

Ухвала складена в повному обсязі 17
липня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мельничук В.П.