Справа № 813/2901/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/13922/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про визнання протиправними і
скасування наказів та поновлення на
роботі, за касаційною скаргою
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року і ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2014 року,-

у с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що з вересня 2011 року проходив
службу в органах внутрішніх справ на
посаді оперуповноваженого сектору
карного розшуку Кам'янко-Бузького
районного відділу Головного
Управління МВС України у Львівській
області, з 23 січня 2013 року - інспектор
слідчого відділення Шевченківського
районного відділу Львівського
міського Управління Головного
Управління МВС України у Львівській
області (далі - слідчий відділ
Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області).

Відповідно до наказів Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
(далі - ГУ МВС України у Львівській
області) № 496 від 28 березня 2013 року і №
142 ос від 22 квітня 2013 року його
притягнуто до адміністративної
відповідальності та звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України з підстав пункту
64 підпункту «є» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №114 від 29 липня 1991
року (далі Положення №114), за
порушення дисципліни.

Вважаючи оскаржувані накази
відповідача такими, що не відповідають
дійсним обставинам та вимогам закону,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
накази ГУ МВС України у Львівській
області № 496 від 28 березня 2013 року і № 142
о/с від 22 квітня 2013 року, ОСОБА_4
поновлено на посаді інспектора
слідчого відділу Шевченківського РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Рішення суду, в частині поновлення на
роботі, допущено до негайного
виконання.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
судів скасувати та відмовити у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд виходив з
того, що накази ГУ МВС України у
Львівській області № 496 від 28
березня 2013 року і № 142 ос від 22 квітня 2013
року про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності та
звільнення з органів внутрішніх справ
у запас Збройних Сил України з підстав
пункту 64 підпункту «є» Положення №114 не
відповідають вимогам закону зокрема,
прийняті з пропуском строку.

Проте до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
наказом ГУ МВС України у Львівській
області № 496 від 28 березня 2013 року за
грубі порушення Закону України «Про
міліцію», Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
наказів МВС України від 22 лютого 2012
року №155 та 16 березня 2007 року №81,
що призвело до повідомлення про
підозру у кримінальному провадженні,
дискредитацію звання працівника
органів внутрішніх справ, на позивача
накладено дисциплінарне стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом відповідача № 142 о/с від 22
квітня 2013 року позивача звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України з підстав пункту 64
підпункту «є» Положення №114, за
порушення дисципліни.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В порушення зазначених приписів закону
суди не врахували того, що згідно з
наказом ГУ МВС України у Львівській
області № 496 від 28 березня 2013 року та
висновку службового розслідування від
26 березня 2013 року дисциплінарний
проступок ОСОБА_4 полягав у тому, що
прокуратурою Буського району в ході
досудового слідства по кримінальному
провадженні повідомлено про підозру у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених частиною 1 статті 365,
частиною 1 статті 366 КК України.

Зі змісту службового розслідування
вбачається, що ОСОБА_4 будучи
оперуповноваженим сектору карного
розшуку Кам'янка-Бузького РВ ГУ МВС
України у Львівській області,
перевищуючи свої службові
повноваження, за відсутності
будь-якого доручення на проведення
слідчих дій, провів огляд місця події
стосовно перепакування вилучених
речових доказів, склав протокол про
проведення цього огляду, уніс завідомо
недостовірні дані щодо часу його
проведення.

Тобто, позивача притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за
порушення службової дисципліни, а не
вчинення злочину.

За приписами пункту 64 підпункту «є»
Положення №114 особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV (далі -
Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1
Дисциплінарного статуту службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів i
підрозділів, та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 і 5 Дисциплінарного
статуту під проступком розуміється
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового i начальницького складу
несуть дисциплінарну
відповідальність.

За змістом статті 7 Дисциплінарного
статуту службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти
від протиправних посягань життя,
здоров'я, права та свободи громадян,
власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу
про громадян і бути готовим у будь-який
час надати їм допомогу; дотримуватися
норм професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

За приписами статті 12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного
стягнення, як звільнення з органів
внутрішніх справ. Звільнення з органів
внутрішніх справ є найсуворішим видом
стягнення, рішення про накладення
якого має прийматися з урахуванням
тяжкості вчиненого та попередньої
роботи особи.

Суди першої і апеляційної інстанцій
при вирішенні спору не врахували того,
що порушення, які допустив позивач під
час виконання службових обов'язків,
давали підстави для застосування
найсуворішого виду стягнення.

При цьому, суди неправильно
застосували до спірних правовідносин
положення статей 14, 16 Дисциплінарного
статуту, відповідно до яких з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником.

У разі необхідності цей термін може
бути продовжено начальником, який
призначив службове розслідування, або
старшим прямим начальником, але не
більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника
надання письмового пояснення.
Небажання порушника надавати
пояснення не перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст
якого оголошується особовому складу
органу внутрішніх справ.

При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення
є крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця
з дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення,
не враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Як убачається з матеріалів справи, від
позивача у місячний термін відібрано
пояснення, проведено службове
розслідування і видано спірний наказ
№496 від 28 березня 2013 року.

З матеріалів справи також вбачається,
що про обставини скоєння проступку
відповідач дізнався 21 березня 2013 року
з повідомлення прокурора.

А тому, ставлячи під сумнів пропуск
строку на застосування
дисциплінарного стягнення судам слід
було мотивувати початок перебігу
такого і докази, які стверджують
зазначене, як того вимагає стаття 16
Дисциплінарного статуту.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17
лютого 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало