Справа № 2а-746/12/1370
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-746/12/1370
Колегія суддів Львівського окружного
адміністративного суду
в складі : головуючого - судді
Дем"яновського Г.С.,
суддів Гулкевич
при секретарі Гавірко
з участю позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов»язання до вчинення дій,-
Адміністративний позивач ОСОБА_2
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
Управління МВС України на залізничному
транспорті про визнання дій
протиправними та скасування наказів.
В позовній заяві позивач просив :
-поновити ОСОБА_2 ,пропущений строк на
звернення до адміністративного суду за
захистом своїх прав,свобод та
-визнати дії посадових осіб
Міністерства Внутрішніх справ України
та управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті протиправними,
-визнати протиправною та скасувати
редакцію Наказу Управління МВС України
на залізничному транспорті №49 ос від
15.04.2008 року в частині „зі збереженням
раніше встановлених надбавок"
- визнати протиправною та скасувати
редакцію Наказу Управління МВС України
на залізничному транспорті за № 188 ос
від 26.12.2008 року в частині „виплативши
при цьому заробітну плату зі
збереженням раніше встановлених
надбавок з 07 березня по 30 вересня 2008
- визнати протиправним та скасувати
Наказ Управління МВС України на
залізничному транспорті № 4ос від
-зобов"язати МВС України привести у
десятиденний термін з часу набрання
рішенням суду законної сили накази
Управління МВС України на залізничному
транспорті №49 ос від 15.04.2008 року, № 188 ос
від 26.12.2008 року в частині скасованих
рішень у відповідність до вимог ч.2 п.24
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
України,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1991 року
за № 114, та п.3.5.2. Інструкції про порядок
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України
,затвердженої наказом МВС України
31.12.2007 року за № 499

Ухвалою суду від 12 березня 2012 року
позовні вимоги до Управління МВС
України на залізничному транспорті
щодо визнання протиправними дій та
наказів Управління МВС України на
залізничному транспорті залишені без
розгляду..

Заявою про зміну позовних вимог від
14.04.2014 року позивач змінив позовні
вимоги і виклав їх в наступній
редакції:

1.Визнати дії посадових осіб
Міністерства внутрішніх справ України
в частині відсутності реагування на
заяви позивача ОСОБА_2 про
невідповідність наказів Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на залізничному транспорті № 49 ос від
15.04.2008 року в частині «зі збереженням
раніше встановлених надбавок «, № 188 ос
від 26.12.2008 року в частині «виплативши
при цьому заробітну плату зі
збереженням раніше встановлених
надбавок з 07 березня по 30 вересня 2008
року «та № 4 ос від 20.01.2009 року вимогам
ч.2 п.24 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
України,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1991 року
за № 114 та приведення їх у
відповідність до вимог вказаного
нормативно-правового акту.

2. Визнати як такими , що суперечать
вимогам ч.2 п.24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ
України,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1991 року
за № 114. та скасувати з моменту їх
прийняття:

2.1 Редакції наказів Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на залізничному транспорті № 49 ос від
15.04.2008 року в частині «зі збереженням
раніше встановлених надбавок «, № 188 ос
від 26.12.2008 року в частині «виплативши
при цьому заробітну плату зі
збереженням раніше встановлених
надбавок з 07 березня по 30 вересня 2008
року «

2.2.Наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті № 4 ос від
20.01.2009 року

3.Зобов»язати Міністерство внутрішніх
справ України скасовані редакції
наказів Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті № 49 ос від
15.04.2008 року , № 188 ос від 26.12.2008 року
привести у відповідність до вимог ч.2
п.24 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
України,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1991 року
за № 114.

4. Зобов»язати Міністерство внутрішніх
справ України у відповідності до
частини 1 статті 267 кодексу
адміністративного судочинства україни
подати у десятиденний термін з дня
набрання даним судовим рішенням
законної сили звіт про його виконання.

Ухвалою суду від 16 липня 2014 року
закрито провадження у справі щодо
наступних позовних вимог : 2. Визнати як
такими , що суперечать вимогам ч.2 п.24
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ
України,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України 29.07.1991 року
за № 114. та скасувати з моменту їх
прийняття:

2.1 Редакції наказів Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на залізничному транспорті № 49 ос від
15.04.2008 року в частині «зі збереженням
раніше встановлених надбавок «, № 188 ос
від 26.12.2008 року в частині «виплативши
при цьому заробітну плату зі
збереженням раніше встановлених
надбавок з 07 березня по 30 вересня 2008
року «

2.2.Наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті № 4 ос від
20.01.2009 року

Тому суд розглядає лише позовні
вимоги щодо відповідача Міністерства
внутрішніх справ України.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився ,просив
відкласти розгляд справи , однак суд
вважає,що в штаті відповідача
рахується не один представник і
відповідач мав повну можливість
направити представника в судове
засідання. Суд вважає ,що неодноразові
клопотання про відкладення розгляду
справи спрямовані на затягування її
розгляду і тому справу слід розглядати
у відсутність представника
відповідача ,оскільки ним надані
відповідні клопотання та заперечення.

Вислухавши пояснення позивача
,перевіривши інші докази ,зібрані у
справі ,суд приходить до наступних
висновків

В позовній заяві позивач вказує,що у
відповідності до рішень Яворівського
районного суду Львівської області від
06.03.2008 року та 01.10.2008 року його
поновлено, відповідно, на посаді
начальника відділу по обслуговуванню
Львівської залізниці Управління по
боротьбі з організованою злочинністю
на транспорті Управління МВС України
на залізничному транспорті далі
(УМВСЗТ) та на службі в органах
внутрішніх справ у вищеназваній посаді
із виплатою середньомісячного
грошового забезпечення за час
виконання нижчеоплачуваної роботи та
за час вимушеного прогулу. На виконання
вказаних рішень суду по УМВСЗТ
видавались накази, відповідно за №№
49ос від 14.04.2008 року ,188ос від 26.12.2008 року
та 4ос від 20.01.2009 року.

Згідно наказу № 49ос від 15.04.2008 року на
виконання постанови Яворівського
районного суду Львівської області від
06 березня 2008 року в справі № 2а-5008 його
поновлено на посаді начальника відділу
з обслуговування Львівської залізниці
УБОЗ УМВС України на залізничному
транспорті зі збереженням раніше
встановлених надбавок.

Наказом № 188ос від 26.12.2008 року на
виконання постанови Яворівського
районного суду Львівської області в
справі № 2а- 2992008 його поновлено на
службі в органах внутрішніх справ на
посаді начальника відділу з
обслуговування Львівської залізниці
УБОЗ Управління МВС України на
залізничному транспорті, виплачено при
цьому заробітну плату зі збереженням
раніше встановлених надбавок з 07
березня по 30 вересня 2008 року. А 20.01.2009
року у вказаний наказ наказом № 4ос
були внесені зміни ,якими йому
виплачується заробітна плата зі
збереженням раніше встановленого
посадового окладу в розмірі 1250 гривень,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 7 листопада 2007
року № 1294 та наказу МВС України від 31
грудня 2007 року № 499 надбавки за
виконання особливо важливих завдань у
розмірі 50 відсотків, надбавки за службу
в спеціальних підрозділах по боротьбі
з організованою злочинністю у розмірі
50 відсотків з 07 березня 2008 року.

За судовими рішеннями йому за час
виконання нижчеоплачуваної роботи та
за час вимушеного прогулу повинно було
виплачуватись грошове забезпечення із
розрахунку встановленого судом
середньомісячного розміру в сумі 5 727,60
гривень, а фактично виданням вказаних
наказів йому грошове забезпечення
виплачувалось щомісячно в розмірі З
533,50 гривень, що на 2 194,10 гривень менше,
ніж передбачалось судовими рішеннями.

Позивач вважає, що вказані вище пункти
наказів суперечать вимогам нормативно-
правових актів, які регулюють питання
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України та виплату їм
грошового забезпечення.

Так, у відповідності до частини 2 пункту
24 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України у
разі поновлення на роботі (посаді)
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більше як за один рік.

Пунктом 15 Положення про матеріальну
відповідальність військовослужбовців
за шкоду, заподіяну державі,
затвердженого Постановою Верховної
Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995р.,
командири (начальники) військових
частин, винні в незаконному звільненні
чи переведенні робітника або службовця
на іншу роботу, повністю відшкодовують
матеріальну шкоду, заподіяну у зв'язку
з оплатою за період вимушеного прогулу
чи за період виконання ними нижче
оплачуваної роботи. Таку ж
відповідальність командири
(начальники) військових частин несуть
також у разі затримання ними виконання
ухвали суду або наказу вищого за
підлеглістю командира (начальника) про
поновлення робітника або службовця на
роботі. Дія цього Положення
поширюється також на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (ч. 4 п. 1
Положення).

Особам рядового і начальницького
складу, звільненим з органів
внутрішніх справ, а потім поновленим на
службі у зв'язку з визнанням звільнення
незаконним, грошове забезпечення за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення виплачується за посадою, з
якої вони були звільнені (п. 3.5.2
Інструкції про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України).

Пунктом 1.12 вказаної Інструкції грошове
забезпечення, виплачене особі рядового
і начальницького складу несвоєчасно
або виплачене їй у меншому розмірі, ніж
належало, виплачується за весь період,
що передував моменту звернення за
одержанням недоотриманого грошового
забезпечення, протягом якого особа
мала на нього право.

Грошове забезпечення виплачується
особам, які призначені на штатну посаду
на підставі наказу про призначення, або
які зараховані в розпорядження
відповідного органу на підставі наказу
про таке зарахування (п.п. 1.4 - 1.5
Інструкції).

Позивач зазначив ,що з аналізу вказаних
нормативно-правових актів випливає, що
на підставі рішень Яворівського
районного суду Львівської області від
06.03.2008р. та від 01.10.2008р. грошове
забезпечення повинно було
виплачуватись в розмірі
середньомісячного грошового
забезпечення за час виконання
нижчеоплачуваної роботи чи за час
вимушеного прогулу в розмірі 5 727,60
гривень щомісячно, а не на підставі
наказів начальника УМВСЗТ про
встановлення посадового окладу та
надбавок, доплат тощо, якими розмір
грошового забезпечення встановлено в
розмірі 3 533,50 гривень щомісячно, що на 2
194.10 гривень менше встановленого
судовими рішеннями. Видання названих
вище наказів призвело до нарахування
та виплати мені грошового забезпечення
в значно менших розмірах, ніж це
передбачалось відповідними судовими
рішеннями, на що я вказував вище, і, як
наслідок, до заниженого розміру
пенсійного забезпечення.

У відповідності до частини 4 статті 99
КАСУ, якщо законом передбачена
можливість досудового порядку
вирішення спору і позивач скористався
цим порядком, то для звернення до
адміністративного суду встановлюється
місячний строк, який обчислюється з
дня. коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги га
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Накази по особовому складу Управління
МВС України на залізничному транспорті
за №№ 49ос від 15.04.2008 року, 188ос від 26.12.2008
року та 4ос від 20.01.2009 року протягом
тривалого часу до нього належним чином
доведені не були ні в письмовому, ні в
усному вигляді, з їх змістом його не
було ознайомлено ні після їх видання,
ні після його звільнення із органів
внутрішніх справ. Лише після
офіційного звернення до МВС України із
заявою (реєстраційний номер заяви Л-21
від 10.03.2011 року) про надання копій
витягів із названих наказів в квітні
місяці 2011 року (вихідний номер 23Ш-21 від
08 квітня 2011 року) було направлено
поштовим відправленням копії витягів
із них, які він отримав 15 квітня 2011 року.

Законодавство України передбачає
можливість досудового порядку
вирішення спору, яким він скористався.
Таким законодавчим актом, зокрема,
являється Закон України «Про
Дисциплінарний Статут органів
внутрішніх справ України». Згідно
частин 1 та пункту 4 Дисциплінарного
Статуту наказ є формою реалізації
службових повноважень особи
начальницького складу, згідно з якими
визначаються мета і предмет завдання,
строк його виконання та відповідальна
особа, якій належить його виконати;
накази повинні бути законними,
зрозумілими. Частина 4 вказаної статті
Дисциплінарного Статуту говорить про
те, що скасувати наказ має право тільки
начальник, який видав відповідний
наказ, або старший прямий начальник.

У точній відповідності до вимог
частини 4 пункту 4 Дисциплінарного
Статуту органів внутрішніх справ ним 29
червня 2011 року на адресу Управління МВС
України на залізничному транспорті
(начальника, який видав оскаржувані
накази) було подано заяву про відміну
оскаржуваних пунктів наказів. Не
отримавши протягом тривалого часу
відповіді на звернення, ним 08 листопада
2011 року було направлено відповідну
заяву на ім'я Міністра внутрішніх справ
України (старший прямий начальник).
Згідно листа МВС України 11 грудня
2011року в задоволенні цього звернення
відмовлено по причині того, що УМВСЗТ
із травня місяця 2009 року ліквідовано,
тобто суб'єкт владних повноважень про
прийняте рішення його повідомив
листом від 13 грудня 2011 року..

Тому позивач просить задовольнити
позов.

Відповідач у запереченнях зазначив,що
Міністерством внутрішніх справ
України (далі - МВС) розглянуто позов
ОСОБА_2 про скасування наказів та
зобов'язання до вчинення дій, з
урахуванням уточнених позовних вимог.

МВС заперечує проти заявлених позовних
вимог та вважає, що законні підстави
для їх задоволення відсутні.

Позиція МВС України полягає в
наступному.

Відповідач зазначає ,що в первинній
редакції позовної заяви ОСОБА_2 до МВС
та Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті від 25.01.2012 року останній
визначив шість позовних вимог.

В ході судового розгляду справи
позивач змінив позовні вимоги.Позивач
для створення можливості звернутися до
суду взяв за основу позовну вимогу про
визнання дій, посадових осіб МВС
України та УМВСЗТ щодо не розгляду його
заяв протиправними, непримітно обтяжив
її більш важливішими для нього старими
вимогами, що не були задоволені в
попередніх судових процесах.

На думку відповідача позивач має на
меті скасувати вищевказані накази
Управління МВС України на залізничному
транспорті і в черговий раз заявляє
ідентичні позовні вимоги перекидаючи
їх з однієї справи в іншу, від одного
відповідача до іншого, незважаючи на
встановлені процесуальні строки. При
цьому в останній уточненій редакції
позовних вимог ОСОБА_2 навіть не
ставить питання про надання оцінки
правомірності наказів Управління МВС
України на залізничному транспорті та
визнання їх протиправними - єдина мета,
виключно скасувати такі.

Згідно змісту наказів УМВСЗТ від 15.04.2008
№ 49 о/с, від 26.12.2008 № 188 о/с, чітко
прослідковується, що вони стосуються
проходження ОСОБА_2 служби в Управлінні
МВС України на залізничному транспорті
на посаді начальника відділу з
обслуговування Львівської залізниці
УБОЗ УМВСЗТ, а саме поновлення позивача
на вказаній посаді на підставі
постанов Яворівського районного суду
Львівської області № 2а-50 та № 2а-229.

Відповідно до п. 15 ч. 1 статті З КАС
України публічна служба - це діяльність
на державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Беззаперечним фактом є те, що позивач
сформував позовні вимоги щодо
скасування наказів УМВСЗТ (окремих їх
положень), що стосуються його
проходження публічної служби в органах
внутрішніх справ протягом 2008-2009 років.

Відповідач зазначив , що звертаючись до
суду із вказаним позовом та
стверджуючи, що про оскаржувані ним
накази УМВСЗТ позивач дізнався лише
15.04.2011, останній демонструє свою
неповагу до сторін у справі, діє
недобросовісно та вкотре надає
неправдиву інформацію в розпорядження
суду.

Накази УМВСЗТ, що оскаржуються
позивачем неодноразово фігурували в
якості доказів в декількох
адміністративних справах за участю
ОСОБА_2, МВС та УМВСЗТ, що розглядалися в
судах Львівської області протягом
2009-2011 років.

Ініціатором залучення вказаних
наказів до матеріалів
адміністративних справ виступав сам
ОСОБА_2, обґрунтовуючи ними
протиправність дій посадових осіб
УМВСЗТ.

Вказане підтверджується матеріалами:

Адміністративної справи № 2а-8044/09/1370 за
позовом ОСОБА_2 до МВС про визнання дій
неправомірними та стягнення грошових
компенсацій, що розглядалася у
Львівському окружному
адміністративному суді.

Адміністративної справи № 2а-7945/09/1370 за
позовом ОСОБА_2 до МВС про стягнення
недоплаченої одноразової грошової
допомоги, що є предметом розгляду
Яворівського районного суду
Львівської області.

Адміністративної справи № 2а-185 за
позовом ОСОБА_2 до МВС, УМВСЗТ, ТУ ПФ
України у Львівській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії.

Адміністративної справи № 2а-7476/10/1370 за
позовом ОСОБА_2 до Управління МВС
України на залізничному транспорті,
третя особа Міністерство внутрішніх
справ України про визнання недійсними
наказів УМВСЗТ від 15.04.2008 № 49 о/с, № 188
о/с та від 20.01.2009 № 4о/с.

Звертаючись до судів із вказаними
позовами ОСОБА_2 в якості доказів, що
обґрунтовують правомірність його
вимог залучав копії наказів УМВСЗТ № 49
о/с, від 26.12.2008 № 188 о/с та від 20.01.2009 № 4о/с
в якості додатків до цих позовів.

Крім того, про існування вказаних
наказів ОСОБА_2 інформувався листами
МВС від 18.08.2009 № 15/2-Л-1241Д291 та від 25.06.2009
№ Л-11653. Вказані листи також були
залучені позивачем в якості доказів до
матеріалів зазначених справ.

Факт того, що позивач знав про
існування наказів УМВСЗТ від 26.12.2008 № 188
о/с та від 20.01.2009 № 4о/с станом на 18.05.2009
встановлено в описовій частині
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 02.06.2011 у
справі № 2а-6239/09/1370 (арк. 2 та 8 тексту
постанови).

Вказане свідчить, що ще із середини 2009
року позивач знав про існування
оскаржуваних ним наказів, мав в
розпорядженні їх копії, коментував їх
зміст і формував на підставі цього свої
позовні вимоги та не був позбавлений
можливості оскаржити у встановленим
КАС порядку.

У зв'язку з викладеним заяви позивача
про те, що про зміст оскаржуваних
наказів УМВСЗТ від 15.04.2008 № 49 о/с, від
26.12.2008 № 188 о/с та від 20.01.2009 року 4 о/с він
дізнався лише в квітні 2011 року не
відповідає дійсності та свідчить про
цілеспрямоване намагання позивача
ввести в оману суд, надаючи неправдиві
свідчення по справі.

На думку МВС, звертаючись до суду,
позивач не навів жодної обставини та
норми законодавства України, що
порушуються оскаржуваними ним
наказами УМВСЗТ.

У зв'язку з цим позивач не спромігся
довести існування фактів протиправних
дій з боку УМВСЗТ та МВС України
відносно нього.

ОСОБА_2 проходив службу в Управлінні
МВС України на залізничному транспорті
на посадах офіцерського складу.

Порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
стверджуваним Кабінетом Міністрів
Української PCP.

Згідно з розділом IV «Призначення на
посади, переміщення і просування по
службі» Положення призначення на
посади, переміщення і просування по
службі осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
здійснюється наказами начальниками,
яким таке право надано Міністром
внутрішніх справ.

Згідно з п. 24 Положення у разі
незаконного звільнення особи рядового,
начальницького складу органів
внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Постановою Яворівського районного
суду Львівської області від 06.03.2008 року
№ 2а-50/08 було визнано незаконним та
скасовано наказ УМВСЗТ від 10.2007 № 172,
яким ОСОБА_2 був звільнений з посади
начальника відділу по обслуговуванню
Львівської залізниці УБОЗ УМВЗТ та
зарахований в розпорядження СЗТ та
зобов'язано поновити позивача на
раніше займаній посаді. Стягнуто з
УМВСЗТ на користь ОСОБА_2 22 387,14 грн.
грошового забезпечення за час його
перебування в розпорядженні УМВСЗТ з
29.10.2007 по 06.03.2008.

На виконання вказаної постанови суду
відділом з примусового виконання
рішень Управління юстиції м. Києва, за
заявою ОСОБА_2 було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
постанови суду в частині поновлення
позивача на займаній ним посаді.

В рамках вказаного виконавчого
провадження наказом УМВСЗТ від 15.04.2008 №
49 о/с ОСОБА_2 був поновлений на посаді
начальника відділу з обслуговування
Львівської залізниці УБОЗ УМВСЗТ.

Видання вказаного наказу було
підставою для вирішення питання
відшкодування коштів позивачу за
вимушений прогул, що і було зроблено
УМВСЗТ протягом 2008 року.

Таким чином видання наказу УМВСЗТ від
15.04.2008 № 49 о/с в частині, що стосується
ОСОБА_2 є прямим виконанням постанови
суду в рамках виконавчого провадження.

Вказаний наказ виданий уповноваженим
органом в межах наданих повноважень та
стосується поновлення прав позивача. У
зв'язку з цим правових підстав для його
скасування повністю або частково
немає.

Слід зазначити, що вимагаючи скасувати
вказаний наказ, позивач не навів жодної
правової підстави для цього.

Крім того, позивач не навів також які
його права та інтереси порушуються
вказаним наказом.

Отже позивач не надав в розпорядження
суду правові обґрунтування
незаконності вказаного наказу, а
аналіз правових підстав його видання
свідчить про його цілковиту
законність.

Щодо законності видання наказу УМВСЗТ
від 26.12.2008 № 188 о/с слід зазначити
наступне.

Постановою Яворівського районного
суду від 01.10.2008 у справі № 2а- 299/2008 було
визнано незаконним та скасовано наказ
МВС від 07.03.2008 Хі 442 о/с в частині
звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх
справ, зобов'язано поновити ОСОБА_2 в
органах внутрішніх справ на раніше
займаній ним посаді.

Наказом МВС України від 23.12.2008 № 1957 о/с
позивач був поновлений на посаді
начальника відділу з обслуговування
Львівської залізниці УБОЗ УМВСЗТ, а
наказ МВС від 07.03.2008 № 442 о/с в частині
звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх
справ був визнаний незаконним.

З метою забезпечення можливості
призначення та виплати позивачу
грошового забезпечення з місцем
проходження служби наказом УМВСЗТ від
26. 12.2008 № 188 о/с позивача було поновлено
на службі в органах внутрішніх справ на
посаду начальника відділу з
обслуговування Львівської залізниці
УБОЗ УМВСЗТ та виплачено заробітну
плату зі збереження всіх встановлених
надбавок.

Законність наказу УМВСЗТ від 26.12.2008 № 188
о/с в частині поновлення позивача в
органах внутрішніх справ на раніше
займаній ним посаді вже досліджувалася
Львівським окружним адміністративним
суду у справі № 2а- 62З9/09/1370, фактів його
невідповідності законодавству та
порушення права та інтересів позивача
встановлено не було. Зазначене рішення
суду набрало законної сили.

Таким чином законність наказу УМВСЗТ
від 26.12.2008 № 188 о/с в частині, що
стосується позивача вже встановлено
судовим рішення в адміністративній
справі, а позивач не навів обставин та
правових підстав, що встановлюють факт
незаконності вказаного наказу.

Наказом УМВСЗТ від 20.01.2009 № 4 о/с були
внесені зміни до наказу УМВСЗТ від
26.12.2008 № 188 о/с в частині, що стосуються
поновлення на службі ОСОБА_2

Згідно змісту наказу УМВСЗТ від 26.12.2008
№ 188 о/с ОСОБА_2 підлягала до виплати
заробітна плата зі збереженням раніше
встановлених надбавок, 07.03.2008 по 30.09.2008.

Порядок та умови виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу»
та наказом МВС від 31.12.2007 № 499 «Про
впорядкування структури та умов
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ».

Згідно з п.1 Постанови КМ України від
07.11.2007 № 1294 особам рядового і
начальницького складу під час
проходження служби виплачується
грошове забезпечення. Виплата
заробітної плати вказаній категорії
державних службовців не передбачена.

Таким чином встановлення та виплата
ОСОБА_2 заробітної плати є некоректним,
оскільки під час проходження служби в
органах внутрішніх справ останній міг
отримувати лише грошове забезпечення.

Відповідно до п. 1.5, 2.2.2, 2.5.1. та 2.92.
Інструкції про порядок виплати
фошового забезпечення особам рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ наказу МВС від 31.12.2007
№ 499 основні та додаткові види
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ здійснюється
на підставі наказу начальника органу
внутрішніх справ про призначення на
штатну посаду, яка входить у його
номенклатуру.

Тому виплата грошового забезпечення
особі рядового або начальницького
складу відбувається на підставі наказу
уповноваженого начальника, в якому
зазначаються всі види грошового
забезпечення, що підлягають до виплати
особі з моменту її призначення на
штатну посаду.

Наказ УМВСЗТ від 26.12.2008 № 188 о/с в
частині, що стосується ОСОБА_2 не
вказував види грошового забезпечення,
якими забезпечується ОСОБА_2 з 07.03.2008.,
внаслідок чого останній в подальшому
позбавлявся можливості стримувати
грошове забезпечення.

Наказом УМВСЗТ від 07.02.2008 № 11 о/с, з
01.01.2008 позивачу були встановлені види
грошового забезпечення, які він
отримував під час проходження служби в
УМВСЗТ.

Згідно з вказаним наказом з 01.01.2008
ОСОБА_2 отримував посадовий оклад 1250
грн., надбавку за виконання особливо
важливих завдань у розмірі - 50 % від
посадового окладу, надбавка за службу в
спеціальних підрозділах з
організованою злочинністю у розмірі 50%
від посадового окладу.

У зв»язку з цим керівництвом УМВСЗТ
було прийнято рішення привести
положення наказу від 26.12.2008 року № 188 ос
в частині ,що стосується виплати
грошового забезпечення ОСОБА_2 у
відповідність до положень наказу від
07.02.2008 року № 11 ос, яким останньому
встановлювалося грошове забезпечення
з 01.01.2008 року.Вказане відбулося шляхом
прийняття наказу УМВСЗТ від 20.01.2009 року
№ 4 ос .який вніс зміни до наказу від
26.12.2008 року № 188 ос.встаовивши вичерпний
перелік видів грошового забезпечення
,що підлягало виплаті позивачу після
його поновлення в органах внутрішніх
справ з 07.03.2008 року. Тому і цей наказ не
порушує права позивача.

Відповідач просить в позові відмовити.

Судом також встановлено наступне щодо
позовних вимог до МВС України ,що
розглядаються в даному провадженні:

Заявою від 08 листопада 2011 року позивач
ОСОБА_2 звернувся до Міністра
внутрішніх справ України дата
відправлення листа та поступлення
адресату не встановлена ,тому суд
приймає до уваги строки доставки
кореспонденції , встановлені ДП
«Укрпошта» для доставки листів в іншу
область України..

В означеній заяві ОСОБА_2 зазначає , що
29 червня 2011 року ним в адресу
Управління МВС України на залізничному
транспорті подавалась заява про
внесення змін в накази №№ 49 ос від
15.04.2008 року , 188 ос від 26.12.2008 року та 4 ос
від 20.01.2009 року.

Станом на 08 листопада 2011 року відповіді
про результати розгляду вказаної заяви
ним не отримано.

З огляду на сказане , ОСОБА_2 просить
надати письмову відповідь про
результати розгляду вказаної заяви.

Листом від 13 грудня 2011 року № 611-Л-2223
Міністерство внутрішніх справ України
повідомило ОСОБА_2 . про те ,що у
Міністерстві внутрішніх справ
розглянуто його звернення щодо
неотримання відповіді на звернення ,
адресоване Управлінню МВС України на
залізничному транспорті 29.06.2011.

В листі повідомляється ,що наказом МВС
Управління МВС України на залізничному
транспорті ліквідовано з травня 2009
року.

Проаналізувавши текст заяви ОСОБА_2 та
текст відповіді суд приходить до
висновку ,що зміст відповіді
адекватний саме питанню , поставленому
у листі ,оскільки стосується тільки
неотримання відповіді. Тому суд вважає
,що відповідачем надано реагування на
заяву позивача і в цій частині не
допущено протиправної бездіяльності.

Встановлено ,що дійсно Наказом МВС
України від 19.05.2009 року № 222 створено
Департамент транспортної міліції .

В подальшому МВС України видавались ще
Накази , що стосувались ліквідації та
реорганізації означеного управління і
в даний час означене Управління з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців не
виключене , даних про завершення роботи
Ліквідаційної комісії або
функціонування Управління немає.

Щодо позовних вимог , викладених у п.3 ,п.
4 уточненої позовної заяви ,то суд
вважає,що позивачем не доведено
правомірність означених вимог ,
оскільки з такими вимогами він до
відповідача безпосередньо не
звертався . а останньому не введено в
компетенцію приводити у відповідність
накази юридичної особи Управління МВС
України на залізничному транспорті ,
які на даний час не скасовані , як про те
зазначає позивач в уточненій позовній
заяві.

Згідно ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні грунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного суд
приходить до висновку ,що позивачем не
доведено неправомірність дій
відповідача і в позові ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов»язання до
вчинення дій слід відмовити.

Керуючись
ст.ст.2.4,7,14,23,99,158,159,160,161,163,162,167,128 КАС
України, , суд-

п о с т а н
о в и в :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та в строки, передбачені ст.186
КАС України та набуває законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України.

Колегія суддів:

головуючий- суддя:
Дем'яновський Г.С.

суддя:
Брильовський Р.М.

суддя :
Гулкевич І.З.