Справа № 2а-4/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/67503/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Вишгородського районного суду
Київської області від 19 червня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області (далі - Сільрада),

про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13
звернулися до суду з адміністративним
позовом про визнання бездіяльності
Сільради щодо зволікання з видачею
державних актів на право власності на
земельні ділянки на масиві «Стадіон» в
с. Нові Петрівці, Вишгородського
району, Київської області незаконною;
визнання незаконними дії та рішення
Сільради щодо припинення права
власності та права землекористування
на зазначені земельні ділянки;
скасування та визнання нечинним
рішення Сільради щодо передачі спірних
земельних ділянок у власність іншим
особам та виготовлення державних
актів; зобов'язання Сільради вчинити
дії на захист порушених прав та
забезпечити реалізацію конституційних
прав.

На обґрунтування позову зазначили, що
згідно п. 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України №2768-111 від
25.10.2001 року рішення про надання в
користування земельних ділянок,
прийняті відповідними органами, але не
виконані на момент введення у дію цього
Кодексу, підлягають виконанню
відповідно до Кодексу. Громадяни яким
надані земельні ділянки в тимчасове
користування є законними
користувачами цих земельних ділянок.

19 червня 2012 року постановою
Вишгородського районного суду
Київської області, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2012
року, позов задоволений частково.

Зобов'язано Сільраду розглянути заяви
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо передачі їм у
приватну власність спірних земельних
ділянок.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою
про скасування постанови
Вишгородського районного суду
Київської області та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду і
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, наказами
радгоспу ім. Ватутіна та рішеннями
Виконавчого комітету Сільради від 1993
року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були
виділені в тимчасове користування
земельні ділянки на масиві «Стадіон» в
с. Нові Петрівці, Вишгородського
району, Київської області, під огород
на підставі чинного на той час
законодавства.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
визначені повноваження сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, до яких зокрема
належать розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ст. 116 цього Кодексу громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 6, 7 ст. 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву про вибір місця розташування
земельної ділянки до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. До заяви додаються
матеріали, передбачені частиною п'ятою
статті 151 цього Кодексу, а також
висновки конкурсної комісії (у разі
відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства).

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу
України Право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України, а право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

У разі набуття права користування
земельною ділянкою під час дії
Земельного кодексу Української РСР,
право землекористування має бути
підтверджено документами,
передбаченими ст. 20 цього Кодексу.

Даною статтею передбачено, що право
короткострокового тимчасового
користування землею засвідчується
рішенням органу, який надав земельну
ділянку в користування. Зазначені
документи видаються після відводу
земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що накази радгоспу та
рішення Виконавчого комітету Сільради
від 1993 року не відповідають усім умовам
діючого на той час законодавства,
оскільки відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 19
Закону України № 553 від 7.12.1990 року «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»
(який втратив чинність) та ст. 19
Земельного кодексу України №2196 від
13.03.1992 року зі змінами та внесеннями від
26.12.1992 року (який втратив чинність), що
були чинними на момент прийняття цього
рішення, до питань які розглядаються
виключно на пленарних засіданнях
народних депутатів (не виконавчого
комітету) відносилося регулювання
земельних відносин відповідно до
чинного на той момент Земельного
кодексу України.

Враховуючи викладене, накази радгоспу
та рішення Виконавчого комітету
Сільради за 1993 рік прийняті Виконавчим
комітетом Сільради з перевищенням
своїх повноважень, всупереч
законодавству, яке було чинним при
прийняті наказу та рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного
кодексу України №2196 від 13.03.1992 року зі
змінами та доповненнями від 26.12.1992 року
(який втратив чинність), сільські,
селищні Ради народних депутатів
надають земельні ділянки у
користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального активного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів, та ч. 7 ст. 19
Земельного кодексу України №2196 від
13.03.1992 року зі змінами та доповненнями
від 26.12.1992 року (який втратив чинність)
надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок.

Суди попередніх інстанцій зазначили,
що рішення Виконавчого комітету
Сільради за 1993 року прийняті всупереч
Земельного кодексу України, а саме:
виділення земельної ділянки в
тимчасове користування чи закріплення
земельної ділянки не передбачається та
надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок, які в свою чергу не були
розроблені, а межі земельної ділянки не
були винесені в натуру (на місцевості),
тому не можуть вважатися такими, що
передані в користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного
кодексу України №2768-111 від 25.10.2001 року
право постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та
організації, що належать до державної
та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації;

в) релігійні організації України,
статути (положення) яких зареєстровано
у встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство
залізничного транспорту загального
користування, утворене відповідно до
Закону України «Про особливості
утворення публічного акціонерного
товариства залізничного транспорту
загального користування».

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що позовні
вимоги щодо визнання незаконними дій
Сільради про припинення права
власності та права землекористування
спірними земельними ділянками є
необґрунтовані, оскільки не були
надані правовстановлюючі документи на
спірні земельні ділянки та Сільрада не
приймала рішень про припинення права
користування цими земельними
ділянками.

Щодо позовної вимоги про визнання
незаконними дій Сільради щодо
зволікання з видачею державних актів
слід зазначити, що нормами Земельного
кодексу України та Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські ради не наділені
повноваженнями видавати державні акти,
оскільки такими повноваженнями
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №844 від 5.08.2009 року та
наказу Держкомзему України № 43 від
4.05.1999 року наділенні територіальні
органи Держкомзему України та ДП
«Центр ДЗК».

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 19 червня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.