Справа № 2а-345/12/1070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
К/9991/75981/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України
(далі-Підприємство), Міністерства
оборони України (далі-Міноборони),
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення одноразової
грошової допомоги, за касаційними
скаргами Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 9
лютого 2012 року і ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 листопада 2012 року та ОСОБА_4 на
ухвалу Київського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2014
року,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Підприємства та
Міноборони про стягнення одноразової
грошової допомоги при звільненні з
військової служби у запас за станом
здоров'я у розмірі 112414 грн. 50 коп.

На обґрунтування позовних вимог
послався на те, що при звільненні з
військової служби на порушення вимог
пункту 2 статті 15 Закону України від 20
грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі Закон №2011-ХІІ) Підприємство не
виплатило йому одноразову грошову
допомогу при звільненні з військової
служби у запас за станом здоров'я у
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Київський окружний адміністративний
суд постановою від 9 лютого 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 листопада 2012 року позов
задовольнив.

Окрім цього ухвалою Київського
окружного адміністративного суду від
13 грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2014
року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання
відмовлено.

У касаційних скаргах Підприємство і
ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просять:
відповідач ухвалені судові рішення по
суті спору скасувати та відмовити у
позові, а позивач ухвали судів
скасувати та задовольнити заяви.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку
про відхилення скарг з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що у разі коли військовослужбовці
звільняються безпосередньо з посад,
займаних в органах державної влади, на
підприємствах, в установах,
організаціях, куди вони були
відряджені для подальшого проходження
служби із залишенням на військовій
службі, обов'язок виплати одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби покладається законодавцем на ці
органи відповідно, до яких були
відряджені зазначені
військовослужбовці та у яких вони
працювали.

Спірні правовідносини
регулюються Законом №2011-ХІІ, Законом
України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі Закон № 2262-ХІІ), постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсії і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі
постанова № 393), постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 1999 року №
1281 «Про створення об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху України»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі постанова № 1281),
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і
норми грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби,
відряджених до державних органів,
установ, організацій» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі постанова № 104).

Законом, що визначає основні засади
державної політики у сфері соціального
захисту військовослужбовців та членів
їх сімей, встановлює єдину систему їх
соціального та правового захисту,
гарантує військовослужбовцям та
членам їх сімей в економічній,
соціальній, політичній сферах
сприятливі умови для реалізації їх
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни та регулює відносини у цій
галузі, є Закон № 2011-ХІІ.

Абзацом першим пункту 2 статті 15
зазначеного Закону встановлено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються з військової служби
за віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку
із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Відповідно до частини дев'ятої статті 6
Закону України від 25 березня 1992 року №
2232-XII «Про військовий обов'язок і
військову службу» (у редакції,
чинній на час вчинення спірних
відносин) військовослужбовці Збройних
Сил України та інших військових
формувань можуть бути відряджені до
державних органів, установ,
організацій, а також Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України для виконання
завдань в інтересах оборони держави та
її безпеки із залишенням на військовій
службі. Перелік посад, які можуть бути
заміщені військовослужбовцями в цих
державних органах, установах,
організаціях, а також Державному
підприємстві обслуговування
повітряного руху України,
затверджується Президентом України.

Відповідно до абзаців четвертого,
п'ятого пункту 2 статті 15 Закону №
2011-ХІІ виплата військовослужбовцям
одноразової грошової допомоги при
звільненні їх з військової служби
здійснюється Міністерством оборони
України, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання. Військовослужбовцям,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, виплата одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цим
пунктом, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких вони працювали.

Із наведених норм випливає, що
обов'язок з виплати
військовослужбовцям одноразової
грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби законодавець
покладає як на Міноборони, інші
утворені відповідно до законів України
військові формування та правоохоронні
органи, так і на органи державної влади,
органи місцевого самоврядування або
сформовані ними органи, підприємства,
;установи, організації, вищі навчальні
заклади залежно від того, були
відряджені зазначені
військовослужбовці для подальшого
проходження служби в органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування або сформовані ними
органи, на підприємства, в установи,
організації, вищі навчальні заклади чи
ні.

У разі коли військовослужбовці
звільняються безпосередньо з посад,
займаних в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування або у
сформованих ними органах, на
підприємствах, в установах,
організаціях, вищих навчальних
закладах, куди вони були відряджені
для подальшого проходження служби із
залишенням на військовій службі,
обов'язок виплати одноразової грошової
допомоги при звільненні зі служби
покладається законодавцем на органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування або сформовані ними
органи, підприємства, установи,
організації, вищі навчальні заклади
відповідно, до яких були відряджені
зазначені військовослужбовці та у яких
вони працювали.

Окрім того, на думку колегії суддів
пунктом 1 статті 15 Закону № 2011-ХІІ
встановлено, що пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону № 2262-ХІІ особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Частиною п'ятою статті 9 зазначеного
Закону встановлено, що особам
офіцерського складу, особам
середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або у сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
виплата одноразової грошової допомоги
з підстав, передбачених частинами
першою та другою цієї статті,
здійснюється за рахунок коштів
органів, у яких вони працювали.

Пунктом 14 постанови № 393 встановлено,
що військовослужбовцям, особам
середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, які вони займали в органах
державної влади, органах місцевого
самоврядування або сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі, виплата
одноразової грошової допомоги у
випадках, передбачених пунктом 10 цієї
постанови, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких
військовослужбовці та зазначені особи
працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови № 1281
грошове та матеріальне забезпечення
військовослужбовців, відряджених до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, здійснюється у порядку,
визначеному постановою № 104.

При цьому передбачено, що фінансування
витрат на утримання підрозділів
системи здійснюється за рахунок
коштів, передбачених на ці цілі в
державному бюджеті, частини коштів, що
надходять від аеронавігаційних зборів
та з інших джерел, не заборонених
законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови
№104 виплата грошового забезпечення
провадиться за рахунок коштів тих
державних органів, установ та
організацій, до яких відряджені
зазначені військовослужбовці, особи
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної кримінально
виконавчої служби.

Згідно зі статтею 9 Закону №2011-ІІ
до складу грошового забезпечення,
зокрема входять одноразові додаткові
види грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога при
звільненні зі служби
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу також є
одноразовим додатковим видом
грошового забезпечення та згідно з
Інструкцією щодо застосування
економічної класифікації видатків
бюджету, затвердженою наказом
Міністерства фінансів України від 12
березня 2012 року № 333, видатки на її
виплату здійснюються за кодом «Грошове
забезпечення військовослужбовців».

Системний аналіз зазначеного
законодавства дають підстави дійти
висновку, що оскільки виплата
грошового забезпечення
військовослужбовцям, відрядженим до
Підприємства, здійснюється за рахунок
коштів цього підприємства, виплата
одноразової грошової допомоги
зазначеним військовослужбовцям при
звільненні зі служби також
здійснюється за рахунок коштів
Підприємства.

Зі змісту вказаних положень чинного
законодавства вбачається, що
Міноборони не здійснює нарахування та
виплату грошового забезпечення
військовослужбовцям, відрядженим до
Підприємства, та не несе відповідних
зобов'язань зі здійснення таких
видатків.

Рішення судів по суті спору
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, судовій практиці
зокрема, постанові Верховного Суду
України від 3 червня 2014 року, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

Що ж до ухвал судів якими відмовлено
задовольнити заяви позивача про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання, то такі
відповідають вимогам статей 258, 261
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суди правильно виходили з того, що на
період касаційного розгляду справи та
зупинення судом цієї інстанції судових
рішень такі не підлягали виконанню.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України і ОСОБА_4
відхилити, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 9
лютого 2012 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 7 листопада 2012 року та ухвалу
Київського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало