Справа № 813/4505/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4505/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судового засідання
представника позивача Бойко Н.І.,
представник відповідача Засадного П.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом прокурора
Мостиського району Львівської області
до Крисовицької сільської ради
Мостиського району Львівської області
про визнання протиправним та
Прокурор Мостиського району
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Крисовицької сільської ради
Мостиського району Львівської області
з врахування уточнень до позовної
заяви просить визнати протиправним та
скасувати рішення сесії Крисовицької
сільської ради № 10 від 04.04.2014 року "Про
укладення договору на управління
спадщиною на не успадковане майно з
ТзОВ "Мостиські лани" на території
Крисовицької сільської ради".
В обгрунтування позовної вимоги
звертає увагу суду на норми земельного
законодавства, що визначають
повноваження органу місцевого
самоврядування щодо розпорядження ним
земельними ділянками, згідно таких
норм, стверджує, що орган місцевого
самоврядування вправі розпоряджатись
лише землями територіальної громади, а
тому прийняття рішення про укладення
договору на управління спадщиною на не
успадковане майно, що належали
громадянам на праві приватної
власності та знаходяться за межами
населеного пункту є таким, що прийняте
з перевищення наданих сількій раді
повноважень. Також додав, що спадщина
не була визнана судом відумерлою, а
відтак у власність територіальної
громади не перейшла.
В судовому засіданні прокурор позов
підтримав, просив такий задовольнити
Відповідач проти позову заперечив,
надав суду письмові заперечення,
зокрема зазначив, що договір на
управління спадщиною уклав відповідно
до вимог цивільного законодавства,
оскільки спадкоємців на спірні
земельні ділянки не було, а майно
потребувало догляду. За таких обставин
рішення вважає правомірним та таким, що
не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
відповідача просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Прокуратурою Мостиського району
Львівської області проведено
перевірку в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням вимог
земельного законодавства
Крисовицькою сільською радою
Мостиського району Львівської області.

Проведеною перевіркою було виявлено
порушення вимог ст. ст. 122, 125, 126
Земельного кодексу України та вимог ст.
1277 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України
«Про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» при
прийнятті рішення сесії Крисовицької
сільської ради № 10 від 04.04.2014 року "Про
укладення договору на управління
спадщиною на не успадковане майно з
ТзОВ "Мостиські лани" на території
Крисовицької сільської ради», а саме
відповідно зазначених норм районні
державні адміністрації не
уповноваженні щодо розпорядження
землями, що знаходяться за межами
населеного пункту, а також даними
нормами про порушення відповідачем
котрих стверджує прокурор,
передбачають, що умовою розпорядження
такими землями органом місцевого
самоврядування є визнання судом
спадщини відумерлою.

Суб'єкти владних повноважень,
згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України, мають
право звернутися до адміністративного
суду у випадках, передбачених
Конституцією та законами України.

У випадках встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб (ч. 2 ст. 6 КАС України).

Повноваження органів прокуратури
визначені Законом України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-XII далі
- Закон України "Про прокуратуру" (у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

У відповідності до ст. 19 Закон
України "Про прокуратуру" предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є, у тому числі, відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам, додержання законів, що
стосуються економічних відносин.
Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Повноваження прокурора щодо
нагляду за додержанням і застосуванням
законів передбачені ст. 20 цього Закону,
відповідно до якої, при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право: 1) вносити
подання; 2) у встановленому законом
порядку ініціювати притягнення особи
до дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування; 3)
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Перевірки відповідно до ст. 21
Закону України "Про прокуратуру"
проводяться за письмовими зверненнями
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, депутатів
усіх рівнів, фізичних та юридичних
осіб, а також за власною ініціативою
прокурора. При цьому перевірки за
заявами фізичних чи юридичних осіб,
зверненнями та запитами депутатів усіх
рівнів, крім заяв та повідомлень про
кримінальне правопорушення,
проводяться лише у разі їх
попереднього розгляду компетентними
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами або
неприйняття ними у встановлені строки
рішень з цих питань.

Повноваження прокурора щодо
нагляду за додержанням і застосуванням
законів передбачені ст. 20 цього Закону,
відповідно до якої, при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право звертатися до
суду в передбачених законом
випадках.

Діяльність прокурора в
адміністративному судочинстві
відбувається в конкретних
процесуальних формах, передбачених в ч.
3 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру». Такими формами є:

- звернення до суду із позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб;

- участь у розгляді судами справ;

- внесення апеляційного, касаційного
подання на судові рішення або заяви про
їх перегляд за нововиявленими
обставинами.

Прокурор самостійно визначає
підстави для представництва в судах,
форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

У рішенні Конституційного Суду
України від 08. 04.1999 року у справі за №
3-рп/99 (про представництво прокуратурою
України інтересів держави в
арбітражному суді) зазначено, що
«інтереси держави» є оціночним
поняттям, прокурор у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи могло відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Таким чином, при зверненні
прокурора до відповідного суду,
прокурор повинен у позовній заяві
обґрунтувати обставини, які вказують
на існування необхідності захисту
інтересів держави.

Подаючи адміністративний
позов в інтересах держави, прокурор
вбачає необхідність захисту інтересів
держави, оскільки відповідачем
порушено вимоги земельного
законодавства України.

З урахуванням встановлених
фактичних обставин справи та
вищенаведених норм Закону України
"Про прокуратуру" суд констатує подання
позову прокурором в порядку та з
підстав передбачених законом.

Враховуючи предмет та підстави позову,
спір виник щодо правомірності
винесення рішення сесії Крисовицької
сільської ради № 10 від 04.04.2014 року "Про
укладення договору на управління
спадщиною на не успадковане майно з
ТзОВ "Мостиські лани" на території
Крисовицької сільської ради».

Судом встановлено, що відповідно
рішення сесії Крисовицької сільської
ради № 10 від 04.04.2014 року "Про укладення
договору на управління спадщиною на не
успадковане майно з ТзОВ "Мостиські
лани" на території Крисовицької
сільської ради» відповідач вирішив
укласти договори на управління
спадщиною на майно земельні паї, щодо
яких спадкоємці, не оформили спадщину з
ТзОВ «Мостиські лани», а саме на не
успадковане майно площею, 88,707 га, на
території Крисовицької сільської ради
терміном на один рік або до з'явлення
спадкоємця, з орендною платою 5% від
грошової оцінки земельних ділянок.

Як вбачається з наданої позивачу
відповіді Крисовицької сільської ради
від 18.06.2014 року 02-18/185 спадкове майно
щодо котрого укладено договори у
кількості (71 договір) належало померлим
на підставі актів на земельні частки
(паї) виданих 18.11.2013 року.

Відповідно до листа-відповіді 18.06.2014
року №01-14/1349 відділу Держземагенства у
Мостиському районі Львівської області,
то з такої вбачається, що спірні
земельні ділянки знаходяться за межами
населених пунктів Крисовицької
сільської ради та такі перебувають у
приватній власності громадян для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Щодо даних фактичних обставин, то у
сторін відсутні заперечення.

Згідно ст. 1285 ЦК України якщо у складі
спадщини є майно, яке потребує
утримання, догляду, вчинення інших
фактичних чи юридичних дій для
підтримання його в належному стані,
нотаріус, а в населених пунктах, де
немає нотаріуса, - відповідний орган
місцевого самоврядування, у разі
відсутності спадкоємців або виконавця
заповіту укладають договір на
управління спадщиною з іншою особою.

Як вбачається з рішення сесії
Крисовицької сільської ради № 10 від
04.04.2014 року "Про укладення договору на
управління спадщиною на не успадковане
майно з ТзОВ "Мостиські лани" на
території Крисовицької сільської
ради» договори на управління спадщиною
на майно земельні паї, щодо яких
спадкоємці не оформили спадщину, з ТзОВ
«Мостиські лани», а саме на не
успадковане майно площею 88,707 га на
території Крисовицької сільської ради
укладені терміном на один рік або до
з'явлення спадкоємця, з орендною платою
5% від грошової оцінки земельних
ділянок.

Дана обставина також випливає з
долучених до справи договорів про
управління спадщиною на не успадковане
майно укладених між відповідачем та
ТзОВ «Мостиські лани», а саме з таких
договорів вбачається, що товариство
сплачувало на користь Крисовицької
сільської ради орендні платежі у
розмірі 5% від грошової оцінки
спадкового майна.

Суд звертає увагу відповідача, що зміст
права власності полягає у праві
володіння, користування та
розпорядження майном.

Відповідно до ст. 4 «Про оренду землі»
орендодавцями земельних ділянок є
громадяни та юридичні особи, у
власності яких перебувають земельні
ділянки, або уповноважені ними особи.

Як вбачається з листа-відповіді 18.06.2014
року №01-14/1349 відділу Держземагенства у
Мостиському районі Львівської області,
то спірні земельні ділянки знаходяться
за межами населених пунктів
Крисовицької сільської ради, та такі
перебувають у приватній власності
громадян, котрі надані їм до ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

З умов даних договорів вбачається, що
такі хоча і передбачають вчинення дій
ТзОВ "Мостиські лани" по збереженню
цілісності майна, що є характерними для
договорів на управління спадщиною,
однак такі договори за своєю юридичною
природою, на переконання суду, є
договорами оренди земельних ділянок,
так як за умовами даних договорів
справлялась орендна плата, та на
укладення котрих і приймалось спірне
рішення.

А відтак, оскільки відповідач не
являється власником зазначених
земельних ділянок, то й відповідно
приймати рішення «Про укладення
договору на управління спадщиною на не
успадковане майно з ТзОВ "Мостиські
лани" на території Крисовицької
сільської ради" у нього не було
законного права, оскільки відповідач
не являється власником спірних
земельних ділянок.

Правові ж аспекти щодо розпорядження
територіальною громадою не
успадкованим майном врегульоване
нормами ЦК України.

Так, згідно ст. 1277 ЦК України, у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою
подається після спливу одного року з
часу відкриття спадщини. Спадщина,
визнана судом відумерлою, переходить у
власність територіальної громади за
місцем відкриття спадщини.

З наведених норм однозначно
вбачається, що на орган місцевого
самоврядування покладено обов'язок
звернення до суду з метою визнання
спадщини відумерлою, аби орган
місцевого самоврядування в подальшому
зміг розпоряджатись зазначеним майном,
що входить до складу спадщини.

Тобто, суд звертає увагу відповідача,
що передумовою розпорядження не
успадкованим майном є факт визнання
судом спадщини відумерлою. Після
прийняття судом рішення про визнання
спадщини відумерлою, така переходить у
власність територіальної громади, що
дає право органу місцевого
самоврядування в подальшому
розпоряджатись зазначеним майном як
власником.

Доказів, що б свідчили про визнання
спадщини відумерлою матеріали справи
не містять.

Окрім цього, суд зазначає, що у
відповідності до ст. 122 Земельного
кодексу України сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад.

У відповідності до ст. 83 ЗК України
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають:

- усі землі в межах населених пунктів,
крім земельних ділянок приватної та
державної власності;

- земельні ділянки, на яких розташовані
будівлі, споруди, інші об'єкти
нерухомого майна комунальної
власності незалежно від місця їх
розташування.

Як було встановлено судом, що і не
заперечувалось сторонами, то земельні
ділянки щодо яких відповідачем
прийнято рішення про укладення
договорів, згідно листа-відповіді
18.06.2014 року №01-14/1349 відділу
Держземагенства у Мостиському районі
Львівської області перебувають у
приватній власності та знаходяться за
межами населених пунктів Крисовицької
сільської ради.

Також суд звертає увагу на те, що
відповідач як суб'єкт владних
повноважень в силу ст. 19 Конституції
України, повинен діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

А тому, оскільки відповідач
вправі розпоряджатись лише землями
комунальної власності відповідних
територіальних громад та в межах
населених пунктів, в той час як ним
прийнято рішення про укладення
договору на управління спадщиною на не
успадковане майно, що являється
приватною власністю громадян, та таке
майно знаходиться за межами населених
пунктів Крисовицької сільської ради,
то суд змушений констатувати, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення вийшов за межі
наданих йому законом повноважень.

А відтак, оскільки Крисовицька
сільська рада в порушення вимог ст. ст.
12, 83, 122, ЗК України, при прийнятті
рішення сесії Крисовицької сільської
ради № 10 від 04.04.2014 року "Про укладення
договору на управління спадщиною на не
успадковане майно з ТзОВ "Мостиські
лани" на території Крисовицької
сільської ради" перевищила надані
повноваження, то таке рішення є
протиправним, а тому підлягає
скасуванню.

Одним з принципів
адміністративного судочинства,
передбачених ст. 7 КАС України, є
принцип законності, який відповідно до
ст. 9 КАС України, полягає в наступному,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд згідно ч. 6 ст. 71 КАС України вирішує
справу на підставі наявних у справі
доказів. Відповідно до ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Отже, суд дійшов висновку про те, що
питання, вирішене оскаржуваним
рішенням, не входить до обсягу
повноважень відповідача. Відповідно,
слід визнати неправомірним та
скасувати рішення сесії Крисовицької
сільської ради № 10 від 04.04.2014 року «Про
укладення договору на управління
спадщиною на не успадковане майно з
ТзОВ "Мостиські лани" на території
Крисовицької сільської ради».

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір), відповідно до
ст. 94 КАС України, стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а
н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення сесії Крисовицької сільської
ради Мостиського району Львівської
області №10 від 04.04.2014 року «Про
укладення договору на управління
спадщиною на не успадковане майно з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостиські лани» на
території Крисовицької сільської
ради».

Судові витрати зі сторін не стягуються.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 21.07.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.