Справа № 804/8059/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
09 липня 2014 р. Справа № 804/8059/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі Уваровій
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства «Веста-Дніпро» про
адміністративно-господарських санкцій
10.06.14 року Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Веста-Дніпро» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 387032,92 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
відповідач в порушення ст.ст. 19, 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.91 № 875-XII (далі - Закон № 875) не сплатив
адміністративно-господарські санкції
за кожне робоче місце призначене для
працевлаштування інваліда та не
зайняте інвалідом. За недотримання
нормативу позивач повинен був сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі середньої річної заробітної
плати на підприємстві за кожне
незайняте робоче місце у термін до 15
квітня року, наступного за роком в
якому відбулося порушення нормативу, а
у разі прострочення сплатити також
пеню за прострочення. Оскільки позивач
не забезпечив працевлаштування дев'яти
інвалідів та самостійно не сплатив
адміністративно-господарські санкції
за нездійснення працевлаштування 9
інвалідів, з нього підлягають
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 386916,84 грн. та пеню у розмірі
116,08 грн. за порушення термінів їх
сплати, а всього 387032,92 грн. Вказану суму
заборгованості позивач просить
стягнути в судовому порядку.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив задовольнити позов із підстав
Представник відповідача заперечував
проти позову, просив відмовити у
задоволені позову. В обґрунтування
заперечень зазначив, що з боку
відповідача у повному обсязі виконані
всі вимоги ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», створені робочі
місця для інвалідів у кількості 28
одиниць, підприємством щомісяця
подавались до центру зайнятості звіти
про наявність вакансій для інвалідів
із зазначенням всієї необхідної
інформації щодо вимог до претендентів.
Обов'язок працевлаштування інвалідів
законом покладено на Державну службу
зайнятості. З направлених центром
зайнятості інвалідів в 2013 році, один
був працевлаштований на підприємстві.
До центру зайнятості практично
щомісячно додатково направлялись
листи з проханням направляти на
підприємство інвалідів для
працевлаштування. Між тим, належна
кількість інвалідів на підприємство
так і не була направлена.
За таких обставин, позивачем
безпідставно нараховані
адміністративно-господарські санкції
та пеня за не працевлаштування
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.
Публічне акціонерне товариство
«Веста-Дніпро» зареєстроване у
Дніпропетровському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
Судом встановлено, що 20.02.2014 року
Дніпропетровського обласного відділу
Фонду соціального захисту інвалідів
Звіт про наявність та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
Форми № 10-ПІ, у якому зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві становила 693 особи,
працівників-інвалідів - 19 осіб,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати
на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» -,
Середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 42,99 грн., сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
Відповідно до ч.8 ст. 69 Господарського
кодексу України, підприємство з правом
найму робочої сили забезпечує
визначену відповідно до Закону
кількість робочих місць для
працевлаштування неповнолітніх,
інвалідів, інших категорій громадян,
які потребують соціального захисту.
Відповідальність підприємства за
невиконання даної вимоги
встановлюється законом.
Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, є Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.91 року № 875-ХІІ (далі -
Закон № 875-ХІІ).
Частиною 3 ст. 18 Закону № 875 передбачено,
що підприємства, установи, організації
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875
для підприємств, установ, організацій
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації самостійно
розраховують кількість робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу, встановленого
частиною першою цієї статті, і
забезпечують працевлаштування
Таким чином, законодавчо на
підприємства, установи, організації
покладено обов'язки створювати робочі
місця для інвалідів.
Абзацом 3 п.2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року № 70,
передбачено, що інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття з формою затвердженою
Міністерством праці за погодженням з
Відповідно до ч.4 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення» від 01.03.1991
року № 803-ХІІ, підприємства, установи,
організації незалежно від форми
власності реєструються у місцевих
центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платника збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні данні у повному
обсязі, зокрема про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
Таким чином, з огляду на наведені
приписи чинного законодавства,
обов'язок з працевлаштування
інвалідів покладається на Державну
службу зайнятості, однак при умові
надання підприємствами, установами
та організаціями інформації про
створені робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів.
Згідно з ч.1 ст. 20 цього Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю.
Відповідно до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007р. на
відповідача покладено обов'язок
щорічно до 1 березня року, що настає за
звітним, подавати відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
відомості про середню річну заробітну
плату на підприємстві,
середньооблікову чисельність штатних
працівників облікового складу та про
кількість працюючих інвалідів.
Судом встановлено, що протягом 2013 року
відповідачем до центру зайнятості
Ленінського району м.Дніпропетровська
подавались щомісячні Звіти про
наявність вакансій за Формою №3-ПН,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 року № 420, з яких вбачається,
що відповідачем у графі 15 «Окрема
категорія громадян у рахунок броні, а
також інваліди, пенсіонери, студенти
та інші» зазначались вакансії на яких
можуть бути працевлаштовані інваліди.
Тобто, підприємством були створені
робочі місця для працевлаштування
інвалідів та ним були виконані
вимоги ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Також судом встановлено, що згідно
листів Ленінського районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська від
08.02.2013р. № 02, від 04.04.2013р. № 2, від 24.04.2013р.
№ 3, від 02.07.2013р. № 13, від 21.08.2013р. № 01-1863
станом на відповідні дати у останнього
не перебували на обліку особи з
обмеженими фізичними можливостями, які
мали відповідний досвід роботи або
необхідні рекомендації МСЕК.
Зважаючи на те, що протягом 2013 року ПАТ
«Веста-Дніпро» подавались Звіти по
формі № 3-ПН до Ленінського районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська,
суд вважає, що відповідачем належним
чином виконувались вимоги діючого
законодавства України.
Крім того, відповідно до листа № 01-130
від 27.01.2014р. Ленінського районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська
серед осіб, які перебували на обліку в
центрі зайнятості як безробітні,
протягом 2013 року на підприємство ПАТ
«Веста-Дніпро» було направлено на
працевлаштування три особи з
обмеженими фізичними можливостями, але
вони від працевлаштування відмовились;
згідно переліку вакансій, наданих
підприємством протягом 2013 року,
центром зайнятості були переглянуті
індивідуальні програми реабілітації
по всім особами, їх попередня трудова
діяльність - кандидатури не
відповідають заявленим вакансіям.
Між тим, в ході розгляду справи було
встановлено, що в липні 2013 року
Державним центром зайнятості у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
для працевлаштування на ПАТ
«Веста-Дніпро» був направлений ОСОБА_3
- інвалід 3-ої групи, який був
працевлаштований на підприємстві, що
підтверджується копією наказу про
прийняття на роботу № 155-К від 08.07.2013
Крім того, суд зазначає, що
відповідачем самостійно здійснювались
заходи щодо працевлаштування
інвалідів, про що свідчить оголошення,
зроблені в засобах масової інформації.
Суд зазначає,що аналіз норм чинного
законодавства України щодо соціальної
захищеності інвалідів свідчить про те,
що на підприємства покладено обов'язок
по забезпеченню певної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, а не обов'язок їх
безпосереднього працевлаштування.
Отже, якщо роботодавець вживав
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, то
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з меншою, ніж установлено
нормативом, середньообліковою
чисельністю працюючих інвалідів, є
За змістом ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Позивачем не доведені ті обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Згідно статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить
висновку, що в задоволенні позову слід
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товариства «Веста-Дніпро» про
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 387032,92 грн. -
Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя І.В.
Тулянцева