Справа № 2а-9010/10/1370
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/42713/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» до Державної
податкової інспекції у м. Львові в
особі Головного відділу податкової
міліції Державної податкової
інспекції у м. Львові, Головного
управління Державного казначейства у
Львівській області про визнання дій,
бездіяльності протиправними та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У жовтні 2010 року Приватне
підприємство
Лікувально-оздоровчо-навчальний центр
«Вікторія» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Львові в особі Головного
відділу податкової міліції Державної
податкової інспекції у м. Львові,
Головного управління Державного
казначейства у Львівській області, в
якому просило визнати дії та
бездіяльність Державної податкової
інспекції у м. Львові в особі Головного
відділу податкової міліції Державної
податкової інспекції у м. Львові від 23
квітня 2010 року щодо позбавлення права
подати звернення через канцелярію та
щодо позбавлення права вибору подавати
звернення, що призвело до позбавлення
прав та нанесення моральної шкоди, яка
виражається у глибоких моральних
(душевних) стражданнях директора
Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» ОСОБА_2, втраті сну,
часу, інтересу до роботи протиправними,
стягнути з Державної податкової
інспекції у м. Львові в особі Головного
відділу податкової міліції Державної
податкової інспекції у м. Львові на
користь директора Приватного
підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» ОСОБА_2 моральну
шкоду в розмірі 650000 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача просить рішення судів першої
та апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» задоволенню не
підлягає, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 23 квітня 2010 року
директор Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» ОСОБА_2 знаходився в
адміністративній будівлі Державної
податкової інспекції у Львівській
області і намагався зареєструвати лист
№167 від 22 квітня 2010 року від імені
Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія», адресований
управлінню податкової міліції
Державної податкової інспекції у
Львівській області.

Вказаний лист 23 квітня 2010 року було
отримано відділом по боротьбі з
корупцією, який було зареєстровано за
№317 та 26 квітня 2010 року скеровано
начальнику відділу податкової міліції
Державної податкової інспекції у м.
Львові.

Частиною третьою статті 5 Закону
України «Про звернення громадян»
визначено, що звернення може бути усним
(викладеним громадянином і записаним
посадовою особою на особистому
прийомі) чи письмовим, надісланим
поштою або переданим громадянином до
відповідного органу, установи особисто
чи через уповноважену ним особу, якщо
ці повноваження оформлені відповідно
до чинного законодавства.

Відповідно до преамбули цього Закону,
він регулює питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України права
вносити в органи державної влади,
об'єднання громадян відповідно до їх
статуту пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливість для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення. Відтак, на
правовідносини щодо подання та
розгляду звернень юридичних осіб цей
закон не поширюється.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що звернення від 23
квітня 2010 року подавалося ОСОБА_2 в
інтересах та від імені юридичної особи
- Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія», а тому немає
правових підстав для застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про звернення громадян».

Крім того, статтею 3 Закону України «Про
державну таємницю» передбачено, що
його дія поширюється на органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади, органи прокуратури України, інші
органи державної влади, Верховну Раду
Автономної Республіки Крим, Раду
міністрів Автономної Республіки Крим,
органи місцевого самоврядування,
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, об'єднання
громадян (далі - органи державної влади,
органи місцевого самоврядування,
підприємства, установи та організації),
що провадять діяльність, пов'язану з
державною таємницею, громадян України,
іноземців та осіб без громадянства,
яким у встановленому порядку наданий
доступ до державної таємниці.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
державну таємницю» з метою охорони
державної таємниці впроваджується,
зокрема, режим секретності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що провадять діяльність,
пов'язану з державною таємницею.

Положеннями статті 39 Закону «Про
державну таємницю» визначено, що
посадові особи та громадяни, винні,
зокрема, у порушенні встановленого
законодавством режиму секретності та
невиконанні обов'язків щодо збереження
державної таємниці, невжитті заходів
щодо забезпечення охорони державної
таємниці та незабезпеченні контролю за
охороною державної таємниці, - несуть
дисциплінарну, адміністративну та
кримінальну відповідальність згідно
із законом.

Таким чином, вірними є доводи судів
попередніх інстанцій про те, що
оскільки відповідач здійснює
діяльність, пов'язану з державною
таємницею, то ним було правомірно
запроваджено режим секретності,
складовою якої є режим пропуску та
перебування відвідувачів у службових
приміщеннях.

Водночас, відповідно до чинного
законодавства відшкодування моральної
шкоди здійснюється особою, яка її
заподіяла, лише за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній зв'язок
та є вина зазначеної особи, а оскільки в
діях відповідача судами попередніх
інстанцій протиправності не
встановлено, то вимоги про стягнення
моральної шкоди є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
03 грудня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від
31 травня 2012 року необхідно залишити без
змін, оскільки вони є законними і
обґрунтованими та постановлені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2012 року у справі за позовом
Приватного підприємства
Лікувально-оздоровчо-навчального
центру «Вікторія» до Державної
податкової інспекції у м. Львові в
особі Головного відділу податкової
міліції Державної податкової
інспекції у м. Львові, Головного
управління Державного казначейства у
Львівській області про визнання дій,
бездіяльності протиправними та
відшкодування моральної шкоди - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В.
Штульман