Справа № К/9991/5973/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/5973/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року

у справі № 2а-9115/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медтехніка Дент»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі міста Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медтехніка Дент»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі міста
Харкова (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28 травня 2010 року
№ /0 та № /0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2010
року позов задоволено. Скасовано у
повному обсязі податкові
повідомлення-рішення ДПІ Ленінському
районі м. Харкова від 28 травня 2010 року №
/0 та від 28 травня 2010 року № /0.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Медтехніка Дент»
витрати по оплаті судового збору
(державного мита) в сумі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ Ленінському
районі м. Харкова, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Медтехніка Дент», посилаючись на те,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2010 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ Ленінському районі м. Харкова
провела виїзну планову перевірку ТОВ
«Медтехніка Дент» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 05 лютого 2009
року по 31 грудня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
834/23-217/36226755 від 26 квітня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 5600740,00 грн., у тому числі:
за 2 квартал 2009 року - 525506,00 грн., за 3
квартал 2009 року - 35234,00 грн.; підпункту
7.2.1 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.7.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 448592,00
грн., у тому числі: за травень 2009 року -
72776,00 грн., за червень 2009 року - 344401,00 грн.,
за липень 2009 року - 16667,00 грн., за серпень
2009 року - 14748,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що ТОВ «Медтехніка Дент» неправомірно
включило до складу валових витрат
відповідного податкового періоду
вартість придбаних у ПП «БФ «Ліга-Люкс»
згідно договору купівлі-продажу № 1/04
від 30 квітня 2009 року
товарно-матеріальних цінностей, а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості, - до податкового
кредиту відповідного податкового
періоду, оскільки: згідно пояснень
ОСОБА_1, який значиться засновником та
директором ПП «БФ «Ліга-Люкс», він
зареєстрував вказане підприємство за
винагороду без мети здійснення
підприємницької діяльності,
фінансово-господарські документи від
імені зазначеного підприємства не
підписував; згідно довідок ВПМ
Ленінської МДПІ у м. Луганську ПП «БФ
«Ліга-Люкс» за юридичною та фактичною
адресами не знаходиться. Вказані
обставини слугували підставою для
висновку органу державної податкової
служби про те, що первинні
бухгалтерські документи, виписані
зазначеним контрагентом, складені з
порушенням діючого законодавства та не
можуть бути прийняті до уваги як
первинні бухгалтерські документи у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

28 травня 2010 року ДПІ Ленінському районі
м. Харкова на підставі вказаного акту
перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Медтехніка Дент» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 781512,60 грн., у тому
числі: 560740,00 грн. - за основним платежем,
220772,60 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

28 травня 2010 року ДПІ Ленінському районі
м. Харкова на підставі вказаного акту
перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Медтехніка Дент» суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 672888,00 грн., у тому
числі: 448592,00 грн. - за основним платежем,
224296,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач правомірно
включив до складу валових витрат
відповідного податкового періоду
вартість придбаних у ПП «БФ «Ліга-Люкс»
товарно-матеріальних цінностей, а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості - до податкового
кредиту відповідного податкового
періоду на підставі належним чином
оформлених первинних бухгалтерських
документів, виданих належним чином
зареєстрованою юридичною особою та
платником податку на додану вартість, з
урахуванням того, що в подальшому
придбані у ПП «БФ «Ліга-Люкс»
товарно-матеріальні цінності були
реалізовані іншим суб'єктами
господарювання, що підтверджується
відповідними договорами із доданням
відповідних первинних бухгалтерських
документів, а також висновком
експертного економічного дослідження
№ 5757 від 05 жовтня 2010 року, наданим
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. Засл.
проф. М.С. Бокаріуса на підставі листа
начальника Управління по боротьбі з
відмиванням доходів, одержаних
злочинним шляхом, ДПА у Харківській
області.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
прибуток і податку на додану вартість,
валових витрат та податкового кредиту,
регулюються статтею 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та статтею 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин)та Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, а підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки.

Тобто Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) та Закон України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язують
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів (робіт,
послуг), а сплачених ним у складі такої
вартості сум податку - до складу
податкового кредиту із фактичним
виконанням робіт (послуг) чи поставкою
товарів, у ціні яких цей податок
сплачений.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, реальність
господарських операцій з придбання
позивачем у ПП «БФ «Ліга-Люкс»
товарно-матеріальних цінностей
підтверджується: податковими
накладними, видатковими накладними (т.2
арк. справи 140-182); в оплату за
поставлений товар ПП «БФ «Ліга-Люкс»
передало прості векселі у кількості 6
штук, які були пред'явлені ПП «БФ
«Ліга-Люкс» до платежу згідно актів
пред'явлення векселів до платежу, з
огляду на що у період з 19 травня 2009 року
по 24 вересня 2009 року ТОВ
«Медтехніка-Дент» перерахувало
грошові кошти на поточний рахунок ПП
«БФ «Ліга-Люкс» грошові кошти за
отриманий товар (т.2 арк. справи 110-122);
транспортування товарно-матеріальних
цінностей підтверджується
товарно-транспортними накладними (т.2
арк. справи 93-109).

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження у висновку експертного
економічного дослідження № 5757 від 05
жовтня 2010 року, наданому Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса
на підставі листа начальника
Управління по боротьбі з відмиванням
доходів, одержаних злочинним шляхом,
ДПА у Харківській області, в якому
зазначено, що в обсязі наданих на
перевірку документів висновки акті ДПІ
у Ленінському районі м. Харкова №
834/23-217/36226755 від 26 квітня 2010 року в
частині заниження ТОВ
«Медтехніка-Дент» податку на прибуток
на загальну суму 560740,00 грн. та податку
на додану вартість на загальну суму
448592,00 грн. законодавчо не обґрунтовані
та наданими на дослідження документами
не підтверджуються (т.1 арк. справи 114-124).

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що вказані вище первинні
бухгалтерські документи були складені
ПП «БФ «Ліга-Люкс», яке на час
виникнення спірних правовідносин було
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником податку
на додану вартість, не містять дефектів
форми або змісту, які відповідно до
норм чинного законодавства, спричинили
б втрату юридичного статусу первинних
документів.

Крім іншого, судами першої та
апеляційної інстанції було
встановлено, що в подальшому придбані у
ПП «БФ «Ліга-Люкс» товарно-матеріальні
цінності були реалізовані іншим
суб'єктами господарювання, що
підтверджується відповідними
договорами із доданням відповідних
первинних бухгалтерських документів
(т.1 арк. справи 139-250, т.2 арк. справи 1-85).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ Ленінському районі м.
Харкова підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2010 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Харкова залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна