Справа № 814/1713/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

17 липня 2014 року
справа № 814/1713/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., за участю секретаря
судового засідання Дворник Г.Г.,

позивача: не прибув,

відповідача 1: не прибув,

представника відповідача 2: не прибув,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доВідповідача 1: головного державного
інспектора Миколаївського
інспекційного відділу Південного
інспекційного управління Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
Савчук О.С., вул. Космонавтів, 61, м.
Миколаїв, 54056 Відповідача 2: Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області, вул.
Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056

проскасування припису від 05.05.14 р. № 172В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із
адміністративним позовом до головного
державного інспектора Миколаївського
інспекційного відділу Південного
інспекційного управління Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
Савчука Олексія Сергійовича (далі -
відповідач 1), в якому просить суд
скасувати припис № 172 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
(далі - припис № 172), яким від нього
вимагається добровільно знести
самочинно збудовані об'єкти.

У підготовчому провадженні суд своєю
ухвалою залучив до участі у справі в
процесуальному статусі другого
відповідача Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області (далі -
відповідач 2, Інспекція) (а. с. 62-63).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
відсутній факт самочинного
будівництва з його боку, відповідно,
оскаржений припис № 172, яким від нього
вимагається знести об'єкти самочинного
будівництва, не може вважатись
законним.

Відповідачі позов не визнали, подали
аналогічні за змістом заперечення (а. с.
73-95), в яких послались на таке. У грудні
2012 р. було проведено перевірку позивача
та встановлено факт самочинного
будівництва літньої кухні і тамбуру, у
зв'язку із чим позивача було притягнуто
до адміністративної відповідальності
та складено припис про знесення
самочинно збудованого об'єкту, який
позивачем не оспорювався, що, на думку
відповідачів, свідчить про визнання
позивачем факту правопорушення. В
березні і червні 2014 р. Інспекція
здійснила повторні перевірки
виконання вимог вищезазначеного
припису та встановила, що позивач вимог
припису не виконав, у зв'язку із чим
було прийнято спірний припис № 172, яким
від позивача повторно вимагається
знести самочинно збудовані об'єкти.

Оскільки відповідачі, які у спірних
правовідносинах виступають суб'єктами
владних повноважень, заперечують проти
адміністративного позову, відповідно
до ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
на них покладається обов'язок
доказування правомірності свого
рішення.

В судове засідання, призначене на 17
липня 2014 р. позивач не прибув,
надіславши клопотання про розгляд
справи за його відсутності (а. с. 153).

Представники відповідачів в судове
засідання також не прибули, про час та
місце його проведення повідомлялись
належним чином (а. с. 161).

Стаття 128 ч. 4 КАС України надає суду
право у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладати і вирішити її на підставі
наявних у ній доказів. Враховуючи
приписи наведеної статті та приймаючи
до уваги те, що заперечення
відповідачів викладені письмово, суд
розглядає справу за їх відсутності.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

В грудні 2012 р. Інспекцією було
проведено позапланову перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, про що 24
грудня 2012 р. складено відповідний акт
(далі - акт перевірки від 24 грудня 2012 р.)
(а. с. 49-51). Як зафіксовано цим актом,
позивач у 2009 р. здійснив будівництво
літньої кухні і тамбуру, без отримання
дозвільних документів на будівельні
роботи від Інспекції.

На підставі цього акту
перевірки,Інспекція24 грудня 2012 р.
склала протокол про адміністративне
правопорушення, а 10 січня 2013 р.
постановою № 48 по справі про
адміністративне правопорушення
відповідач 2 визнав позивача винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) (порушення
вимог законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил під час
будівництва) та наклав штраф в розмірі
850,0 грн. (а. с. 105).

Також на підставі акту перевірки від 24
грудня 2012 р. відповідач 2 склав припис №
734 про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
припис № 734), яким від позивача
вимагається ввести в експлуатацію
самочинно збудовані об'єкти, а в разі
невиконання цієї вимоги, привести
об'єкт у стан, який існував до виконання
самочинних будівельних робіт (а. с. 53).

Як слідує з матеріалів
адміністративної справи, 22 березня 2013
р. Ленінський районний суд м. Миколаєва
своїм рішенням скасував постанову
Інспекції № 48 по справі про
адміністративне правопорушення від 10
січня 2013 р., а провадження у справі
закрив у зв'язку із відсутністю складу
правопорушення (а. с.55-56).

5 березня 2014 р. відповідач 2 провів
позапланову перевірку позивача,
результати якої оформлені актом (далі -
акт перевірки від 5 березня 2014 р.) (а. с.
107-108), зміст якого повторює зміст акту
перевірки від 24 грудня 2012 р.

За наслідками перевірки Інспекція 5
березня 2014 р. склала припис № 63 про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
припис № 63), відповідно до якого
позивач повинен у строк до 5 травня 2014 р.
знести самочинно збудовані об'єкти (а.
с. 109). 17 березня 2014 р. постановою № 48 по
справі про адміністративне
правопорушення позивач визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 18842 ч.
1 КУпАП (невиконання законних вимог
(приписів) посадових осіб центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю) і
притягнутий до адміністративної
відповідальності в виді штрафу в
розмірі 6800,0 грн. (а. с. 111).

5 червня 2014 р. Інспекція провела третю
перевірку позивача і згідно акту
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
акт перевірки від 5 червня 2014 р.) (а. с.
113-114), ним перевірялось усунення
порушень, виявлених у ході попередньої
перевірки, проведеної 5 березня 2014 р. та
вимог припису № 63. В акті перевірки від
5 червня 2014 р. відповідач 1 констатував,
що позивач порушення не усунув, вимоги
припису залишились ним не виконаними.

5 червня 2014 р., відповідач 2 склав
протокол про адміністративне
правопорушення та видав спірний припис
№ 172, яким на позивача покладено
обов'язок усунути порушення шляхом
добровільного знесення самочинно
збудованої літньої кухні і тамбуру (а.
с. 115-116).

Суд відзначає, що фактично всі три
перевірки позивача - в грудні 2012 р., в
березні і червні 2014 р. фіксують одне й
теж порушення з боку позивача -
самочинне будівництво, а складені на
підставі цих перевірок постанови по
справі про адміністративне
правопорушення і приписи ґрунтуються
саме на цій обставині.

Приймаючи припис № 172, Інспекція
виходила з того, що позивач протиправно
не виконує вимоги попереднього припису
№ 63, але відповідач 2 не врахував
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва, яким скасована постанова №
48 по справі про адміністративне
правопорушення від 10 січня 2013 р.,
прийнята на підставі акту перевірки
від 24 грудня 2012 р. (першою за
хронологією перевірки).

Скасовуючи зазначену постанову
Інспекції, суд вказав на відсутність
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1
КУпАП - відсутність порушення
позивачем вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва.

За правилами ст. 72 ч. 4 КАС України,
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалена постанова суду, лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

З урахуванням вищенаведених положень
КАС України, постанова Ленінського
районного суду м. Миколаєва стосовно
спору в даній справі означає, що цей суд
при вирішенні питання про законність
постанови № 48 по справі про
адміністративне правопорушення від 10
січня 2013 р., якою позивач притягнутий до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва, надав
правову оцінку цим обставинам і дійшов
висновку про відсутність порушень з
боку позивача. Це рішення суду є
остаточним і не підлягає оскарженню.

Всі послідуючі перевірки та документи
реагування, прийняті Інспекцією,
(постанови про справі про
адміністративне правопорушення та
приписи) ґрунтувались на обставині
(порушення позивачем вимог
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил під час
будівництва), яка спростована в
судовому порядку, а тому після
прийняття Ленінським районним судом м.
Миколаєва своєї постанови, Інспекція
не має права вимагати від позивача
виконання припису про знесення
об'єктів та повторно в актах перевірок
вказувати на наявність порушень, які
вже були предметом судового розгляду.

При цьому суду зазначає, що той факт, що
позивач не оскаржував приписи № 734 і 63,
не може розцінюватись як визнання
позивачем правопорушення, на чому
наполягають відповідачі і не свідчить
про наявність у них права вимагати
виконання цих приписів, так як правове
значення в даному випадку мають не
окремі документи Інспекції, а самі
обставини, на підставі яких вони
прийняті і які досліджувались
Ленінським районним судом м. Миколаєва,
а, як вже наголошував адміністративний
суд, всі документи реагування
відповідача ґрунтувались на висновку
про порушення позивачем
містобудівного законодавства, що
спростовано судом.

Також суд погоджується із доводами
позивача про те, що навіть за умови
наявності у Інспекції права
стверджувати про порушення позивачем
містобудівного законодавства,
винесення Інспекцією припису № 172
суперечить положенням ст. 38 ч. 1 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", згідно якої у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису. У
разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Припис № 734, яким від позивача
вимагалось ввести в експлуатацію
самочинно збудовані об'єкти, а в разі
невиконання цієї вимоги привести
об'єкти у стан, який існував до
виконання самочинних будівельних
робіт, що за своїм змістом тотожно
знесенню об'єктів, було видано позивачу
ще під час першої перевірки в грудні 2012
р. В цьому приписі строк для його
виконання визначено до 24 березня 2013 р.
Отже, починаючи з 25 березня 2013 р.
Інспекція повинна була звернутись до
суду із позовом про знесення об'єкту,
чого нею зроблено не було - замість
виконання положень Закону, які
імперативно визначають порядок дій
відповідача 2 у разі невиконання
припису, відповідач 2 безпідставно
провів дві повторні перевірки позивача
у березні та червні 2014 р. і на підставі
останньої з них прийняв припис № 172.

Суд відзначає, така бездіяльність
Інспекції фактично позбавляє позивача
права в судовому порядку під час
розгляду позову про знесення об'єкту,
доводити законність будівництва, а не
опосередковано захищати свої права,
оскаржуючи постанови і приписи
Інспекції.

Таким чином, прийняття Інспекцією
припису № 172 незаконно як за своїм
змістом, так і за процедурою, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат
судом не вирішується, так як своєю
ухвалою суд звільнив позивача від
сплати судового збору (а. с. 1).

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 128, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Припис № 172 про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
прийнятий 5 червня 2014 р. Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області,
скасувати.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз