Справа № 872/17965/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 рокусправа № 804/8034/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮТіСі
"ПриватХозТорг" до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
серпня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮТіСі
"ПриватХозТорг" до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення
Дніпропетровської ОДПІ № та
№ від 30.05.2013 р..

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
фахівцями Дніпропетровської ОДПІ
проведено планову документальну
виїзну перевірку дотримання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЮТіСі ПриватХозТорг"
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт №465/225/31585570 від 15.05.2013,

У акті перевірки зафіксовані наступні
порушення "ЮТіСі ПриватХозТорг":

- пп.14.1.108, пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138,
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
пп.5.3.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", в
наслідок чого занижено податок на
прибуток всього у сумі - 855 201 грн., у тому
числі за І квартал 2010р. у сумі 78 893 грн., II
квартал 2010р. - 85 863 грн., III квартал 2010р. - 96
209 грн., ІV квартал 2010 - 120 810 грн., І
квартал 2011р. - 71 525 грн., II квартал 2011р. - 73
001 грн., III квартал 2011 - 16 258 грн., ІV
квартал 2011р. - 53 388 грн., І квартал 2012 - 84 160
грн., II квартал 2012р. - 13 545 грн., III квартал
2012 - 61 138 грн., ІV квартал 2012 - 100 411 грн.;

- пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3,
п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7, п.201.10, п.201.11 ст.201
Податкового кодексу України, пп.7.4.1,
пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", внаслідок
чого Товариством занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість всього у сумі - 1 065 577 грн. у т.ч.
за січень 2010 - 18 009 грн., за лютий 2010 - 21 280
грн., березень 2010-23 825 грн., квітень 2010р. -
37 560 грн., травень 2010 р. - 20 158 грн., червень
2010 р.- 16 767 грн., липень 2010 р.- 21 438 гри.,
серпень 2010 р.- 31 929 грн., вересень 2010 - 23 600
грн., жовтень 2010 р.- 32 803 грн., листопад 2010
р. - 20 965 грн., грудень 2010 - 42 880 грн., січень
2011 р.- 4483 грн., лютий 2011р. - 31 557 гри.,
березень 2011 р. - 21 180 грн., квітень 2011 р.- 36
861 грн., травень 2011 р. - 21 994 грн., червень
2011 р. - 25 740 грн., липень 2011р. - 11 735 грн.,
серпень 2011 р. - 28 238 грн., вересень 2011 р. - 30
179 грн., жовтень 2011 р. - 26 792 грн., листопад
2011 р.- 50 722 грн., грудень 2011 р. - 18 031 грн.,
січень 2012 р. - 80 233 грн., лютий 2012 р. - 49 384
грн., березень 2012 р. - 20 867 грн., квітень 2012
р. - 8 101 грн., травень 2012 р. - 10 744 грн.,
червень 2012 р. - 10 112 грн., липень 2012 р. - 15 923
грн., серпень 2012 р. - 20 348 грн., вересень
2012р. - 127 979 грн., жовтень 2012 р. - 30 803 грн.,
листопад 2012 р. - 28 846 грн., грудень 2012 - 43 511
грн.

На підставі акту перевірки №465/225/31585570
від 15.05.2013р. відповідачем були винесені
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № від 30.05.2013р., яким ТОВ "ЮтіСі
ПриватХозТорг" визначено зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 1015460
грн., у т.ч. за основним платежем у сумі
865201 грн. та за штрафними санкціями у
розмірі 160259 грн.;

- № від 30.05.2013р., яким ТОВ "ЮтіСі
ПриватХозТорг" визначено зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
1296523 грн., у т.ч. за основним платежем у
сумі 1065577 грн. та за штрафними санкціями
у розмірі 230946 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі акту перевірки, є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
не доведено обґрунтованості своїх
висновків, викладених в акті перевірки
№465/225/31585570 від 15.05.2013р., та
правомірність прийняття податкових
повідомлень-рішень № та №
від 30.05.2013 р. на підставі такого акту
перевірки.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, варто зазначити, що п. 5.1 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.94 року
№334/94-ВР (далі - Закон №334/94-ВР)
передбачається, що валовим витратами
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№334/94-ВР визначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.97 року №168/97-ВР (далі -
Закону №168/97-ВР) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону
№168/97-ВР зазначається, що якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Згідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
№168/97-ВР встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
№168/97-ВР передбачається, що підставою
для нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

У відповідності до ст. 134 ПК України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Кодексу.

Згідно з п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладених норм
законодавства, колегія суддів робить
висновок про те, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач у перевіряємому
періоді мав взаємовідносини з ТОВ
"Метро Кеш енд Кері Україна", ТОВ "ТБ
Амстор", ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У", ТОВ
"Вега Прім" та ПП "Промінвестмаш".

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідно до
укладених договорів з ТОВ "Метро Кеш
енд Кері Україна", ТОВ "ТБ Амстор", ТОВ
"Ріал Істейт Ф.К.А.У", зазначеними
контрагентами надавалися позивачу
спеціальні послуги по стимулюванню
подальшого збуту товарів, що полягали у
виявленні днів найбільшого продажу
товарів, повідомленні позивача про
необхідність поставки (додаткової
поставки) товарів, вербальному
інформуванні покупця про товар
позивача за допомогою повідомлень у
гіпермаркетах, включення товарів
позивача до каталогів, інформуванні
покупця про користь майбутньої купівлі
товару, моніторинг збільшення продажу
в залежності від якості викладеного
товару тощо.

Також, надавалися маркетингові послуги
відносно товарів позивача, що полягали
в щотижневому (за допомогою засобів
телефонного зв'язку) наданні замовнику
висновків і рекомендацій відносно
управління запасами товарів,
формування асортиментного переліку
товарів, які поставляються позивачем
виконавцю, відносно росту товарообігу,
а також виконавцем проводився
моніторинг та аналіз товарообігу, про
що повідомлялося менеджерам позивача .

Крім того, ТОВ "ЮтіСі ПриватХозТорг"
отримувало послуги по організації
збуту товарів постачальника та
просуванню таких товарів, що полягали у
визначенні найбільш вигідних способів
викладки товару, розміщенні товару у
місцях найбільшого попиту з
урахуванням супутніх товарів,
розроблення і представлення найбільш
ефективної викладки товару позивача,
формуванні асортименту відповідного
товарного сегменту торгової точки з
урахуванням представлення товару
постачальника у відсотковій участі до
70%, представлення продукції
постачальника на тимчасових рекламних
вітринах.

Також, позивачем отримано супутні
послуги технічного характеру,
пов'язані з наведеними вище послугами:
послуги з централізації поставок,
оформлення й централізації замовлень,
введення нових найменувань товарів до
баз даних, введення нових артикулів,
зміна артикулів окремих видів товарів
тощо.

Розрахунки за отримані послуги між
позивачем та контрагентами проведено у
повному обсязі, що підтверджується
відповідними первинними документами.

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
ТОВ "Метро Кеш енд Кері Україна", ТОВ "ТБ
Амстор", ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У",
реальності отримання послуг та
правомірності формування показників
податкової звітності, у т.ч. валових
витрат, на підставі таких операцій,
позивачем було надано суду копії
первинних документів, зокрема,
договорів, податкових накладених,
актів приймання наданих послуг,
рахунки, платіжні доручення тощо.

Дослідивши вказані вище первинні
документи, колегія суддів зазначає, що
вони містять усі обов'язкові реквізити,
підписи посадових осіб та печатки
підприємств, тобто складені відповідно
до вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
робить висновок про те, що саме
перелічені вище первинні
бухгалтерські документи свідчать про
реальність здійснення господарських
операцій позивачем з ТОВ "Метро Кеш енд
Кері Україна", ТОВ "ТБ Амстор", ТОВ "Ріал
Істейт Ф.К.А.У", реальність надання цими
контрагентами послуг та їх отримання
позивачем, та правомірність формування
показників податкової звітності за
результатами таких операцій, у т.ч.
валових витрат у сумі 1781155 грн.

Також, варто зазначити, що первинні
документи, які підтверджують
господарські операції з наведеними
контрагентами, були надані позивачем
під час перевірки, що зазначено в акті
перевірки та не заперечувалось
представником відповідача у судовому
засіданні.

Таким чином, вищенаведене свідчить про
необґрунтованість висновків
відповідача стосовно завищення
позивачем валових витрат по
господарським операціям з ТОВ "Метро
Кеш енд Кері Україна", ТОВ "ТБ Амстор",
ТОВ "Ріал Істейт Ф.К.А.У".

Разом з тим, колегія суддів вважає
необгрунтованими та безпідставними
висновки податкового органу щодо
завищення позивачем інших витрат по
взаємовідносинам з ТОВ "Вега Прім" та ПП
"Промінвестмаш" на суму 32040 грн. та 56 390
грн. відповідно, оскільки реальність
здійснення господарських операцій та
правомірність формування інших витрат
з цими контрагентами було доведено
позивачем під час розгляду справи та
підтверджено відповідними первинними
документами.

Отже, колегія суддів вважає, що
господарські взаємовідносини між ТОВ
"ЮтіСі ПриватХозТорг" та його
контрагентами - ТОВ "Метро Кеш енд Кері
Україна", ТОВ "ТБ Амстор", ТОВ "Ріал
Істейт Ф.К.А.У" та ПП "Промінвестмаш" та
ТОВ "Вега Прім" вже були досліджені
судом вище, та відповідно встановлено
реальність здійснення таких
господарських взаємовідносин та
формування показників податкової
звітності за результатами їх
здійснення, у т.ч. податкового кредиту у
сумі 721 696 грн. та 17 686 грн..

Такий податковий кредит підтверджений
відповідними податковими накладними,
які наявні в матеріалах справи.

Отже, висновки податкового органу щодо
завищення ТОВ "ЮтіСі ПриватХозТорг"
податкового кредиту по
взаємовідносинам з вищевказаними
контрагентами є безпідставними та
необґрунтованими.

Стосовно висновків податкового органу
щодо безпідставного завищення
позивачем податкового кредиту в сумі 326
195 грн., який на думку відповідача
сформовано з порушенням вимог ст. 201 ПК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, як пояснює позивач, податковий
кредит у цій частині було сформовано за
умови відмови постачальників видати
податкову накладну або видано
податкову накладну з порушенням
порядку її заповнення.

Як вбачається з матеріалів справи,
керуючись абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України,
до декларацій з податку на додану
вартість за квітень 2011р. (20.05.11 №),
травень 2011р. (20.06.11 №), червень 2011р.
(20.06.11 №), серпень 2011р., вересень
2011р. (20.10.11 №), жовтень 2011р. (21.11.11
№), листопад 2011р., січень 2012 (20.02.12
№), лютий 2012р. (20.03.12 №),
березень 2012р. (20.04.12 №), квітень
2012р. (21.05.12 №), травень 2012р. (20.06.12
№), червень 2012р. (20.07.12 №),
липень 2012р. (05.10.12 №), серпень 2012р.
(19.09.12 №), вересень 2012р. (22.10.12
№), жовтень 2012р. (20.11.12 №),
листопад 2012р. (20.12.12 №) ТОВ "ЮтіСі
ПриватХозТорг" були додані до
податкового органу заяви зі скаргами
на відповідних постачальників з
доданням відповідних документів, що
підтверджують сплату ПДВ під час
придбання товарів (робіт, послуг).

Відповідач в акті перевірки
посилається на те, що у разі подання
заяви із скаргою на постачальника по
податкових накладних, виписаних в
інший податковий період ніж той, за
який було подано податкову декларацію,
за такими податковими накладними у
платника відсутнє право на податковий
кредит.

Таким чином, податковий орган не
врахував вищенаведені заяви та скарги
ТОВ "ЮтіСі ПриватХозТорг", які були
подані ним на постачальників.

У відповідності до абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК
України передбачається, що у разі
порушення постачальником порядку
заповнення податкової накладної та/або
порядку реєстрації її в Єдиному
реєстрі податкових накладних покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг, або копії первинних
документів, складених відповідно до ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Виходячи зі змісту вказаної норми
законодавства, суд першої інстанції
вірно вказав на те, що підставою для
отримання права на податковий кредит є
саме заява покупця з доданими
документами, а не оформлена з
порушеннями податкова накладна.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
мета цієї норми полягає у захисті права
покупця на податковий кредит у разі
проявів недобросовісності з боку
постачальника.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що у
разі виникнення обставин, передбачених
абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України,
законодавством чітко не встановлено
обов'язок платника податків подавати
заяви та скарги на постачальників саме
до декларацій того звітного періоду, у
якому було видано податкову накладну.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки податкового органу стосовно
завищення податкового кредиту в сумі
326195 грн., який на думку відповідача
сформовано з порушенням вимог ст. 201 ПК
України, такими, що не мають правового
обґрунтування, тобто є безпідставними.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що у діях
платника податків (позивача) немає
порушень тих норм законів, на які
посилається відповідач, і приходить до
висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на припущеннях та належним
чином не доведені, доводи відповідача
не ґрунтуються на законі та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що податкові
повідомлення - рішення № та
№ від 30.05.2013 р. прийняті
Дніпропетровською ОДПІ не
відповідають п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки винесені відповідачем на
підставі, у межах повноважень, але не у
спосіб, передбачений законодавством та
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
серпня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко