Справа № 816/2275/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2275/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик
О.І.,

представника позивача - Фищука В.В.,

прокурора - Копитець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом прокурора Октябрського району
м. Полтави в інтересах держави в особі
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Маяк" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т
А Н О В И В:

13 червня 2014 року прокурор Октябрського
району м. Полтави в інтересах держави в
особі Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Маяк" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у загальному розмірі 6 667,47 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор
зазначив, що відповідачем було
порушено вимоги статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" через
невиконання підприємством у 2013 році
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, у
кількості 1 робочого місця, що має
наслідком накладення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 6 557,15 грн. та пені у розмірі
110,32 грн. у зв'язку з порушенням терміну
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні факти та відповідні
до них правовідносини.

Судом встановлено, що згідно зі звітом
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ,
реєстраційний номер 53/101/1008), поданим
ТОВ "Полтава-Маяк" 24.02.2014 вх. №2887 до
Полтавського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу на
підприємстві за 2013 рік становила 14
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників - 183,6 тис. грн,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 13 111,00 грн (а.с. 9).

При цьому у звіті зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02) - 1 особа,
кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (рядок 03) - 1 особа
(а.с. 9).

Разом з тим, на думку позивача,
відповідачем у звіті форми 10-ПІ невірно
обраховано середньооблікову кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02).

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною другою статті 19
вищезазначеного Закону №875
регламентовано, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, установи, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї ж статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до підпункту 3.2.5 Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
№286 (далі - інструкція), зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України від
30.11.2005 за №1442/11722 середньооблікова
кількість штатних працівників за
період з початку року (у тому числі за
квартал, півріччя, 9 місяців, рік)
обчислюється шляхом підсумовуванням
середньооблікової кількості штатних
працівників за всі місяці роботи
підприємства, що минули за період з
початку року до звітного місяця
включно, та ділення одержаної суми на
кількість місяців у звітному періоді,
тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Підпунктом 3.4 пункту 3 Інструкції щодо
заповнення форми звітності №10-ПІ
(річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів",
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 №42, закріплено, що дані
середньооблікової кількості штатних
працівників облікового складу (рядок
01), середньооблікової кількості
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (рядок 02), та кількості
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).

Згідно з частиною першої статті 20
Закону №875 підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Частиною другою статті 20
зазначеного Закону передбачено, що
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Таким чином, середньооблікова
кількість штатних
працівників-інвалідів, які працювали в
2013 році на ТОВ "Полтава-Маяк",
визначається діленням кількості
місяців, відпрацьованих інвалідами на
12 місяців звітного періоду - року,
оскільки ОСОБА_2 працювала на
підприємстві лише 5 місяців, її
неможливо зарахувати в норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів (5 міс.: 12 міс. = 0,42, що
округлюється до 0 ос.), що свідчить про
невірне заповнення звіту відповідачем,
а саме: рядку 02 "середньооблікової
кількості штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність" звіту форми
№10-ПІ.

З огляду на вище викладене, за 1 робоче
місце, призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайняте інвалідами,
відповідачу нараховано
адміністративно - господарські санкції
у сумі 6557,15 грн та пеню у розмірі 110,32 грн
(а.с. 8).

Частиною третью статті 19 Закону №875
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею ж 18 встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
у тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, нормами цієї статті встановлені
конкретні обов'язки підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, установ, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю (далі - роботодавці)
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, виконання яких
роботодавцями презюмує виконання їх
обов'язку щодо самостійного
працевлаштування інвалідів,
встановленого частиною 3 статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні". А
оскільки працевлаштування інвалідів
роботодавцями неможливе без
відповідного волевиявлення інвалідів,
то норми статті 18 також визначають, хоч
і опосередковано, обов'язок інвалідів
звернутися з метою працевлаштування
або до роботодавців безпосередньо, або
до центру зайнятості. В свою чергу
альтернативний спосіб реалізації прав
інвалідів на працевлаштування
зумовлює обов'язок роботодавців
звітувати до центру зайнятості про
наявність вакантних робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Згідно наказу Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 №316 "Про
затвердження форм звітності № 3-ПН
„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та порядку її подання"
формою звітності роботодавців про
наявність вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма № 3-ПН, яка
відповідно до положень Закону України
"Про зайнятість населення" подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості. За наявності попиту на
робочу силу (вакансії): не пізніше 10-ти
робочих днів з дати відкриття
вакансії(й).

У пункті 3 даного Звіту вказується
кількість вакансій, на які можуть бути
працевлаштовані громадяни, що мають
додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню (відповідно до статті
14 Закону України "Про зайнятість
населення"), і за необхідності
зазначаються категорії таких громадян.

Пунктом 6 частини першої статті 14
Закону України "Про зайнятість
населення" від 05.07.2012 №5067-VI закріплено,
що до категорій громадян, що мають
додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню, належать інваліди,
які не досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

З огляду на викладене, звіт за формою
3-ПН є актом інформування органу
працевлаштування про створені
роботодавцем робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Цей звіт є водночас і запитом про
направлення до роботодавця інвалідів
для працевлаштування, оскільки центр
зайнятості, отримавши інформацію від
інвалідів насамперед про їх бажання
працювати, а від роботодавця - про намір
та можливості працевлаштувати
інвалідів, не тільки має змогу, а й
зобов'язаний відреагувати на
можливості конкретного роботодавця
забезпечити інвалідів певною працею та
бажання конкретних інвалідів
реалізувати своє право на
працевлаштування з врахуванням
індивідуальних функціональних
можливостей, обумовлених інвалідністю,
наявних у них кваліфікації та знань. До
такого висновку можна дійти, виходячи
зі змісту норм статті 18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", згідно з якою
рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендацій МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Із листа Полтавського міського центру
зайнятості від 28.05.2014 №05-2526 (а.с. 30)
слідує, що протягом 2013 року ТОВ
"Полтава-Маяк" звіти за формою 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" із заповненням пункту 3 не
подавались.

З аналізу норм Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" слідує, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, натомість
вимагає від нього вжиття заходів для
працевлаштування інвалідів,
визначених у статті 18 Закону.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
суд виходить із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, при цьому враховує, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Таким чином, відповідач не вживав
необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, а саме - не
надавав державній службі зайнятості
інформацію необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, не
інформував інші органи про наявність
вільних робочих місць для інвалідів.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку про наявність
усіх законних підстав для стягнення з
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за несплату цих санкцій
відповідно до статті 20 Закону №875.

У відповідача в 2013 році працювало 14
працівників, фонд оплати праці у
вказаному році складав 183 600,00 грн,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає. Звідси:
183600,00/14 = 13 114,29 грн.

За 1 робоче місце призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідами, відповідач до 16
квітня 2014 року повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції у розмірі (13 114,29 х 1 - 0) = 6 557,15
грн.

У зв'язку з несплатою
адміністративно-господарських санкцій
до встановленого терміну позивач
здійснив нараховання пені в сумі 110,32
грн (6 557,15 грн х 0,03%) х 56 дн.

Оскільки вказані суми так і не були
сплачені відповідачем, то відповідно
до частини п'ятої статті 20 Закону №875 ці
суми можуть бути стягнуті в
примусовому порядку за відповідним
рішенням суду.

Таким чином, із врахуванням
вищевикладених обставин, суд вважає, що
позовні вимоги прокурора Октябрського
району м. Полтави підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною четвертою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Маяк"
(місцезнаходження: вул. Жовтнева, 54, к.
315, м. Полтава; ідентифікаційний код
31174818) на користь Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (р/р
№0002 в УДКС України в м. Полтаві,
банк отримувача: ГУДКС України в
Полтавській області, МФО 831019, ) суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 6 667 (шість тисяч
шістсот шістдесят сім) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16
липня 2014 року.

Суддя
Є.Б. Супрун