Справа № 821/1792/14
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1792/14
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої: судді Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Кам'янського сільського комунального
підприємства про зобов'язання вчинити
певні дії,

встановив:

Державна фінансова інспекція в
Херсонській області (далі - позивач,
ДФІ) звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Кам'янського сільського комунального
підприємства (далі - відповідач,
Кам'янське СКГ, Підприємство), в якому
просить зобов'язати відповідача
частково виконати пункти 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6
та повністю пункт 2.7 вимоги від 31.03.2014 р.
№ 40-13/602.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
відповідно до ухвали про надання
дозволу на проведення позапланової
виїзної ревізії від 19.02.2014 р. № 658/722/14-к
виданої Каховським міськрайонним
судом Херсонської області проведено
позапланову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності в
Кам'янському СКП за період з 01.12.2012 р. по
31.12.2013 р.

У ході ревізії встановлено порушення
відповідачем фінансової дисципліни, що
відображені в акті ревізії від 21.03.2014 р.,
на підставі яких ДФІ на адресу
відповідача надіслано вимогу від 31.03.2014
р. № 40-13/602, якою Кам'янське СКП
зобов'язано вжити заходів щодо
усунення порушень.

Представником позивача подано
клопотання про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідачем надіслано заяву про
розгляд справи без участі його
представника в порядку письмового
провадження. Позовні вимоги Кам'янське
СКП визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Таким чином суд вважає, що розгляд
справи слід здійснювати в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та наявні
у ній докази, суд встановив наступні
обставини.

Пунктом 7 статті 10 Закону України "Про
основні засади здійснення фінансового
контролю в Украйні" від 26.01.1993 р. №
2939-ХІІ (далі - Закон № 2939-ХІІ)
встановлено право органу державного
фінансового контролю у випадку, коли
ревізією фінансово-господарської
діяльності об'єкта контролю, виявлені
порушення, пред'являти керівнику
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства із
зазначенням строку виконання вимоги.

Отже, вимога про усунення порушень є
відповідним рішенням суб'єкта владних
повноважень, що приймається на
підставі висновків ревізії та згідно
статті 15 Закону № 2939-ХІІ та є
обов'язковою до виконання.

Судом встановлено, що на підставі
ухвали Каховського міськрайонного
суду Херсонської області про надання
дозволу на проведення позапланової
виїзної ревізії від 19.02.2014 р. у справі №
658/722/14-к, ДФІ проведено позапланову
виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності у
Кам'янському сільському комунальному
підприємстві за період з 01.12.2012 р. по
31.12.2013 р., за результатами якої складено
акт від 21.03.2014 р. № 40-27/04. Ревізією
встановлено ряд фінансових порушень,
що призвели до втрат фінансових та
матеріальних ресурсів на суму 27219,39 грн.
та інших порушень фінансової
дисципліни на суму 5721,64 грн. За
результатами проведеної ревізії,
об'єкту контролю направлено вимогу про
усунення порушень, виявлених ревізією
від 31.03.2014 р. № 40-13/602, проте відповідачем
не вжито заходів щодо повного
виконання вимоги та усунення порушень,
виявлених при проведенні вищевказаної
ревізії.

Щодо пункту 2.1 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Ревізією дотримання законодавства при
здійсненні операцій по зарахуванню
коштів на рахунки Підприємства
встановлено, що на рахунки надходять
кошти від надання послуг відповідно до
статуту від фізичних та юридичних осіб,
готівкова виручка, відшкодування
коштів пільговій категорії.

Згідно з абз. 3 п. 2.8 глави 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
національного банку України від 15.12.2004
р. № 637: здавання готівкової виручки
(готівки) може здійснюватися для
зарахування на будь-який банківський
рахунок підприємства.

Співставленням даних видаткових
касових ордерів щодо перерахування
вище зазначених коштів на
розрахунковий рахунок Кам'янського
СКП, який відкритий в ПАТ КБ
"Приватбанк" встановлено, що в період з
01.07.2013 р. по 01.12.2013 р. кошти в сумі 17882,00
грн. на розрахунковий рахунок
Підприємства не надійшли, а були
перераховані на номери карток, які за
підприємством не обліковуються, чим
порушено ч. 1, 5 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІУ, п. 1.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, абз. 3 п. 2.8 глави 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
національного банку України від 15.12.2004
р. № 637.

На запит ДФІ ПАТ КБ "Приватбанк" надано
відповідь, що кошти на відкритий
підприємством розрахунковий рахунок в
ПАТ КБ "Приватбанк" не надходили та не
зараховувалися.

Вказане призвело до внесення
недостовірних даних до
бухгалтерського обліку шляхом
завищення видатків по рядку 090 ф. 2 "Звіт
про фінансові результати", чим не
дотримано ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV щодо ведення бухгалтерського
обліку і складання фінансової
звітності з метою надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух
грошових коштів підприємства.

Дане порушення призвело до
матеріальної шкоди (збитків)
Підприємству на суму 17882,00 грн.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 966-ХІV підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті
господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим
пункт 2.1 вимоги від 31.03.2014 р., у звязку з
чим даний пункт підлягає обовязковому
виконанню Підприємством шляхом
відображення за даними
бухгалтерського обліку дебіторської
заборгованості по зайвим виплатам.
Відшкодування шляхом повернення зайво
виплачених коштів в сумі 17882,00грн. з
осіб, які їх отримали безпідставно за
згодою на реєстраційний рахунок
установи. У разі відмови добровільно
повернути грошові кошти, провести
претензійно-позовну роботу. В іншому
випадку стягнути з осіб, винних в
зайвій виплаті грошових коштів, шкоду у
порядку та розмірі встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України.

Щодо пункту 2.3 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Ревізією встановлено, що Підприємством
здійснено надання майна в оренду на
підставі договору № 7 від 14.04.2013р.
укладеного з ПП "Алексі" на оренду
приладів обліку терміном дії 1 рік з
моменту прийняття майна, що
орендується. Розмір орендних платежів
складає на місяць 170,00 грн., проте майно
надане в оренду ПП "Алексі" без дозволу
Кам'янської сільської ради, що
суперечить п. 6.4 Статуту Кам'янського
сільського комунального підприємства.
За даними бухгалтерського обліку
нарахування за оренду приладів обліку
здійснено за травень-вересень 2013 р. у
сумі 850,00 грн., а за жовтень - грудень 2013
р. нарахування не здійснювались,
рахунки за використання приладів
обліку не виставлялись, що призвело до
не відображення наявної дебіторської
заборгованості станом на 31.12.2013 р. в
сумі 1020,00 грн.

Згідно даних меморіальних ордерів № 2
"Накопичувальна відомість руху
грошових коштів загального фонду в
органах Державного казначейства
України" форма № 381 ПП "Алексі" за оренду
приладів обліку за травень-вересень 2013
р. сплачено кошти на розрахунковий
рахунок підприємства в сумі 340,00 грн.

За даними бухгалтерського обліку ПП
"Алексі" станом на 31.12.2013 р.
обліковується за оренду приладів
обліку кредиторська заборгованість в
сумі 510,00 грн. та за відшкодовану
електроенергію дебіторська
заборгованість в сумі 160,45 грн. Станом
на 31.12.2013 р. за даними бухгалтерського
обліку Кам'янського СКП дебіторська та
кредиторська заборгованість відсутня.

Таким чином в порушення ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України, ст. 629
Цивільного кодексу України, ч. 1, 5 ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", п. 6.4 Статуту Кам'янського СКП,
п. 1.2, 2.1, 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку в зв'язку з не
відображенням наявної дебіторської
заборгованості за оренду приладів
обліку Підприємством недоотримано
коштів за жовтень - грудень 2013 р. в сумі
510,00 грн. та занижено дебіторську
заборгованість в сумі 510,00 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено, що
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу місцевого самоврядування та в
інших випадках, встановлених законом,
вирішуються судом. Розбіжності, що
виникли між сторонами при укладенні
договору не на підставі правового акта
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, можуть бути
вирішені судом у випадках,
встановлених за домовленістю сторін
або законом.

Відповідно до п. 1.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 (далі - Положення № 88)
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Первинні документи
повинні мати всі обов'язкові
реквізити, передбачені вказаним
пунктом.

За таких обставин суд дійшов висновку
про обґрунтованість пункту 2.3 вимоги
ДФІ та наявність підстав для його
виконання шляхом відображення за
даними бухгалтерського обліку
Підприємства дебіторської
заборгованості за оренду майна.
Забезпечити надходження коштів від
орендаря за оренду приладів обліку на
розрахунковий рахунок підприємства в
сумі 510, 00 грн., а в разі відмови від
добровільної сплати коштів
контрагентом провести
претензійно-позовну роботу.

Щодо пункту 2.4 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Вибірковою перевіркою правильності
списання паливно-мастильних
матеріалів встановлено, що за період з
01.12.2012 р. по 31.12.2013 р. Підприємство
здійснювало придбання
паливно-мастильних матеріалів. Проте,
згідно подорожніх листів службового
легкового автомобіля, подорожніх
листів тракториста встановлено, що за
період з 01.12.2012р. по 01.05.2013 р.
Підприємством придбано бензина А-92 в
кількості 123,33 літри, списано 117,78 літри
(залишок станом на 01.12.2012 р. складає 0,49
літрів) та дизельного палива придбано
126,6 літрів, списано 50,2 літрів (залишок
станом на 01.12.2012 р. відсутній).

За даними бухгалтерського обліку на
01.05.2013р. залишки не обліковуються, разом
з тим, за первинними бухгалтерськими
документами (чеками та подорожніми
листами) залишок склав: - по бензину А-92
в кількості 6,04 літри на суму 58,07 грн.; по
дизельному паливу в кількості 76,4 літри
на суму 729,84 грн.

Проведеним обстеження наявності
(відсутності) паливно-мастильних
матеріалів станом на 14.03.2014 р.
встановлено, що бензин А-92 в кількості
6,04 літри на суму 58,07 грн. та дизельне
пальне в кількості 76,4 літри на суму 729,84
грн. відсутні. Таким чином, на витрати
Підприємства зайво списано кошти в
сумі 787,91 грн. без підтвердних
документів, чим порушено ч. 1, 5 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", п. 1.2, 2.1, 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 16
"Витрати", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
31.12.1999 р. № 318.

Дане порушення призвело до
матеріальної шкоди (збитків)
Підприємству на суму 787,91 грн.

За таких обставин, суд вважає
обгрунтованим пункт 2.4. вимоги ДФІ та
необхідність його виконання
відповідачем шляхом відображення за
даними бухгалтерського обліку
дебіторської заборгованості по зайвим
виплатам; відшкодування шляхом
повернення зайво виплачених коштів в
сумі 787,91 грн. з осіб, які їх отримали
безпідставно за згодою на
реєстраційний рахунок установи. У разі
відмови у поверненні грошових коштів
провести претензійно-позовну роботу. В
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зайвій виплаті грошових коштів, шкоду
у порядку та розмірі, встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України.

Щодо пункту 2.5 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Ревізією законності встановлення та
виплати надбавки директорам
підприємства у 2013 році в розмірі 10% від
посадового окладу встановлено, що
контрактами укладеними з ОСОБА_1 (з
19.04.2011 р. по 03.04.2013 р.), ОСОБА_2 ( з 04.04.2013 р.
по 14.11.2013 р.), з ОСОБА_3 ( з 15.11.2013 р. по
31.12.2013 р.) передбачено оплату праці в
розмірі посадового окладу в сумі 1800,00
грн. Інших виплат, доплат та надбавок
контрактом не передбачено. Разом з тим,
головним бухгалтером Підприємства у
період з 01.01.2013 р. по 01.12.2013 р. здійснено
нарахування коштів на виплату надбавки
в розмірі 10 % в сумі 1652,93 грн., чим
недотримано вимоги ч. 4 ст. 65
Господарського кодексу України, ст. 21
Кодексу законів про працю України, ст. 8
Закону України "Про оплату праці",
пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про умови і розміри оплати
праці керівників підприємств,
заснованих на державній, комунальній
власності, та об'єднань державних
підприємств" від 19.05.1999 р. № 859 та умов
укладених контрактів. Враховуючи
наявність кредиторської
заборгованості за 2 працівниками
станом на 31.12.2013 р. та на 15.03.2014 р.
відповідно завищено кредиторську
заборгованість на суму 1523,39 грн. та
зайво сплачено 129,54 грн., унаслідок чого
Підприємством зайво нараховано та
сплачено єдиного внеску на загальне
державне соціальне страхування в
розмірі 49,06 грн. та завищено
кредиторську заборгованість у сумі 214,22
грн.

Частиною 4 статті 65 Господарського
кодексу України визначено, що у разі
найму керівника підприємства з ним
укладається договір (контракт), в якому
визначаються строк найму, права,
обов'язки і відповідальність
керівника, умови його матеріального
забезпечення, умови звільнення його з
посади, інші умови найму за погодженням
сторін.

Трудовий договір - угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін
(ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
оплату праці" держава здійснює
регулювання оплати праці
працівників підприємств усіх форм
власності шляхом встановлення
розміру мінімальної заробітної плати
та інших державних норм і гарантій,
встановлення умов і розмірів оплати
праці керівників підприємств,
заснованих на державній, комунальній
власності, працівників підприємств,
установ та організацій, що
фінансуються чи дотуються з бюджету, а
також шляхом оподаткування доходів
працівників. Умови розміру оплати
праці працівників установ та
організацій, що фінансуються з
бюджету, визначаються Кабінетом
Міністрів України, крім випадків,
передбачених частиною третьою цієї
статті, та частиною першою статті 10
цього Закону.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про умови і
розміри оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, та об'єднань
державних підприємств" від 19.05.1999 року
№ 859 розмір посадового окладу
керівника підприємства залежно від
середньооблікової чисельності
працюючих в еквіваленті повної
зайнятості у кратності до
мінімального розміру тарифної ставки
першого розряду робітника основного
виробництва, а у разі, коли тарифні
ставки робітників не застосовуються, -
у кратності до мінімального
посадового окладу (ставки)
працівника основної професії,
визначених у колективному договорі,
враховуючи складність управління
підприємством, його технічну
оснащеність, вартість основних
фондів, рівень рентабельності та
обсяги виробництва продукції (робіт,
послуг).

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність прийняття позивачем
пункту 2.5 вимоги та обов'язковість його
виконання відповідачем шляхом
відображення за даними
бухгалтерського обліку дебіторської
заборгованості по зайвим виплатам в
сумі 178,60 грн. Зменшити завищену
кредиторську заборгованість по
заробітній платі та внескам на 506,51 грн.
та провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво виплачених сум
коштів та надати належним чином
завірені копії підтверджуючих
документів щодо стягнення даних сум. В
іншому випадку стягнути з особи, винної
у зайвих грошових виплатах коштів в
сумі 129,54 грн. у порядку та розмірах
встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України.
Зайво нараховані та сплачені внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 49,06 грн.
усунути шляхом зменшення за даними
бухгалтерського обліку та звітності
кредиторської заборгованості.
Провести відповідні взаємозвірки щодо
здійсненого перерахунку (зменшеної
кредиторської заборгованості) по зайво
сплаченому єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Щодо пункту 2.6 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Вибірковою ревізією правильності
нарахування та виплати відпускних,
компенсацій за не використану
відпустку за період з січня по жовтень
2013 року встановлено, що Підприємством
здійснено зайве нарахування та виплата
грошових коштів унаслідок невірного
визначення сум фактичної заробітної
плати при розрахунку відпускних 2
працівникам в сумі 501,26 грн. єдиного
внеску на загальне державне соціальне
страхування в розмірі 189,83 грн., та 2
працівникам компенсацій в сумі 363,84
грн., єдиного внеску на загальне
державне соціальне страхування в
розмірі в сумі 137,79 грн., чим порушено
пункт 7 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8.02.1995 р. № 100. Станом на 20.05.2014 р. не
відшкодовано 306,42 грн., 189,83 грн., 363,84 грн.,
137,79 грн.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8.02.1995 р. № 100 визначено, що
нарахування виплат за час щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої
відпустки, додаткової відпустки
працівникам, які мають дітей, або
компенсації за невикористані
відпустки, тривалість яких
розраховується в календарних днях
провадиться шляхом ділення сумарного
заробітку за останні перед наданням
відпустки 12 місяців або за менший
фактично відпрацьований період на
відповідну кількість календарних
днів року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і
неробочих днів, встановлених
законодавством). Одержаний результат
перемножується на число календарних
днів відпустки. Святкові та неробочі
дні, які припадають на період
відпустки, у розрахунок тривалості
відпустки не включаються і не
оплачуються.

Таким чином, пункт 2.6 вимоги від 31.03.2014 р.
є правоміним та підлягає виконанню
відповідачем у повному обсязі у спосіб,
передбачений вказаною вимогою.

Щодо пункту 2.7 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602 слід зазначити наступне.

Згідно наданих договорів до ревізії
встановлено, що Кам'янським СКП
укладено з договір від 01.04.2013р. з ОСОБА_4
на оренду комп'ютерної техніки
портативного комп'ютера "SAMSUNG" при
орендній платі в сумі 317,65 грн. за
місяць. Також 04.04.2013р. укладено договір
із ОСОБА_2 на оренду легкового
автомобіля марки "ВАЗ 2121", державний
номер НОМЕР_1 при орендній платі 347,05
грн. за місяць. Вищевказані договори не
оформлено належним чином, а саме -
відсутні підписи від представників
Кам'янського СКП. Копії не завірено, так
як оригінали договорів надані колишнім
директором ОСОБА_3 За період з 01.12.2012 р.
по 31.03.2013 р. до ревізії договори оренди
не надано. За даними бухгалтерського
обліку встановлено, що за період з
01.12.2012 р. по 01.12.2013 р. здійснено
нарахування за оренду легкового
автомобіля в сумі 3504,08 грн. та
комп'ютерної техніки в сумі 3811,80 грн.
ДФІ встановлено, що Кам'янським СКП
перераховано кошти за оренду: в період
з 01.12.2012 р. по 31.03.2013 р. - автомобіля в сумі
1093,20 грн.; у період з 01.04.2013 р. по 01.12.2013 р. -
автомобіля в сумі 973,40 грн.; у період з
01.12.2012 р. по 01.12.2013 р. - комп'ютерної
техніки в сумі 1919,21 грн. За даними
бухгалтерського обліку відсутній звіт
по дебетових та кредитових операціях.

Таким чином, без оформлення договірних
відносин в порушення ч. 1, 3 ст. 179, ч. 1 ст.
181, ч. 1, 2 ст.193 Господарського кодексу
України, ст. 629 Цивільного кодексу
України, ч. 1, 5 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пунктів 1.2, 2.1, 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 зайво нараховано та
списано кошти за оренду автомобіля в
сумі 2066,60 грн. та за оренду комп'ютерної
техніки в сумі 1919,21 грн.

Станом на 20.05.2014 р. залишок
невідшкодованих сум по оренді
автомобіля 1417,5 грн. та за оренду
комп'ютерної техніки в сумі 330,96 грн.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено,
що майново-господарські зобов'язання,
які виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 179 ГК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Суд погоджується з твердженнями
позивача про законність пункту 2.7
вимоги та необхідність його виконання
відповідачем у спосіб, передбачений
вказаним пунктом.

Зважаючи на наведені вище обставини та
беручи до уваги те, що відповідачем не
заперечується правомірність пунктів
2.1, 2.3, 2.4. 2.5, 2.6, 2.7 вимоги ДФІ від 31.03.2014 р.
№ 40-13/602, а належних доказів усунення
порушення в повному обсязі суду не
надано, суд дійшов висновку про
обгрунтованість позовних вимог ДФІ, а
відтак - про задоволення позову в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Позов Державної фінансової інспекції в
Херсонській області до Кам'янського
сільського комунального підприємства
про зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити повністю.

Зобов'язати Камянське сільське
комунальне підприємство частково
виконати п ункти 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 та
повністю пункт 2.7 вимоги від 31.03.2014 р. №
40-13/602, а саме:

- пункт 2.1 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість по зайвим виплатам.
Відшкодувати шляхом повернення зайво
виплачених коштів у сумі 17882,00 грн. з
осіб, які їх отримали безпідставно за
згодою на реєстраційний рахунок
установи. У разі добровільної відмови в
поверненні грошових коштів провести
претензійно-позовну роботу. В іншому
випадку стягнути з осіб, винних в
зайвій виплаті грошових коштів, шкоду у
порядку та розмірі встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України;

- пункт 2.3 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість за оренду майна.
Забезпечити надходження коштів від
орендаря за оренду приладів обліку на
розрахунковий рахунок Підприємства в
сумі 510,00 грн. У разі відмови від
добровільної сплати коштів
контрагентом провести
претензійно-позовну роботу;

- пункт 2.4 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість по зайвим виплатам.
Відшкодувати шляхом повернення зайво
виплачених коштів в сумі 787,91 грн. з
осіб, які їх отримали безпідставно за
згодою на реєстраційний рахунок
установи. У разі відмови у поверненні
грошових коштів провести
претензійно-позовну роботу. В іншому
випадку стягнути з осіб, винних в
зайвій виплаті грошових коштів, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України;

- пункт 2.5 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість по зайвим виплатам в
сумі 178,60 грн. Зменшити завищену
кредиторську заборгованість по
заробітній платі та внескам 506,51 грн.
Провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво виплачених сум
коштів та надати належним чином
завірені копії підтверджуючих
документів щодо стягнення даних сум. В
іншому випадку сягнути з особи, винної
у зайвих грошових виплатах коштів в
сумі 129,54 грн. у порядку та розмірах
встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України.
Зайво нараховані та сплачені внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 49,06 грн.
усунути шляхом зменшення за даними
бухгалтерського обліку та звітності
кредиторської заборгованості.
Провести відповідні взаємозвірки щодо
здійсненого перерахунку (зменшеної
кредиторської заборгованості) по зайво
сплаченому єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

- пункт 2.6 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість по зайвим виплатам.
Провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво виплачених сум
коштів та надати належним чином
завірені копії підтверджуючих
документів щодо стягнення даних сум. В
іншому випадку стягнути з особи, винної
у зайвих грошових виплатах коштів у
сумі 670,26 грн. у порядку та розмірах
встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України.
Зайво нараховані та сплачені внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 327,62 грн.
усунути шляхом зменшення за даними
бухгалтерського обліку та звітності
кредиторської заборгованості.
Провести відповідні взаємозвірки щодо
здійсненого перерахунку (зменшеної
кредиторської заборгованості) по зайво
сплаченому єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

- пункт 2.7 вимоги - відобразити за даними
бухгалтерського обліку дебіторську
заборгованість по зайвим виплатам.
Провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво виплачених сум
коштів та надати належним чином
завірені копії підтверджуючих
документів щодо стягнення даних сум. В
іншому випадку стягнути з особи, винної
у зайвих грошових виплатах коштів у
сумі 1748,46 грн. у порядку та розмірах
встановлених ст.133-136 КЗпП України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя

Кисильова О.Й.

кат. 9.3