Справа № К/9991/53688/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/53688/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Михайлівської районної державної
адміністрації Запорізької області про
стягнення недоплаченої суми допомоги
на оздоровлення за касаційною скаргою
управління праці та соціального
захисту населення Михайлівської
районної державної адміністрації
Запорізької області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

26 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 3, тому відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі
трьох мінімальних заробітних плат.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Михайлівської
районної державної адміністрації
Запорізької області здійснювало
виплату цієї допомоги у менших
розмірах. Просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови позивачу у виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 3 за 2004
- 2010 роки у відповідності з чинним
законодавством України; зобов'язати
відповідача донарахувати невиплачену
суму щорічної допомоги на оздоровлення
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС категорії
3 за 2004 - 2010 роки в розмірі 9 431,30 грн.

Постановою Михайлівського районного
суду Запорізької області від 14 грудня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління праці та соціального
захисту населення Михайлівської
районної державної адміністрації
Запорізької області щодо відмови
ОСОБА_1 у проведенні перерахунку
щорічної допомоги на оздоровлення.
Зобов'язано відповідача здійснити
ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги
на оздоровлення відповідно як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 3 за
період з 2004 року по 26 листопада 2010 року
у відповідності з чинним
законодавством України. Зобов'язано
відповідача донарахувати ОСОБА_1
невиплачену суму щорічної допомоги на
оздоровлення як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 3 за період з 2004 року по 26
листопада 2010 року. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Михайлівської
районної державної адміністрації
Запорізької області було задоволено
частково. Постанову Михайлівського
районного суду Запорізької області від
14 грудня 2010 року скасовано. Позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
неправомірними дії управління праці та
соціального захисту населення
Михайлівської районної державної
адміністрації Запорізької області
щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та
виплаті недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік
згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1990 році
категорії 3 у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік
згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1990 році
категорії 3 у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат з урахуванням
виплаченої суми. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Михайлівської
районної державної адміністрації
Запорізької області, судом апеляційної
інстанції порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильного судового
рішення, відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1990 році
категорії 3.

Згідно з положенням абзацу п'ятого
частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 3 категорії
передбачена щорічна виплата допомоги
на оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ встановлено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії - 15,70 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було збільшено розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії - 75 грн, який також не
відповідав розміру, встановленому
законами України.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 48 вказаного Закону виступала
мінімальна заробітна плата, розмір
якої на 2004 - 2010 роки визначався законами
України про державний бюджет на
відповідні роки.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20 грудня 2005 року № 3235-IV дію абзаців
другого - сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого -
сьомого частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2006 рік.

Таким чином, у 2006 році щорічна допомога
на оздоровлення підлягала сплаті в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12
липня 2005 року № 562.

Оскільки дія положень статті 48 Закону
№ 796-ХІІ на 2004, 2005 роки не зупинялася, то
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вихідним
критерієм обрахунку такої допомоги
виступала мінімальна заробітна плата,
встановлена законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
абзаців другого - сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців
другого - сьомого частини четвертої та
частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Якщо допомога на оздоровлення за 2007, 2008
роки була виплачена ОСОБА_1
після ухвалення рішень
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року №6-р/2007 та від 22
травня 2008 року №10-рп/2008, то це дає
підстави для застосування положень
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» при виплаті позивачу
допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки.

Оскільки законами України про
Державний бюджет України на 2009, 2010 роки
не внесено змін та не було зупинено дію
статті 48 Закону № 796-ХІІ, то це дає
підстави для застосування зазначеної
норми при виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2009, 2010 роки.

Отже, відповідач неправомірно виплатив
позивачу кошти на оздоровлення за 2009,
2010 роки у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, при виплаті позивачу
допомоги на оздоровлення за 2009, 2010 роки
необхідно застосовувати положення
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України у в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року) адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, прийшов до обґрунтованого
висновку про пропущення позивачем
строку звернення до суду за 2004 - 2009 роки,
оскільки позивач звернувся до суду з
позовом 26 листопада 2010 року, пропустив
такий строк. Підстав, які би
перешкоджали позивачу у встановлені
строки звернутись до суду з
відповідним позовом, позивачем не
приведено.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Михайлівської районної державної
адміністрації Запорізької області
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.