Справа № 2а/0570/11191/12
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/80944/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року у справі за позовом Донецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ТОВ
"Укртрансагро" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

встановила:

У серпні 2012 Донецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до ТОВ "Укртрансагро" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ТОВ "Укртрансагро" на
користь Державного бюджету України
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році в
сумі 72263 грн. 64 коп. та пеню у сумі 1835 грн.
15 коп.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року скасовано та прийнято нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Донецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів просить Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2012 року скасувати, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За змістом статті 19 Закону України від
21 березня 1991 року № 875-ХII «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 875-ХII) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у звіті про зайнятість
і працевлаштування інвалідів за 2011 рік
за формою №10-ПІ середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
складає 66 осіб, серед яких кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону № 875-ХІІ вказано « 1», що
суперечить положенням Інструкції щодо
заповнення форми N 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів", відповідно до якої
кількість робочих місць для інвалідів
повинна становити « 3».

Оскільки відповідачем не виконано
вимоги Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме створення відповідної
кількості робочих місць для інвалідів,
то суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.
Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року необхідно скасувати, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року залишити в силі.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року у справі за позовом Донецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ТОВ
"Укртрансагро" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- скасувати.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року у справі за позовом Донецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ТОВ
"Укртрансагро" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В. Штульман