Справа № К/9991/19961/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/19961/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Вербицької О.В., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Обласного
комунального підприємства теплових
мереж

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року

у справі № 2-а-1589/10/2070

за позовом Обласного комунального
підприємства теплових мереж

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання податкових
повідомлень-рішень недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Обласне комунальне підприємство
теплових мереж (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень: № /1 від 03
лютого 2010 року, №/2 від 15 лютого 2010
року, № /2 від 15 лютого 2010 року (в
редакції уточнення позовних вимог від
21 квітня 2010 року).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2010
року позов задоволено у повному обсязі.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 03 лютого 2010
року № /1, податкове
повідомлення-рішення від 15 лютого 2010
року № /2, податкове
повідомлення-рішення від 15 лютого 2010
року №/2, винесені Харківською
ОДПІ.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2010 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ОКПТМ, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року та залишити в силі
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2010
року.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Харківською ОДПІ була проведена
планова виїзна перевірка ОКПТМ з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 207 року по 31 березня 2009
року, за результатами якої був
складений акт від 14 вересня 2009 року №
2737/9.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту
5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 973018,00 грн., у тому числі по
періодах: за 4 квартал 2007 року - 321916,00
грн., за 3 квартал 2008 року - 573908,00 грн., за 4
квартал 2008 року - 77194,00 грн.; пункту 4.9
статті 4, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого:
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 316771,00 грн. (у тому числі по
періодах: за листопад 2007 року - 142776,00
грн., за липень 2008 року - 3500,00 грн., за
серпень 2008 року - 14996,00 грн., за вересень
2008 року - 31884,00 грн., за жовтень 2008 року -
2477,00 грн., за листопад 2008 року - 1620,00 грн.,
за грудень 2008 року - 88018,00 грн.) та
зменшено від'ємне значення між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з податку на
додану вартість на 114424,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: позивач неправомірно включив до
складу валових відповідного
податкового періоду вартість робіт
(послуг), наданих йому ПАПФ «Нива»
згідно договору технічного
обслуговування б/н від 15 листопада 2007
року, у сумі 1286000,00 грн., а податок на
додану вартість у сумі 257200,00 грн.,
сплачений у складі вартості таких
робіт (послуг), до складу податкового
кредиту відповідного податкового
періоду, з огляду на те, що акт
виконаних робіт № 15/11 від 30 листопада
2007 року, наданий на підтвердження факту
виконання таких робіт, не містить
інформації про види робіт, об'єкти, у
яких виконувались такі роботи, оплата
за виконані роботи у розмірі 1516200,00 грн.
станом на дату складення ату перевірки
не проведена, згідно бази даних «АІС
РПП» стан ПАПФ «Нива» - припинено
(ліквідовано, закрито), у переліку видів
діяльності, які здійснювало ПАПФ
«Нива», не передбачено такого виду
діяльності як технічне обслуговування,
ремонтні роботи теплових мереж,
установка, обслуговування та поточний
ремонт газозберігаючого обладнання, що
було предметом договору, укладеного
між позивачем та ПАПФ «Нива»; позивач
неправомірно включив до складу валових
відповідного податкового періоду
вартість робіт (послуг), наданих йому
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
згідно договору про надання юридичних
послуг № 130 від 20 червня 2008 року (з
урахуванням додаткової угоди № 1 від 25
липня 2008 року), у розмірі 65000,00 грн.,
оскільки роботи (послуги), які були
предметом вказаного договору, були
виконані позивачем до дати укладення
цього договору, ОСОБА_1 не приймав
участі у судових засіданнях, тоді як
обов'язок особистої участі у судових
засіданням передбачений умовами
договору, з урахуванням того, що у
підприємства був штатний юрист;
позивач неправомірно включив до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду податок на додану
вартість у загальній сумі 125801,00 грн. за
господарськими операціями з ПП
«Буддізайн» згідно договору підряду на
виконання будівельно-монтажних робіт
№ 5/07 від 15 липня 2008 року та договору на
виконання монтажних робіт б/н від 18
серпня 2008 року, оскільки згідно бази
даних «АІС РПП» стан платника - до
Єдиного державного реєстру внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням, Згідно пояснень
ОСОБА_2, який значиться директором
вказаного підприємства, він
зареєстрував вказане підприємство за
винагороду без мети здійснення
господарської діяльності, первинні
бухгалтерські документи та документи
фінансової звітності від імені
вказаного підприємства не підписував.
Довіреностей на право підпису іншим
особам не давав, з 22 вересня 2008 року
ОСОБА_2 знаходиться в місцях
позбавлення волі. Вказані обставини
слугували підставою для висновку
податкового органу про те, що
господарські операції згідно
договорів, укладених між позивачем та
ПАПФ «Нива», фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та ПП «Буддізайн»,
мають безтоварний характер та не
спрямовані на реальне настання
наслідків, обумовлених ними, а виписані
зазначеними контрагентами, первинні
бухгалтерські документи не можуть бути
прийняті до уваги як первинні
бухгалтерські документи в розумінні
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні». Також, у акті перевірки було
вказано, що позивач неправомірно не
включав до бази оподаткування податком
на додану вартість у період з вересня
по грудень 2008 року включно вартість
ліквідованих основних фондів, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 48194,00 грн.

03 лютого 2010 року Харківська ОДПІ на
підставі вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОКПТМ суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 171636,00 грн., у тому
числі: 114424,00 грн. - за основним платежем,
57212,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

15 лютого 2010 року Харківська ОДПІ на
підставі вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/2, яким згідно з підпунктом 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОКПТМ суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
475157,00 грн., у тому числі: 316771,00 грн. - за
основним платежем, 158386,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

15 лютого 2010 року Харківська ОДПІ на
підставі вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/2, яким згідно з підпунктом 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОКПТМ суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на прибуток у розмірі 1430595,60
грн., у тому числі: 960968,00 - за основним
платежем, 469627,6 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що факти
виявлених перевіркою порушень
позивачем вимог податкового
законодавства не знайшли свого
підтвердження в процесі розгляду
справи, оскільки договори, укладені
позивачем з ПАПФ «Нива», фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 та ПП
«Буддізайн», не були визнані
недійсними в установленому порядку, з
урахуванням того, що позивач
правомірне не нараховував податок на
додану вартість при ліквідації
основних фондів у відповідності до
положень абзацу 2 пункту 4.9 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що позивачем не
була доведена реальність
господарських операцій договорами,
укладеними з ПАПФ «Нива», фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 та ПП
«Буддізайн», оскільки встановлені
перевіркою та в процесі розгляду
справи обставини свідчать
неможливість реального здійснення
вказаними вище суб'єктами
господарювання операцій, визначених у
предметах договорів, з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виконання
робіт (послуг), нездійснення особою, яка
значиться виконавцем робіт (послуг),
підприємницької діяльності,
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів. Також, суд
виходив з того, що доказів існування
обставин, які передбачені у абзаці 2
пункту 4.9 статті 4 Закону України «Про
податок на додану вартість», за яких
платник податку має право не
нараховувати податок на додану
вартість при ліквідації основних
фондів, позивачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Отже, умовами реалізації права
платника на податковий кредит та на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму понесених витрат є, зокрема,
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) з наміром одержати економічний
ефект від їх використання у
господарській діяльності та
підтвердженість цих витрат
необхідними документами, оформленими з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Податковим законодавством не
встановлено конкретного переліку
первинних документів, складенням яких
мають опосередковуватись ти чи інші
господарські операцій. Однак,
критерієм зменшення бази
оподаткування податку на прибуток та
податку на додану вартість є
можливість на підставі наявних
документів зробити беззаперечний
висновок про те, що витрати фактично
понесені та спрямовані на отримання
доходу. А відтак, на підтвердження
витрат, понесених у зв'язку з оплатою
послуг технічного обслуговування,
будівельно-монтажних та юридичних
послуг (які були предметами
оспорюваних договорів), позивач
повинен був надати, зокрема, документи,
що свідчать про фактичне виконання
його контрагентами конкретних видів
послуг та про результат виконання
кожної послуги у вигляді звіту,
висновку тощо.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, під час проведення
перевірки позивач на підтвердження
виконання господарських зобов'язань із
технічного обслуговування, ремонтних
робіт теплових мереж, установки,
обслуговування та поточного ремонту
газозберігаючого обладнання між ним та
ПАПФ «Нива» та на підтвердження
правомірності формування валових
витрат та податкового кредиту за цими
господарськими операціями надав
органу державної податкової служби акт
виконаних робіт № 15/11 від 30 листопада
2007 року.

Разом з цим, у вказаному акті (т.1 арк.
справи 126) зазначено лише про факт
виконання робіт, однак зазначений акт
не розкриває змісту виконаних робіт,
позаяк не містять деталізованої
інформації про фактично виконані
роботи, їх обсяг та характер, об'єкти, на
яких виконувались роботи, строки
виконання та результати виконаних
робіт, що, у свою чергу, виключає
можливість оцінки подальшого
використання таких робіт у діяльності
ОКПТМ.

Також, судом апеляційної інстанції
було встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в силу положень
підпункту 1.2.1 пункту 1.2 статті 1,
підпункту 2.1.2 пункту 2.1 статті 2
договору, укладеного між позивачем та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(виконавцем), виконавець здійснює
необхідний комплекс юридичних дій,
пов'язаних із вирішенням
адміністративного спору, який виник
між ОКПТМ та Харківською ОДПІ, щодо
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення № /0 від 17
березня 2008 року; виконання умов
договору з боку виконавця
підтверджується відповідними
ухвалами, рішеннями та постановами
органів судової влади; виконавець
повинен надавати послуги особисто. При
цьому, позивач звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання недійсним вказаного вище
податкового повідомлення-рішення 12
червня 2008 року (т.1 арк. справи 196), тоді
як оспорюваний договір № 130 про надання
юридичних послуг був укладений 20
червня 2008 року. В судове засідання суду
апеляційної інстанції у справі №
2-а-6202/08 представник ОКПТМ не з'явився,
про що вказано в ухвалі Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2008 року (т.1 арк. справи 199).

Також, судом апеляційної інстанції
було встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що акти виконаних
підрядних робіт, надані позивачем на
підтвердження формування податкового
кредиту за господарськими операціями з
ПП «Буддізайн», містять суттєві
недоліки, а саме: невірно вказано
організаційно-правову форму
контрагента (акціонерне товариство
замість приватного підприємства), не
зазначено замовника робіт, не
зазначено об'єкта, на якому
виконувались роботи (т.2 арк. справи 49-76).

При цьому, судом апеляційної інстанції
було встановлено, що вартість робіт,
отриманих від ПП «Буддізайн»,
позивачем не було віднесено до складу
валових витрат. Також, судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що у позивача
обліковується кредиторська
заборгованість перед вказаним
контрагентом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
правомірно виходив з того, що надання
податковому органу документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин: неможливість
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку; відсутність
первинних документів обліку.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
неправомірність формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за господарськими операціями з ПАПФ
«Нива», фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та ПП «Буддізайн».

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.9 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
основні виробничі фонди або
невиробничі фонди ліквідуються за
самостійним рішенням платника податку
чи безоплатно передаються особі, не
зареєстрованій платником податку, а
також у разі переведення основних
фондів до складу невиробничих фондів
така ліквідація, безоплатна передача
чи переведення розглядаються для цілей
оподаткування як поставка таких
основних виробничих фондів або
невиробничих фондів за звичайними
цінами, що діють на момент такої
поставки, а для основних фондів групи 1 -
за звичайними цінами, але не менше їх
балансової вартості.

Абзацом 2 пункту 4.9 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що правила цього пункту не
поширюються на випадки, коли основні
виробничі фонди або невиробничі фонди
ліквідуються у зв'язку з їх знищенням
або зруйнуванням внаслідок дії
обставин непереборної сили, в інших
випадках, коли така ліквідація
здійснюється без згоди платника
податку, в тому числі в разі викрадення
основних фондів, або коли платник
податку надає органу державної
податкової служби відповідний
документ про знищення, розібрання або
перетворення основного фонду іншими
способами, внаслідок чого основний
фонд не може використовуватися у
майбутньому за первісним призначенням.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, доказів існування обставин,
які передбачені у абзаці 2 пункту 4.9
статті 4 Закону України «Про податок на
додану вартість», за яких платник
податку має право не нараховувати
податок на додану вартість при
ліквідації основних фондів, позивачем
надано не було.

Відповідно до положень частин 1, 5
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

З огляду на те, що позивачем не було
надано належних доказів, які б
спростовували викладені в акті
перевірки правопорушення, суд
апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ОКПТМ підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Обласного
комунального підприємства теплових
мереж залишити без задоволення, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ О.В. Вербицька

_____________________ Т.М. Шипуліна