Справа № 813/4261/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4261/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Кожана А.В.
представника відповідача - Каранець
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
ВЕЕМ-Меблісервіс» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
ВЕЕМ-Меблісервіс» (далі ТзОВ «Компанія
ВЕЕМ-Меблісервіс») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомленнь рішеннь від
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вказані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними і підлягають скасуванню,
оскільки прийняті відповідачем на
підставі висновків, які ґрунтуються не
на первинних облікових звітних
документах, а виключно на припущеннях.
Вважає, що підставою для включення
витрат до податкового кредиту є
податкові накладні, видані ТзОВ «Біко
Агротрейд» та ТзОВ «Будівельна
компанія «Адена». Господарські
операції із вказаними контрагентами
були оформлені відповідними
первинними документами: накладними,
платіжними дорученнями, податковими
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів, вказаних в позовній заяві,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти
позову заперечив, вважає оскаржувані
податкові повідомлення рішення такими,
що винесені з урахуванням вимог
чинного законодавства. Посилається на
те, що позивачем неправомірно
віднесено до складу валових витрат,
податкового кредиту вартість товарів
згідно виписаних накладних ТзОВ «Біко
Агротрейд» та ТзОВ «Будівельна
компанія «Адена», просить в
задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши думку сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються встановив
наступні факти та відповідні їм
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
ВЕЕМ-Меблісервіс» з питань
правомірності формування сум
податкового зобов'язання та
податкового кредиту з ПДВ та їх
подальший вплив на правильність
формування доходів та витрат по
взаєморозрахунках з ТзОВ
«ВЕЕМ-ОЗДОБУД» за квітень 2011 року,
лютий 2012 року, лютий 2013 року, ТзОВ
«Будівельна компанія «Адена» за
грудень 2012 року, лютий 2013 року, березень
2013 року, ТзОВ «Біко Агротрейд» за
За результатами вищевказаної
перевірки складено акт
№124/94/13-07-22-01-10/30582851 від 28.03.2014 року, яким
встановлено порушення п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,
п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України,
занижено податко на прибуток по
безтоварних операціях з придбання
товару, послуг всього в сумі 121725,00 грн. в
ст. 198 Податковог кодексу України ,
завищено податковий кредит за період,
що перевірявся по безтоварних
операціях на загальну суму 115 007 грн., в
т.ч.: за грудень 2011 року - 45 840 грн.,
грудень 2012 року - 33 000 грн., лютий 2013
На підставі акту перевірки
№124/94/13-07-22-01-10/30582851 від 28.03.2014 року , ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області були винесені
податкові повідомлення-рішення від
загальну суму 236 732,00 грн.
Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Податковим
кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами і доповненнями), ЦК України, ГК
України, КАС України.
Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або формування валових
витрат; добросовісність дій платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених ним дій господарській меті, а
також реальність усіх даних, наведених
у документах, що надають право на
податковий кредит та/або формування
Із матеріалів справи вбачається, що 24
грудня 2012 року між ТзОВ «Будівельна
компанія «Адена» (продавець) та ТзОВ
«ВЕЕМ-Меблісервіс» (покупець) укладено
договір поставки №24/12-01, згідно якого
продавець зобов'язується продавати, а
покупець приймати й оплачувати ДСП,
ДВП, ПВХ згідно з умовами даного
договору. Сума і асортимент товару
визначаються згідно замовлення,
складного в усній чи письмовій формі не
пізніше ніж за три дні до поставки
товару, а також видаткової накладної,
яка є невідємною частиною договору.
На підтвердження фактичного придбання
товару на виконання умов договору
№24/12-01, ТзОВ «ВЕЕМ-Меблісервіс» надало
до матеріалів справи видаткові
накладні від 24.12.2012 року №24/12-07, №24/15-06,
№24/12-04, №24/12-05, №24/15-06, №24/12-04, 24/12-05, 24/12-07,
від 27.02.2013 року №27/02-03, від 22.02.2013 року
№22/02-01, від 18.02.2013 року №18/02-01, від 28.02.2013
року №28/02-02, від 25.03.2013 року №25/03-05, від
29.03.2013 року №29/03-01 та податкові накладні
від 24.12.2012 року №335, №336, №337, №338, від
28.02.2013 року №384, від 27.02.2013 року №369, від
18.02.2013 року №225, від 22.02.2013 року №301, від
25.03.2013 року №290, від 29.03.2013 року №349 на
загальну суму 415 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 69
Також, судом встановлено, що ТзОВ
«Компанія ВЕЕМ-меблісервіс» в грудні
2011 року мала взаємовідносини з ПП «Біко
Агротейд». Сума взаємовідносин складає
275 040,00 грн., в т.ч. ПДВ на суму 45 840,00
грн., що підтверджується видатковою
накладною від 26.12.2011 року №РН-12-2607 та
податковою накладною від 26.12.2011 року
№588.
При прийнятті рішення суд виходив з
Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва-підприємцями.
Господарською діяльністю в розумінні
п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Згідно п. 138.4. ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.
Відповідно до п.п. 138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.
За приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ визначається як документ, що
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.
Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).
У відповідності до п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК)
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Згідно п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Відповідно до п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Пунктом 57.3. ст. 57 ПК України
передбачено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.
Згідно п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків
Відповідно до п. 185.1. ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Пунктом 188.1. ст. 188 ПК України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
У відповідності до п. 198.4. ст. 198 ПК
України якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Відповідно п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Для підтвердження факту правомірності
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту позивачем були надані та
дослідженні в судовому засіданні
податкові накладні, які оформлені
згідно вимог чинного законодавства,
які діяли в період їх формування та
відшкодування, а саме: п.п.14.1.71, п.п.14.1.185,
п.п.14.1.191, п.п.14.1.818 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185,
п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, ст.192, п.198.2, п.198.3,
п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України.
Податкові накладні виписані
зареєстрованими в установленому
законом порядку суб'єктами
господарювання, платниками податку на
додану вартість, чого відповідачем не
Спростовуючи доводи позивача,
відповідач покликається на
встановлені в ході перевірки
обставини, зокрема на акт ДПІ в
Печерському районі м. Києва від 04.04.2013
року №1264/22.3/37634172 «про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Будівельна компанія «Адена» з питань
дотримання вимг податкового та іншого
законодавства за період з 01.10.2012
року-28.02.2013 року» та акт від 04.07.2013 року
№178/22.1/37634172 «про неможливість
проведення зустрічної звірки
«Будівельна компанія «Адена» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.03.2013 року -
31.05.2013 року», якими встановлено
відсутність ТзОВ «Будівельна компанія
«Адена» за місцезнаходженням.
Проте, дані доводи відповідача не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки відсутність контрагента по
договору за місцем знаходження при
фактичному здійсненні господарських
операцій не впливає на податковий
кредит позивача та формування ним
Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства та належного ведення
господарської діяльності іншим
суб'єктом господарювання, вартість
яких включена до витрати платника
податків, а сума ПДВ - до податкового
Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС»АД проти
Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський
суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.
Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.
Враховуючи наведене, судом встановлено
та знайшло своє підтвердження в
матеріалах справи, між позивачем та
зазначеним у акті перевірки
контрагентами, виникли господарські
зобов'язання, факт виконання яких
підтверджується належними та
допустимими доказами, всі податкові
накладні отримані позивачем від
контрагентів, оформлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме ст.201 Податкового
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.
При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.
Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору
належить стягнути на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-
Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 12.05.2014 року
Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
ВЕЕМ-Меблісервіс» 487,20 грн. сплаченого
судового збору.
Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.
Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.
Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений
16.07.2014 року