Справа № 804/8481/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р. Справа № 804/8481/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя
Парненко В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.

за участю:

представника позивача
Гриценко Д.В.

представника відповідача
Рябушко С.О.

представник третьої особи
Гриценко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-інвест» до Державної інспекції
сільського господарства у
Житомирській області, третя особа
Приватне підприємство
«Творчо-виробничий центр «ОЛЕСЯ» про
визнання протиправним та скасування
припису, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест» (надалі -
позивач) звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства у
Житомирській області (надалі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування припису № 191/22 від 11
червня 2014 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що винесений
відповідачем припис є необґрунтованим
та незаконним, значно порушує права
позивача, а отже є усі підстави для
визнання протиправним та скасування
такого припису.

Позивач та третя особа у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просили позов
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти
заявлених вимог заперечував, надав
письмові заперечення проти позову.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд доходить висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 153 Господарського кодексу
України суб'єкт господарювання,
здійснюючи господарську діяльність,
зобов'язаний використовувати природні
ресурси відповідно до цільового
призначення, визначеного при їх
наданні (придбанні) для використання у
господарській діяльності.

Статтею 19 Господарського кодексу
України передбачено, що Держава
здійснює контроль і нагляд за
господарською діяльністю суб'єктів
господарювання у таких сферах, зокрема,
як земельних відносин - за
використанням і охороною земель.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі, належить
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель,
зокрема, у частині виконання вимог щодо
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням.

Державний контроль за використанням та
охороною земель, дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель і моніторинг ґрунтів
здійснюються, зокрема, шляхом
проведення перевірок (ст. 9 вказаного
Закону).

Судом встановлено, відповідно до
Договору № 27/03-1 від 27.03.2013 р. про
інвестиційну участь в будівництві,
укладеному між позивачем та ПП «ТВЦ
«ОЛЕСЯ»., ТОВ «АТБ-інвест» є інвестором
будівництва будівлі магазину з
приміщеннями громадського призначення
по вул. Київській, 6 в м. Житомирі.

Будівництво зазначеного об'єкту
нерухомості відбувалось на підставі
зареєстрованої Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Житомирській області 02.04.2013 р. за № ЖТ
10 Декларації про початок
виконання будівельних робіт.

Замовником будівництва є ПП «ТВЦ
«ОЛЕСЯ», в постійному користування
якого на підставі Державного акту на
право користування землею (Б № 022692)
знаходиться земельна ділянка площею 0,40
га, на якій будується будівля магазину
з приміщеннями громадського
призначення. Земельна ділянка передана
в користування для будівництва
культурно-адміністративного центру з
прибудованим багатоповерховим
житловим будинком.

11.06.2014 р. відносно ПП «ТВЦ «Олеся»
відповідачем було винесено припис №
191/22 про усунення порушень вимог
земельного законодавства щодо
використання земельної ділянки по вул.
Київській, 6 в м. Житомирі не за цільовим
призначенням, а саме: згідно з
державним актом на право користування
землею, який видано на підставі рішення
сесії міськради 21 скликання від 26.02.1993
р. та зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право користування
землею за № 72, цільове призначення
земельної ділянки визначено як «для
будівництва
культурно-адміністративного центру з
прибудованим житловим
багатоповерховим будинком», в той час,
як на земельній ділянці відповідно до
зареєстрованої 02.04.2013 р. інспекцією
ДАБК у Житомирській області декларації
про початок виконання будівельних
робіт здійснюється будівництво
будівлі магазину з приміщеннями
громадського призначення.

Проте, дане твердження відповідача не
узгоджується з нормами діючого
законодавства у зв'язку із наступним.

Відповідно до Закону України «Про
землеустрій» цільове призначення
земельної ділянки - використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним па підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Землеустрій забезпечує, зокрема,
реалізацію державної політики щодо
використання та охорони земель,
здійснення земельної реформи,
вдосконалення земельних відносин,
наукове обґрунтування розподілу
земель за цільовим призначенням з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів, формування
раціональної системи землеволодіння і
землекористування, створення
екологічно сталих агроландшафтів тощо.

Земельним кодексом України
передбачено, що землі за основним
цільовим призначенням поділяються на
категорії.

Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу
України види використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Відповідно до наданих ПП «ТВЦ «ОЛЕСЯ»
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки від 24.12.2012 р.
функціональне призначення земельної
ділянки визначено наступним чином:
«згідно з генеральним планом міста,
земельна ділянка в системі міста
знаходиться на території з переважною
забудовою будівлями громадського
призначення.».

Відповідно до листа Держкомзему від
27.12.2006 № 14-17-7/9942 «Щодо використання
земель не за цільовим призначенням»
якщо земельна ділянка була надана для
розміщення об'єкту чи для використання
в межах будь-якої категорії відповідно
до статті 19 Земельного кодексу України,
але через якийсь час там було
розташовано інший об'єкт чи вона
використовується по іншому, але в межах
тієї категорії, що була першочергово
надана, то використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням в
цьому випадку відсутнє.

Отже, що земельна ділянка, яка
знаходиться у користуванні ПП «ТВЦ
«ОЛЕСЯ» за основним цільовим
призначенням відноситься до категорії
«землі житлової та громадської
забудови», а тому, ПП «ТВЦ «ОЛЕСЯ»
використовує земельну ділянку по вул.
Київська, 6 у м. Житомирі за цільовим
призначенням та правомірно здійснює на
земельній ділянці будівництво будівлі
магазину з приміщеннями громадського
призначення, так як такий вид
будівництва як «будівництво будівлі
магазину з приміщенням громадського
призначення» узгоджується з
категорією земельної ділянки «землі
житлової та громадської забудови».

Таким чином, відповідач безпідставно
зазначив в оскаржуваному приписі про
використання земельної ділянки ПП «ТВЦ
«ОЛЕСЯ» не за цільовим призначенням.

Також, суд звертає увагу, що
оскаржуваним приписом порушуються
права позивача як інвестора виходячи з
наступного.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» об'єктами
інвестиційної діяльності можуть бути
будь-яке майно, в тому числі основні
фонди і оборотні кошти в усіх галузях
економіки, цінні папери (крім векселів),
цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також майнові права.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» інвестори -
суб'єкти інвестиційної діяльності, які
приймають рішення про вкладення
власних, позичкових і залучених
майнових та інтелектуальних цінностей
в об'єкти інвестування. Учасниками
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни та юридичні особи України,
інших держав, які забезпечують
реалізацію інвестицій як виконавці
замовлень або на підставі доручення
інвестора.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» основним
правовим документом, який регулює
взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Cтаттею 18 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» передбачено,
що держава гарантує стабільність умов
здійснення інвестиційної діяльності,
додержання прав і законних інтересів
її суб'єктів. Умови договорів,
укладених між суб'єктами інвестиційної
діяльності, зберігають свою чинність
на весь строк дії цих договорів і у
випадках, коли після їх укладення
законодавством (крім податкового,
митного та валютного законодавства, а
також законодавства з питань
ліцензування певних видів
господарської діяльності) встановлено
умови, що погіршують становище
суб'єктів або обмежують їх права, якщо
вони не дійшли згоди про зміну умов
договору. Державні органи та їх
посадові особи не мають права
втручатися в діяльність суб'єктів
інвестиційної діяльності, крім
випадків, коли таке втручання
допускається чинним законодавством і
здійснюється в межах компетенції цих
органів та посадових осіб. У разі
прийняття державними або іншими
органами актів, що порушують права
інвесторів і учасників інвестиційної
діяльності, збитки, завдані суб'єктам
інвестиційної діяльності, підлягають
відшкодуванню у повному обсязі цими
органами. Спори про відшкодування
збитків розв'язуються судом.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
встановлено, що захист інвестицій - це
комплекс організаційних, технічних та
правових заходів, спрямованих на
створення умов, які сприяють
збереженню інвестицій, досягненню цілі
внесення інвестицій, ефективній
діяльності об'єктів інвестування та
реінвестування, захисту законних прав
та інтересів інвесторів, у тому числі
права на отримання прибутку (доходу)
від інвестицій. Держава гарантує
захист інвестицій незалежно від форм
власності, а також іноземних
інвестицій. Захист інвестицій
забезпечується законодавством
України, а також міжнародними
договорами України. Інвесторам, у тому
числі іноземним, забезпечується
рівноправний режим, що виключає
застосування заходів
дискримінаційного характеру, які могли
б перешкодити управлінню інвестиціями,
їх використанню та ліквідації, а також
передбачаються умови і порядок вивозу
вкладених цінностей і результатів
інвестицій. З метою забезпечення
сприятливого та стабільного
інвестиційного режиму держава
встановлює державні гарантії захисту
інвестицій. Державні гарантії захисту
інвестицій - це система правових норм,
які спрямовані на захист інвестицій та
не стосуються питань
фінансово-господарської діяльності
учасників інвестиційної діяльності та
сплати ними податків, зборів
(обов'язкових платежів). Державні
гарантії захисту інвестицій не можуть
бути скасовані або звужені стосовно
інвестицій, здійснених у період дії цих
гарантій.

Інвестиції не можуть бути безоплатно
націоналізовані, реквізовані або до
них не можуть бути застосовані заходи,
тотожні за наслідками. Такі заходи
можуть застосовуватися лише на основі
законодавчих актів України з
відшкодуванням інвестору в повному
обсязі збитків, заподіяних у зв'язку з
припиненням інвестиційної діяльності.
Порядок відшкодування збитків
інвестору визначається в зазначених
актах. Внесені або придбані
інвесторами цільові банківські вклади,
акції та інші цінні папери, платежі за
набуте майно або за орендні права у
разі вилучення відповідно до
законодавчих актів України
відшкодовуються інвесторам, за
винятком сум, що виявилися
використаними або втраченими в
результаті дій самих інвесторів або
вчинених за їх участю.

Однак при винесенні припису № 191/22 від
11.06.2014 р. відповідач не врахував
положення Договору № 27/03-1 про
інвестиційну участь в будівництві від
27.03.2013 р., положення норм Закону України
«Про інвестиційну діяльність», чим
порушив права та інтереси інвестора
(ТОВ «АТБ-інвест») на отримання
інвестиції.

Ніяких належних та достатніх доказів у
спростування викладених обставин
відповідачем до суду не надано.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі, на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які свідчать про обґрунтованість
позовних вимог.

За наведених обставин у сукупності,
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-інвест» до Державної інспекції
сільського господарства у
Житомирській області, третя особа
Приватне підприємство
«Творчо-виробничий центр «ОЛЕСЯ» про
визнання протиправним та скасування
припису підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім
випадків,випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-інвест» до Державної інспекції
сільського господарства у
Житомирській області, третя особа - ПП
«ТВЦ «ОЛЕСЯ», про визнання
протиправним та скасування припису -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства у Житомирській області №
191/22 від 11 червня 2014 року.

У порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-інвест» судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 73,08 (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
18 липня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 18.07.2014 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко
В.С.
Парненко Ю.Ю.
Ковтун