Справа № 369/2461/14-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа: № 369/2461/14-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області ( далі - відповідач ) про:

1)визнання протиправними дій
відповідача в частині відмови ОСОБА_2 в
задоволенні його клопотання про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (
присадибної ділянки ) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,25 га в межах Лісниківської
сільської ради;

2)скасування рішення Лісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 29.01.2014
року № 240/1 в частині відмови у
задоволенні даного клопотання
позивача;

3)зобов'язання відповідача повторно
розглянути на наступній сесії
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області клопотання ОСОБА_2 про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки.

Києво-Святошинський районний суд
Київської області своєю постановою від
08 квітня 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову суду та ухвалити
нову про задоволення
адміністративного позову в повному
обсязі, так як, на думку апелянта,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до Лісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області з клопотанням
про виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (
присадибної ділянки ) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,25 га в межах Лісниківської
сільської ради.

29.01.2014 року Лісниківська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, розглянувши звернення
позивача, прийняла рішення № 240/1 про
відмову у задоволенні клопотання
ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю вільних
земельних ділянок в комунальній
власності села за цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№ 280/97-ВР), Земельним кодексом України
(далі - ЗК України), Законом України «Про
землеустрій» ( далі - Закон N 858-IV).

Так, відповідно до пункту 34 частини 1
статті 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на
пленарних завданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин.

Аналогічна правова норма закріплена в
частині 1 статті 122 ЗК України,
відповідно до якої сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Дослідження статей 81, 116 ЗК України
надає підстави вважати, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

З положень частини 6 статті 118 ЗК
України вбачається, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) повинні
звернутися з клопотанням до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інші графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб).

Зі змісту частини 7 вказаної статті
вбачається, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність, відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрої і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
наведеного нормативного положення, а
також частини 1 статті 50 Закону № 858-IV
вбачається, що при зверненні із
клопотанням про виділення безоплатно у
власність земельної ділянки
зацікавленою особою серед інших
документів, передбачених у частині 6
статті 118 ЗК України, зокрема, має
подаватися проект землеустрою щодо
відведення відповідної земельної
ділянки.

Згідно до абзацу 2 частини 7 статті 118 ЗК
України, проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Таким чином, зі змісту наведених
правових положень вбачається, що до
клопотання про виділення та передачу у
власність земельної ділянки додаються
викопіювання з кадастрової карти (
плану ) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки із
чітким визначенням її меж у
масштабному вимірі та географічному
просторі.

Оскільки позивачем не було виконано
вказаних законодавчих приписів,
зокрема, не надано графічних
матеріалів із визначенням конкретного
місця розташування об'єкту, то колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 29.01.2014 року № 240/1 щодо
відмови у задоволенні клопотання
ОСОБА_2 про надання йому безоплатно у
власність земельної ділянки є
правомірним.

Доводи апелянта стосовно того, що при
зверненні з клопотанням про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки до клопотання додаються
графічні матеріали із зображенням
населеного пункту, в якому особа бажає
отримати земельну ділянку, а не
конкретного місця розташування такої
ділянки, не можуть бути прийняті до
уваги, з огляду на те, що відсутність
передбачених законом графічних
матеріалів, на яких встановлено
конкретне місце розташування
земельної ділянки, унеможливлює
виконання відповідачем обов'язку зі
здійснення перевірки об'єкту на
відповідність до генеральних планів
населених пунктів, містобудівної
документації та інших вимог,
передбачених частинами 6,7 статті 118 ЗК
України.

Посилання апелянта на наявність у
межах с. Лісники вільних земельних
ділянок площею 0,25 га за цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд судова
колегія вважає необґрунтованими і
безпідставними, оскільки ОСОБА_2 ані до
суду першої інстанції, ані під час
апеляційного розгляду даної справи не
було надано жодних доказів, які б
підтверджували вказані доводи
апелянта, а також не зазначено, які саме
земельні ділянки, на думку позивача, є
вільними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у
відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС
України, довів правомірність
винесеного ним рішення від 29.01.2014 року
№ 240/1 та переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для задоволення даного
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014 року -
без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.