Справа № К/9991/6155/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/6155/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради про визнання неправомірними дій
та стягнення недоотриманих коштів
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради на постанову Петровського
районного суду міста Донецька від 18
березня 2009 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2009 року, -

встановив:

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Петровської
районної у місті Донецьку ради
неправомірними, стягнути з відповідача
на її користь заборгованість по
допомозі по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з березня 2007 року по грудень 2008
року в розмірі 7602,58 гривень та моральну
шкоду в розмірі 1000 гривень.

Постановою Петровського районного
суду міста Донецька від 18 березня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2009
року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради з виплати позивачеві щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з липня
2007 року по 31 грудня 2007 року. Зобов'язано
відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України нарахувати
і здійснити виплату на користь ОСОБА_4
недоплаченої у 2007 році допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до норм
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» в сумі 1896,41 гривень. В
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Петровського районного суду міста
Донецька від 18 березня 2009 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2009
року і прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
березня 2007 року знаходилась на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Петровської
районної у місті Донецьку ради і
отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку як застрахована особа в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов висновку, що в
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року відповідач повинен був
виплачувати позивачеві допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку згідно Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
у розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. Позовні вимоги за 2008 рік
задоволенню не підлягають, оскільки
відповідачем у 2008 році правомірно
нараховувалась та виплачувалась
позивачеві допомога до догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі не менше 130 гривень
щомісяця.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій зазначеним
вимогам не відповідають.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, незастрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд), але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має застрахована особа
(один із батьків дитини, усиновитель,
баба, дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію статей 41 та 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Положення пункту 7 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) в частині зупинення
на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, згідно
з Рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року Управління праці та
соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради було зобов'язане нараховувати і
виплачувати позивачеві допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у відповідності до
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
і Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», його дію
поширено на застрахованих осіб.
Частину 1 статті 15 вказаного Закону
викладено в такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень», а пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
цього Закону - у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом

сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців». Із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункт 25
розділу ІІ цього Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». При цьому пункт 23 розділу
ІІ вказаного Закону щодо внесення змін
до Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»
неконституційним визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», яка врегульовувала
питання щодо виплати допомоги особам,
які застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, і стаття 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у редакції Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Оскільки у справі, що розглядається,
спір виник з приводу виплати допомоги
особі, яка застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що на
відносини, пов'язані із виплатою
допомоги зазначеній особі, у період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року
поширюються норми спеціального закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про
стягнення недоплаченої допомоги до
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з березня 2007
року по грудень 2008 року - 10 грудня 2008
року, заяву (клопотання) про поновлення
пропущеного строку звернення до
адміністративного суду не подавала.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Управління праці та соціального
захисту населення Петровської
районної у місті Донецьку ради
заперечуючи проти адміністративного
позову наполягало на відмові в
задоволенні позову в зв'язку з
пропущенням позивачем встановленого
річного строку звернення до
адміністративного суду.

Дана обставина не досліджена судом
першої інстанції, не було обговорено
питання пропущення позивачем строку
звернення до адміністративного суду.

Також слід вказати на те, що суд першої
інстанції безпідставно обрав такий
спосіб захисту порушених прав
позивача, як стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради недоплаченої допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки
адміністративний суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
допомоги.

Суд апеляційної інстанції на допущені
порушення уваги не звернув.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради - задовольнити частково.

Постанову Петровського районного суду
міста Донецька від 18 березня 2009 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2009
року - скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Петровської районної у місті Донецьку
ради про визнання неправомірними дій
та стягнення недоотриманих коштів
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: )
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.