Справа № 2а/2370/655/2011
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2370/655/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Кобаля М.І., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу третьої
особи на стороні відповідача ОСОБА_2 на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року у справі за адміністративним
позовом Державної інспекції з контролю
за цінами в Черкаській області до
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій та
скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна інспекція з контролю
за цінами в Черкаській області
звернувся до Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - ОСОБА_2, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача та скасувати припис №
23-01-26/034-030 від 08.02.2011 року про усунення
порушень вимог законодавства про працю
в частині дотримання порядку і умов
надання щорічних відпусток, порядку
проведення індексації грошових
доходів та строків розрахунку при
звільненні.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Третя особа на стороні відповідача
ОСОБА_2 не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернулася з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та залишити
адміністративний позов без розгляду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню, виходячи
з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
травні 2010 року службовими особами
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області було
проведено перевірку щодо додержання
законодавства про працю при
використанні найманої праці ОСОБА_2.

В ході проведення перевірки було
встановлено порушення вимог ст.ст. 47, 79,
116 Кодексу законів про працю України
(далі - КЗпП України) та статті 35 Закону
України «Про державну службу» від
16.12.1993 року № 3723 щодо порядку та умов
надання щорічних відпусток.

За результатами проведення перевірки
було складено акт від 31.05.2010 року №
23-01-26/156 та винесено припис № 23-01-26/156-126
від 31.05.2010 року, яким зобов'язано
надавати працівникам у обов'язковому
порядку матеріальну допомогу на
оздоровлення при наданні щорічної
відпустки, обов'язку власника або
уповноваженого ним органу в день
звільнення працівника провести з ним
розрахунок.

Позивачем були виконані вимоги,
викладені в приписі № 23-01-26/156-126 від
31.05.2010 року, про що значиться в акті
повторної перевірки Територіальної
державної інспекції праці в Черкаській
області від 25.10.2010 року № 23-01-26/259, а саме:
«припис від 31.05.2010 року № 23-01-26/156-126,
винесений на ім'я начальника інспекції
Сотник В.Г. за результатами перевірки
додержання законодавства про працю при
використанні найманої праці ОСОБА_2
виконано».

За дорученням керівництва
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області з
ініціативи прокуратури Черкаської
області службовими особами
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області було
проведено перевірку додержання
законодавства про працю Державною
інспекцією з контролю за цінами у
Черкаській області при оплаті праці
ОСОБА_2

За результатом перевірки посадовою
особою відповідача було складено акт
від 08.02.2011 року № 23-01-26/034 та винесено
припис № 23-01-26/034-030 від 08.02.2011 року про
усунення порушень вимог законодавства
про працю в частині забезпечення
дотримання вимог законодавства про
працю при використанні найманої праці,
зокрема у частині порядку та умов
надання щорічних відпусток; порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян; строків розрахунку
при звільнені.

Позивач заперечує законність припису
№ 23-01-26/034-030 від 08.02.2011 року про усунення
порушень вимог законодавства про працю
та мотивує свої доводи тим, що
відповідачем при здійсненні перевірки
було порушено «Порядок проведення
перевірки стану додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів», затверджений
наказом Міністерства праці та
соціальної політики від 21.03.2003 року № 72,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 3 червня 2003 року за №
432/7753.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Правові та організаційні заходи,
основні принципи та порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контрою), їх посадових осіб під
час здійснення державного нагляду
(контролю) визначені Законом України
«Про основні заходи державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (із
змінами і доповненнями).

Згідно з ч.4 ст. 4 вказаного Закону,
виключно законами встановлюється
спосіб здійснення державного нагляду
(контролю).

Відповідно до п. 6 Положення про
Державний департамент нагляду за
додержанням законодавства про працю
(далі по тексту - Держнаглядпраці),
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 18.01.2003 року № 50 (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), посадові особи
Держнаглядпраці мають право
безперешкодно, в будь-який час без
письмового інформування з
пред'явленням службового посвідчення
відвідувати для перевірки додержання
законодавства про працю та
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування адміністративні
і виробничі приміщення роботодавців,
робочі органи виконавчих дирекції
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 72 від
21.03.2003 року встановлений Порядок
проведення перевірки стану додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Порядок № 72)
(Наказ втратив чинність на підставі
наказу Міністерства соціальної
політики України N 390 від 02.07.2012р. N 390).

Згідно з п. 1.3. Порядку № 72, посадові
особи Державного департаменту нагляду
за додержанням законодавства про працю
та територіальних державних інспекцій
праці (головні державні інспектори
праці, їх заступники, державні
інспектори праці) контролюють
додержання законодавства про працю та
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
забезпечення прав і гарантій
застрахованих осіб шляхом проведення
перевірок роботодавців та робочих
органів виконавчих дирекцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно із пунктом 4.1 Порядку № 72, за
результатами кожної перевірки
обов'язково складається акт перевірки,
а в разі виявлення порушень
законодавства про працю чи
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - припис щодо
їх усунення.

Згідно п.8. ст. 7 Закону України «Про
основні заходи державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», припис - обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Припис не
передбачає застосування санкцій щодо
суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до п.4.3 Порядку № 72, у
приписі вказуються порушення
відповідно до висновків акту, і в
резолютивній частині окремо
встановлюється термін усунення
кожного із порушень із зазначенням
строку письмового повідомлення щодо їх
усунення. У разі, якщо термін усунення
порушень перевищує календарний місяць,
установлюються вимоги подання
щомісячного письмового повідомлення
на визначену дату до повного усунення
зазначеного порушення.

Так висновками акту перевірки від
08.02.2011 року № 23-01-26/034-030 підтверджено
факт порушеня позивачем вимог статті 47,
79, 116 КЗпП України, статті 10 Закону
України «Про відпустки», статті 35
Закону України «Про державну службу»,
п. 1-1 , абз. 6 п. 5 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в
частині дотримання порядку надання
щорічних відпусток, порядку проведення
індексації грошових доходів громадян,
обов'язку власника або уповноваженого
ним органу в день звільнення
працівника провести з ним розрахунок, у
тому числі й при використанні найманої
праці ОСОБА_2 протягом 2007 - 2010 р.р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про
державну службу", державні службовці
мають право, зокрема, на оплату праці
залежно від посади, яку він займає,
рангу, який йому присвоюється, якості,
досвіду та стажу роботи.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про
державну службу", державним службовцям
надається щорічна відпустка
тривалістю 30 календарних днів, якщо
законодавством не передбачено більш
тривалої відпустки, з виплатою
допомоги для оздоровлення у розмірі
посадового окладу.

Право працівника на відпочинок
наданням йому щорічної оплачуваної
відпустки законодавчо гарантовано
статтею 45 Конституції України.
Тривалість і порядок надання щорічних
відпусток установлено КЗпП України та
Законом України «Про відпустки» від 15
листопада 1996 року № 504/96-ВР.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
відпустки», щорічною оплачуваною
відпусткою мають право скористатися
громадяни України, іноземні громадяни
та особи без громадянства, які
перебувають у трудових відносинах із
підприємствами, установами,
організаціями будь-якої форми
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до статті 5 вказаного
Закону, тривалість відпусток
працівників визначається не лише цим
Законом, а й іншими законами й
нормативно-правовими актами України
(здебільшого це нормативно-правові
акти, які регламентують діяльність
працівників окремих професій).

Щорічна основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований
робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору (ч.1 ст.6
Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про відпустки», черговість надання
відпусток визначається графіками, які
затверджує власник або уповноважений
ним орган за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником) чи іншим уповноваженим
на представництво трудовим колективом
органом.

Вітчизняне законодавство не
встановлює конкретної форми графіка
надання відпусток, тому роботодавець
може самостійно розробити форму такого
документа.

Зважаючи на те, що чинним
законодавством не обумовлено терміни
складання й затвердження графіка
відпусток, слід застосовувати Типові
правила внутрішнього трудового
розпорядку для робітників та
службовців підприємств, установ,
організацій, затверджені за
погодженням з ВЦРПС постановою
Держкомпраці СРСР від 20 червня 1984 року
№ 213 (Типові правила). Цей нормативний
документ є чинним на території України,
оскільки згідно з постановою Верховної
Ради України «Про порядок тимчасової
дії на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР» від 12 вересня
1991 року № 1545-XII, на території України з
питань, які не врегульовані
законодавством України, до ухвалення
відповідних законодавчих актів
застосовуються акти законодавства
СРСР, якщо вони не суперечать
Конституції і законам України.

Згідно з пунктом 20 Типових правил,
графік відпусток складається на кожний
календарний рік не пізніше січня
поточного року. Проте не буде
порушенням, якщо скласти і затвердити
графік відпусток в інший термін,
обумовивши його у колективному
договорі підприємства. У графіку
вказується місяць надання відпустки.

Згідно із частиною четвертою статті 79
КЗпП України та частиною десятою
статті 10 Закону України «Про
відпустки», під час складання графіків
відпусток до уваги беруться як
інтереси роботодавця, так і особисті
інтереси працівників. При цьому слід
враховувати ту обставину, що згідно із
частиною тринадцятою статті 10 Закону
України «Про відпустки», за бажанням
окремих категорій працівників щорічну
відпустку треба надавати в зручний для
них час.

Затверджений графік відпусток
обов'язковий для виконання як
роботодавцем, так і найманим
працівником.

Законодавство про працю не вимагає
подання заяви від працівника, час
відпусток яких визначається графіком
відпусток та який йде у відпустку в
обумовлений в ньому термін. У цьому
випадку підставою для видання наказу
про відпустки буде затверджений графік
відпусток.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час проведення перевірки позивачем
було надано графік щорічних відпусток
на 2007 рік, в якому не містилося
відомостей щодо надання відпустки
ОСОБА_2

Крім того, в порушення вимог ст. 79
Кодексу законів про працю позивачем не
було надано доказів на підтвердження
факту повідомлення ОСОБА_2 про початок
її відпустки не пізніш як за два тижні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Що стосується висновків акту перевірки
в частині порушення позивачем окремих
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 17.07.2003 № 1078 «Про
затвердження Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», колегія суддів зважає на
наступне.

Згідно ст.2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру, в тому числі
і пенсії.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення», індекс споживчих цін
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях.

Згідно абзацу 4 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», підвищення грошових
доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 № 1078 затверджено «Порядок
проведення індексації грошових
доходів населення», пунктом 1-1 якого (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), встановлено, що
підвищення грошових доходів громадян у
зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін. Індексація
грошових доходів населення
проводиться у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих
цін обчислюється Держкомстатом і не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях. Обчислення
індексу споживчих цін для проведення
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком
починаючи з березня 2003 р. - місяця
опублікування Закону України від 6
лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення". Для
проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, у якому індекс споживчих цін
перевищив поріг індексації, зазначений
в абзаці другому цього пункту.

Згідно пункту 4 згаданого Порядку,
індексації підлягають грошові доходи
населення у межах прожиткового
мінімуму, встановленого для
відповідних соціальних і
демографічних груп населення. У межах
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб, індексуються
оплата праці (грошове забезпечення),
допомога по безробіттю та матеріальна
допомога у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітного,
що надаються залежно від страхового
стажу у відсотках середньої заробітної
плати, стипендії. Сума індексації
грошових доходів громадян
визначається як результат множення
грошового доходу, що підлягає
індексації, на величину приросту
індексу споживчих цін, поділений на 100
відсотків. У разі несвоєчасної виплати
сум індексації грошових доходів
громадян провадиться їх компенсація
відповідно до законодавства.

Разом з тим, абзацом шостим пункту 5
вказаного Порядку передбачено, що
нарахування сум індексації або
проведення чергового підвищення
грошових доходів випереджаючим шляхом
здійснюється з першого числа місяця, що
настає за місяцем, в якому офіційно
опубліковано індекс споживчих цін, на
підставі якого нарахована сума
індексації перевищить суму підвищення
доходів випереджаючим шляхом у
базовому місяці.

З наявних в справі доказів вбачається,
що в 2008 році індекс заробітної плати
ОСОБА_2 виплачувався з порушенням вимог
п. 1-1 та абз. 6 п. 5 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Доказом цього є:

- наказ від 24.11.2008 № 75 «Про проведення
індексації грошових доходів за
травень-вересень 2008 року», в якому
містяться дані про те, що фактична
виплата індексації за травень-вересень
2008 року позивачем була здійснена у
листопаді 2008 року;

- наказ від 24.12.2008 року № 81/1 «Про
проведення індексації грошових
доходів за жовтень-листопад 2008 року», в
якому містяться дані про те, що
фактична виплата індексації за
жовтень-листопад 2008 року позивачем
була здійснена в грудні 2008 року;

- наказ від 24.02.2009 року № 18, в якому
містяться дані про те, що фактична
виплата індексації за грудень 2008 року -
лютий 2009 року позивачем була здійснена
в лютому 2009 року.

При цьому, доказів, які б спростовували
вищенаведені обставини матеріали
даної справи не містять, як і не було
надано таких представником позивача в
судовому засіданні суду першої
інстанції.

Водночас, твердження позивача про
неодноразове проведення відповідачем
перевірок з питань додержання
законодавства про працю при
використанні найманої праці ОСОБА_2,
наслідком чого, на думку позивача, є
винесення припису № 23-01-26/156-126 від 31.05.2010
року, що був виконаний ним в повному
обсязі, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки в даному випадку
вимоги оскаржуваного припису №
23-01-26/034-030 від 08.02.2011 року не є тотожними
з вимогами попередньо припису №
23-01-26/156-126 від 31.05.2010 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому вбачаються підстави
для скасування постанови Черкаського
окружного адміністративного суду від 25
березня 2011 року та ухвалення нового
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову державної
інспекції з контролю за цінами в
Черкаській області до територіальної
державної інспекції праці в Черкаській
області про визнання неправомірними
дій та скасування припису, слід
відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
Державної інспекції з контролю за
цінами в Черкаській області до
Територіальної державної інспекції
праці в Черкаській області про
визнання неправомірними дій та
скасування припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків М.І.
Кобаль І.Й. Петрик

Головуючий суддя

Собків Я.М.

Судді:

Кобаль М.І.

Петрик І.Й.