Справа № 820/8188/14
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.Справа № 820/8188/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.05.2014р. по справі № 820/8188/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто-Ові"

про стягнення санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто-Ові", в якому
просив суд стягнути з відповідача на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
102889,14 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій, просив суд скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
та задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 197 та ч. 1 ст. 195 КАС
України апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження та в межах доводів
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем було подано до
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
"Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2013 рік
форми № 10-П1 від 28.02.2014 року, згідно
якого середньооблікова чисельність
штатних працівників складу
підприємства у 2013 році становила 359
особи, середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 8 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 14
осіб.

Згідно розрахунку суми позову,
наданого позивачем, відповідачем не
виконано норматив - 6 робочих місць по
працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становить 17148,19
грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році склала 102889,14 грн.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем по справі було вжито всі
заходи для виконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного
закону для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Стаття 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Колегія суддів зазначає, що нормами
чинного законодавства України щодо
соціальної захищеності інвалідів
передбачено, що на підприємства
покладено обов'язок по забезпеченню
певної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх безпосереднього
працевлаштування. Обов'язок такого
працевлаштування виникає у місцевих
органів соціального захисту населення,
державної служби зайнятості після
виконання підприємствами вимог,
встановлених законодавством, а саме:
інформування вказаних органів про
вільні робочі місця та вакантні посади,
на яких може використовуватись праця
інвалідів.

Згідно звіту відповідача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, середньорічна
заробітна плата штатного працівника
становила 17148,19 грн., тому сума
визначених позивачем
адміністративно-господарських санкцій
становить 102889,14 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
протягом 2013 року щомісяця відповідачем
до Харківського міського центру
зайнятості надавалась інформація (Звіт
про наявність вакансій/інформація про
попит на робочу силу (вакансії) Форми №
3-ПН) про наявні вакантні робочі місця
для працевлаштування інвалідів у
кількості, яка перевищує норматив,
встановлений чинним законодавством .

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем у 2013 році
були прийняті усі заходи щодо
повідомлення про зайнятість та
працевлаштування інвалідів та надання
центру зайнятості інформації,
необхідної для їх працевлаштування.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014 року
по справі № 820/8188/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п.2, ч.1 ст. 197,
п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2014р. по
справі № 820/8188/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Філатов
Ю.М.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Бенедик А.П.