Справа № 2а-12072/11/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шарпакова
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 листопада 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України про скасування наказу
про звільнення, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Державної митної служби
України, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
незаконним та скасувати наказ про
звільнення від 01 липня 2011 року № 1428-к
зобов'язати відповідача запропонувати
посаду згідно діючої штатної структури
в центральному апараті Державної
митної служби України, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 листопада 2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював у
Державній митній службі України з 29
січня 2001 року відповідно до наказу
Державної митної служби України від 29
січня 2001 року № 38-к.

Наказом Державної митної служби
України від 26 травня 2006 року № 459-к,
ОСОБА_3 призначений на посаду головного
інспектора відділу забезпечення
заходів гарантування Управління
контролю за переміщенням вантажів
Державної митної служби України з 01
червня 2006 року, з якої був переведений
на посаду головного інспектора відділу
забезпечення заходів гарантування в
Управлінні контрою за переміщенням
товарів Державної митної служби
України наказом від 15 квітня 2010 року №
574-к, у зв'язку з введенням в дію
структури та штатного розпису
центрального апарату Державної митної
служби України на 2010 рік.

Наказом Державної митної служби
України від 27 травня 2008 року № 899-к
ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання -
Радник митної служби II рангу.

Так, Наказами Державної митної служби
України від 01 березня 2011 року № 146 та
від 20 квітня 2011 року № 324 було введено в
дію нову структуру та штатний розпис
центрального апарату Державної митної
служби України, відповідно з 01 березня
2011 року та з 21 квітня 2011 року.

28 квітня 2011 року попередженням
позивача повідомлено про його наступне
вивільнення із займаної посади у
зв'язку із скороченням штатної
чисельності працівників та змінами в
організації виробництва і праці й
одночасно запропоновано роботу на
посаді головного інспектора
організаційно-аналітичного сектору
відділу контролю за переміщенням
товарів Львівської митниці, від якої
позивач відмовився, про що міститься
його підпис на попередженні.

Наказом Державної митної служби
України від 01 липня 2011 року № 1428-к
ОСОБА_3 - головного інспектора відділу
забезпечення заходів гарантування
правління контролю за переміщенням
товарів Державної митної служби
України звільнено із займаної посади 25
липня 2011 року у зв'язку із скороченням
штатної чисельності працівників,
відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Не погоджуючись із Наказом Державної
митної служби України від 01 липня 2011
року № 1428-к та вважаючи його
протиправним, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 1 Положення про Державну
митну службу України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18 липня 2007 року № 940, Державна митна
служба України (Держмитслужба) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів.

Держмитслужба є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

Відповідно до п. 3 ст. 21 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади», в центральних органах
виконавчої влади утворюються
територіальні органи, які діють на
підставі положень, що затверджуються і
керівником центрального органу
виконавчої влади.

Територіальні органи центрального
органу виконавчої влади утворюються як
юридичні особи публічного права в
межах граничної чисельності державних
службовців та працівників
центрального органу виконавчої влади і
коштів, передбачених на його утримання.

Тобто, центральний орган виконавчої
влади центральний апарат Державної
митної служби України та її
територіальні митні органи
(регіональні митниці, митниці,
спеціалізовані митні установи та
організації) складають єдину митну
систему митну службу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів
про працю України, про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує
працівникові роботу в тій же чи іншій
місцевості за його професією,
спеціальністю, кваліфікацією, а при її
відсутності - здійснює підбір іншої
роботи з урахуванням індивідуальних
побажань і суспільних потреб. При
необхідності працівника може бути
направлено, за його згодою, на навчання
новій професії (спеціальності) з
наступним наданням йому роботи.

Згідно ч. 1 ст. 42 Кодексу законів про
працю України, при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 43-1 Кодексу
законів про працю України, розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках: звільнення
керівника підприємства, установи,
організації (філіалу, представництва,
відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера підприємства,
установи, організації, його
заступників, а також службових осіб
митних органів, державних податкових
інспекцій, яким присвоєно персональні
звання, і службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами;
керівних працівників, які обираються,
затверджуються або призначаються на
посади державними органами, органами
місцевого та регіонального
самоврядування, а також громадськими
організаціями та іншими об'єднаннями
громадян.

Так, з метою реалізації Указу
Президента України від 09 грудня 2010 року
№ 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»,
яким передбачено скорочення
чисельності державних службовців, як
центрального апарату Держмитслужби
України, так і її територіальних
органів, в центральному апараті
Держмитслужби України відбулася
реорганізація його структурних
підрозділів із скороченням
чисельності працівників.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказами Державної митної служби
України від 01 березня 2011 року № 146, від 20
квітня 2011 року № 324 було введено в дію
відповідно з 01 березня 2011 року та з 21
квітня 2011 року нову структуру та
штатний розпис центрального апарату
Державної митної служби України.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2010 року
№ 1128 «Про деякі заходи щодо
забезпечення виконання Указу
Президента України від 09 грудня 2010 року
№ 1085», в центральному апараті
Державної митної служби України
відбулася реорганізація його
структурних підрозділів із
скороченням штату працівників на 30 %, а
саме: з 451 до 316 штатних одиниць,
відповідно до наказу Державної митної
служби України від 07 квітня 2010 року №
331, копія якого міститься в матеріалах
справи.

Так, на підтвердження проведення
реорганізації структурних підрозділів
Державної митної служби України із
скороченням штату працівників на 30 %,
відповідачем надано копію структури
центрального апарату Державної митної
служби України, затвердженої Міністром
фінансів України 05 квітня 2010 року та
для порівняння, копію структури
центрального апарату Державної митної
служби України, затвердженої Міністром
фінансів України 09 лютого 2011 року,
копію штатного розпису центрального
апарату Державної митної служби
України на 2010 та 2011 роки.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року
попередженням про наступне
вивільнення у зв'язку із скороченням
чисельності працівників та змінами в
організації виробництва і праці ОСОБА_3
було повідомлено про його наступне
вивільнення із займаної посади у
зв'язку із скороченням штатної
чисельності працівників та змінами в
організації виробництва і праці й
одночасно запропоновано роботу на
посаді головного інспектора
організаційно-аналітичного сектору
відділу контролю за переміщенням
товарів Львівської митниці, від якої
позивач відмовився.

Наказом Державної митної служби
України від 01 липня 2011 року № 1428-к
ОСОБА_3 звільнено із займаної посади 25
липня 2011 року, у зв'язку із скороченням
штатної чисельності працівників,
відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідачем в порядку встановленому
законодавством про працю, попереджено
ОСОБА_3 про наступне його вивільнення,
запропоновано іншу роботу на посаді
головного інспектора
організаційно-аналітичного сектору
відділу контролю за переміщенням
товарів Львівської митниці,

Разом з тим, позивач відмовився від
вищевказаної посади, що
підтверджується його підписом на
попередженні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність
оскаржуваного наказу з огляду на
запропонування позивачу роботи на
посаді Головною інспектора
організаційно-аналітичного сектору
відділу контролю за переміщенням
товарів Львівської митниці, від якої
позивач відмовився.

Оскільки суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
скасування оскаржуваного наказу та
поновлення позивача на роботі, позовні
вимоги щодо стягнення з Державної
митної служби України на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу задоволенню також
не підлягають.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржуваний наказ
прийнято відповідачем на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 листопада 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 09.07.2014
року

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.