Справа № 752/10249/14-а
Суддя: Антонова Н. В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/630/14
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2014 року суддя Голосіївський
районний суд м. Києва Антонова Н.В.
розглянувши в порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України
Голосіївського району м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

26.06.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Голосіївського району м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що є суддею у відставці
Київського міського суду (на даний час
Апеляційного суду м. Києва) та 12.03.2014
року дізнався про збільшення
суддівської винагороди працюючого
судді, відповідного йому по посаді та
стажу роботи.

На підставі зазначеного, звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва з заявою
про здійснення перерахунку належного
йому щомісячного довічного грошового
утримання, проте отримав відмову.

За таких обставин, оскільки вважає
відмову відповідача неправомірною,
просив суд визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва щодо
відмови у здійсненні перерахунку
розміру щомісячного довічного
грошового утримання у відповідності до
довідки, наданої Апеляційним судом м.
Києва від 12.03.2014 року, зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
здійснити розрахунок розміру
щомісячного грошового утримання
відповідно довідки, наданої
Апеляційним судом м. Києва, у розмірі 90 %
грошового забезпечення працюючого на
відповідній посаді судді без
обмеження граничного розміру,
починаючи з 01.12.2013 року з виплатою
неодержаної частини за минулий час,
зобов'язати відповідача здійснювати
вказані дії в подальшому без звернення
до суду.

11.07.2014 року позивач подав до суду заяву
про збільшення позовних вимог, згідно
якої зазначив, що дізнався про
порушення свого права на перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання лише 12.03.2014 року, після
отримання від Апеляційного суду м.
Києва відповідної довідки, що
підтверджує збільшення суддівської
винагороди працюючого судді,
відповідного йому по посаді та стажу
роботи, з 01.12.2013 року. Таким чином,
просив зобов'язати відповідача
здійснити відповідний перерахунок за
період, починаючи з 01.12.2013 року.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України скорочене провадження
застосовується у адміністративних
справах про оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

З заперечень відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
вбачається, що відповідач проти позову
заперечує та вважає, що відмовляючи в
проведенні перерахунку щомісячного
грошового утримання діяв в межах
законодавства, зокрема, посилається на
відповідні положення Законів України
«Про судоустрій та статус суддів» і
«Про державну службу», а також на
Постанову Правління Пенсійного фонду
України від 25.01.2008 року №3-1.

Дослідивши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази, приходжу до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Достовірно встановлено, що позивач є
суддею у відставці Київського міського
суду (на даний час Апеляційного суду м.
Києва), стаж роботи якого - 26 років 9
місяців 1 день. З 01 січня 2007 року позивач
знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва та
отримує довічне грошове утримання.

Як вбачається з довідки Апеляційного
суду м. Києва від 12.03.2014 року за вих.
№34/04, суддівська винагорода працюючого
судді Апеляційного суду м. Києва
станом на 01.12.2013 року становить 21 436,80
грн., з яких: посадовий оклад - 13 398,00 грн.,
надбавка за вислугу років (60%) - 8 038,80
грн..

15.05.2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва з заявою
про здійснення йому перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання. Посилаючись на те, що
суддівська винагорода працюючого
судді збільшилась станом на 01.12.2013 року.

Листом від 12.06.2014 року № 295/12/111-236
Управлінням Пенсійного фонду у
Голосіївському районі м. Києва
відмовлено позивачу у здійсненні
перерахунку щомісячного довічного
утримання суддям у відставці.

Статтею 21 Конституції України усі
люди вільні і рівні у своїй гідності та
правах. Прав і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України при
прийнятті законів або внесення змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав.

Норми ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
безпосередньо пов'язують виплату
довічного грошового утримання судді
у відставці з грошовим утриманням
працюючого судді на посаді, яку займала
позивач до виходу у відставку. І це
зумовлює проведення перерахунку
довічного її грошового утримання як
судді у відставці при зміні розміру
суддівської винагороди працюючого
судді.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" передбачений порядок
проведення перерахунку довічного
грошового утримання лише для суддів у
відставці Конституційного Суду
України. Про виключне право цієї
категорії суддів при вирішенні цього
питання ніде в Законі не йдеться.

Як встановлено положеннями ч. 4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративну посаду, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим у відставку зберігається
звання судді та гарантії
недоторканності, встановлені для судді
до його виходу у відставку.

Таким чином, судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, зокрема -
нарахування та виплату довічного
грошового утримання суддів у
відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

У відповідності до ст. 6.4 Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої є
оптимально наближений до рівня
останньої заробітної плати в якості
судді. Чинність цієї хартії є
пріоритетною.

За змістом ст. 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питання внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п. 6 рішення Ради Суддів України
№ 18 від 23 березня 2012 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, слід визнати у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від з червня 2013 року (справа №
1-2/2013) визнані такими, що не
відповідають Конституції України, тому
є неконституційними. Зокрема КСУ в
своєму рішенні вказав на
недопустимість звуження змісту та
обсягу визначених Конституцією
України гарантій незалежності судді
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних.

КСУ в рішенні зазначив, що щомісячне
довічне грошове утримання не є
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів, що суддя у відставці має право
на отримання виплат, рівень яких має
бути якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді і мають відповідати попередньому
рівню оплати їх праці; що це
забезпечення гідно його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, що рівень грошового
утримання судді у відставці
виплачується йому в розмірі від 80 до 90
відсотків зарплати працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження суми
граничного розміру. Це відповідає ч. 1
ст. 126 Основного закону України.

15.05.2014 року позивач звернувся до
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва із
заявою про перерахунок його розміру
щомісячного грошового утримання в
відповідності до закону, згідно якого
він отримував довічне щомісячне
грошове утримання судді у відставці.

Листом від 12.06.2014 року № 295/12/111-236
Управлінням Пенсійного фонду у
Голосіївському районі м. Києва
відмовлено позивачу у здійсненні
перерахунку щомісячного довічного
утримання суддям у відставці.

З 01.01.2012 р. діючим законодавством
передбачено поетапне підвищення
зарплати працюючого судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду належними та
допустимими доказами обґрунтованість
відмови в здійсненні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2

Крім того, враховуючи, що позивач
достовірно дізнався про порушення
відповідачем його права на проведення
перерахунку щомісячного утримання
лише після отримання від Апеляційного
суду м. Києва довідки про підвищення
суддівської винагороди, тобто 12.03.2014
року, вважаю, що строк на звернення до
суду за захистом свого права варто
відраховувати саме з вказаної дати,
таким чином, позовні вимоги за період з
01.12.2013 року не є такими, що подані з
пропуском строку.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача в подальшому
здійснювати вказаний перерахунок
грошового утримання позивачу
самостійно, без звернення до суду, дана
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки є передчасною, тобто вимогою
на майбутнє.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, приходжу
до висновку, що викладені в позовній
заяві доводи позивача є обґрунтованими
та відповідно такими, що підлягають
задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6, 14, 71, 72, , 160 ,161-163 КАС України, -

постановив :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України
Голосіївського району м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Управління
пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва щодо
перерахунку розміру довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_2, у відповідності до довідки,
виданої Апеляційним судом м. Києва від
12.03.2014 року за номером 43/04.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва здійснити перерахунок розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2
відповідно до довідки, виданої
Апеляційним судом м. Києва від 12.03.2014
року за номером 43/04, у розмірі 90%
грошового забезпечення працюючого на
відповідній посаді судді без обмеження
граничного розміру, починаючи з 01.12.2013
року, з розрахунком неодержаної
частини за минулий час.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Голосіївський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з часу її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя