Справа № К/9991/11710/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/11710/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,секретар:
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ
України на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 1
серпня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просив визнати
протиправними дії Міністерства
внутрішніх справ України в частині не
зазначення в наказі від 10 березня 2011
року № 276 о/с додаткових причин його
звільнення та в частині невиплати
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів. Зобов'язати
відповідача внести зміни до наказу від
10 березня 2011 року № 276 о/с про
звільнення ОСОБА_4, виклавши його у
такій редакції: «вважати звільненим за
ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію». Крім того, просив стягнути з
Міністерства внутрішніх справ України
на його користь грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів в
сумі 28160 грн. 00 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва 1
серпня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
26 січня 2012 року, позов задоволено.
Визнано протиправними дії
Міністерства внутрішніх справ України
та зобов'язано відповідача внести
зміни до наказу від 10 березня 2011 року
№276 о/с, в частині звільнення ОСОБА_4,
виклавши його в такій редакції:
«вважати звільненим за ст. 38 Кодексу
законів про працю України за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію».
Стягнуто з Міністерства внутрішніх
справ України на користь позивача
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів у сумі 28160 грн. 00 коп.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 2 квітня 2010
року було призначено пенсію державного
службовця, проте він не припинив своєї
трудової діяльності та продовжував
працювати на раніше займаній посаді в
Міністерстві внутрішніх справ України.

2 березня 2011 року позивач подав
заяву про звільнення з 10 березня 2011
року та про виплату грошової допомоги у
розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з
виходом на пенсію відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу».

Згідно наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 10 березня
2011 року № 276 по особовому складу
апарату Міністерства звільнено ОСОБА_4,
державного службовця 6-го рангу, за ст. 38
КЗпП України (за власним бажанням) з
посади заступника начальника
Господарського управління начальника
відділу інтендантського забезпечення
з 10 березня 2011 року із зазначенням
підстави звільнення згідно заяви
ОСОБА_4 від 2 березня 2011
року. На день звільнення позивач мав
стаж державної служби понад 10 років.

Міністерство внутрішніх справ
України не здійснило виплату грошової
допомоги у розмірі 10 посадових окладів,
що передбачено ст. 37 Закону України
«Про державну службу» при звільненні
працівника з посади державного
службовця у зв'язку з виходом на пенсію
державного службовця, посилаючись на
те, що трудові відносини з
Міністерством внутрішніх справ
України були припинені не у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця, а за власним бажанням.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
звільняючи позивача на підставі його
заяви від 2 березня 2011 року, відповідач
зобов'язаний був зазначити, що він
звільнений за ст. 38 КЗпП України - за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію та має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої ст. 37
Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(зокрема, і вихід на пенсію), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Таким чином, норма ст. 38 КЗпП
України регулює розірвання трудового
договору виключно з ініціативи
працівника та, в тому числі, передбачає
право працівника у разі неможливості
продовжувати роботу вибору причин
звільнення.

Згідно статті 37 Закону України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993
року № 3723-ХII - державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів. Отже, при виплаті
цієї грошової допомоги визначальними є
два критерії: 1) вихід на пенсію
державного службовця, 2) наявність
трудового стажу на державній службі не
менше 10 років.

Судами вірно зазначено, що
позивачем після призначення йому
пенсії державного службовця з 2 квітня
2010 року трудові відносини
продовжувались, наказ про його
звільнення у зв"язку з виходом на
пенсію не видавався, а на день
звільнення з займаної посади 10 березня
2011 року позивач мав стаж державної
служби понад 10 років. А тому при
звільненні ОСОБА_4 із посади на
підставі наказу від 10 березня 2011 року №
276 о/с відбулось розірвання трудового
договору, а саме, відбувся вихід
позивача на пенсію та на той час його
трудовий стаж на державній службі
відповідав умовам ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Отже, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача щодо видання наказу
№ 276 о/с без зазначення причин
звільнення позивача та невиплаті йому
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, передбаченої
статтею 37 Закону України «Про державну
службу», а відтак обґрунтовано
зобов'язав відповідача внести зміни до
наказу № 276 о/с в цій частині.

Конституційний Суд України у рішенні
від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013
роз'яснив, що у разі дострокового
виходу на пенсію державного службовця
з посади в органах державної влади
відповідно до чинного законодавства
державний службовець за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
і страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України у постанові від
3 червня 2014 року (справа № 21-35а14).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - ез змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 1
серпня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк оригіналом
згідно