Справа № 2а-4831/11/1470
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4831/11/1470

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Южноукраїнської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 27
серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства "Супутник" до
Южноукраїнської об'єднаної Державної
податкової інспекції в Миколаївській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 09.06.2011
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року приватне підприємство
"Супутник" звернулось з
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.06.2011 року № , яким позивачу
донараховано 114201,95 грн., податку на
додану вартість та застосовано штрафну
санкцію в розмірі 28550,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що висновки акту зроблені
податковим органом на підставі аналізу
даних: інформаційних баз (АРМ «TAX», АРМ
«Звіт», АІС «РПП», та «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та акту від 15.03.2011
року № 313/23-300/34949490 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки TOB «Мері Мо» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з TOB «Трек» за період липень,
листопад, грудень 2009 року та TOB
«Югсельхозпром» за період січень,
лютий, березень 2010 року». Відповідачу
відповідно до покладених на нього
функцій та повноважень не надано право
щодо встановлення висновків в актах
перевірки про нікчемність правочинів,
укладених чи неукладених суб'єктами
господарювання при перевірці їх
господарської діяльності.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2012
року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Южноукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції в Миколаївській
області від 09.06.2011 року № .

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.03.2011 року посадовими особами
Южноукраїнської ОДПІ в приміщенні
податкового органу проведено
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Супутник» з питань правомірності
формування податкового кредиту по
господарським операціям з платником
податків TOB «Мері Мо», за результатами
якої складений акт від 24.05.20.11
№679/23-01/31948777.

На підставі висновків акту перевірки
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.06.2011 року,
яким позивачу донараховано 114201,95 грн.
податку на додану вартість та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
28550,49 грн.

Як вбачається з акту перевірки
порушення позивачем діючого
податкового законодавства полягало в
наступному: ПП «Супутник» здійснювало
операції з фінансово-грошовими
потоками відповідно до правочинів, які
відображено у наданих до перевірки
первинних бухгалтерських та
податкових документах, договору, який
укладено в порушення ч.І ст.203 ЦК
України. Їх зміст суперечить зокрема
інтересам держави і суспільства,
моральним засадам суспільства.
Зазначені правочини не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України).
Недодержання в момент вчинення
правочину сторонами цієї вимоги є
підставою недійсності правочину.
Відповідно до частини 1,5,ст..203,п.1,2
ст.215,ст..228 ЦК України, зазначені
правочини мають ознаки нікчемності та
є нікчемними-в силу припису закону і
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Правочин,
укладений ПП «Супутник» з TOB »Mepi Mo»
порушує публічний порядок, суперечить
інтересам держави та суспільства,
вчинений удавано з метою приховування
сплати податків. Дані,наведені у
деклараціях з податку на додану
вартість за період липень, листопад,
грудень 2009 (а отже і про задекларований
податковий кредит) від TOB »Mepi Mo» є
недійсними.

Тому, в порушення пп.7.4.1 пп.7.4.5, ст.7 ЗУ
»Про податок на додану вартість» ПП
«Супутник» безпідставно завищено
дозволений податковий кредит в
податкових деклараціях в розмірі ПДВ
114201,95 грн., чим занижено податок на
додану вартість на суму 114201,95 грн., а
саме: в липні 2009 року-55113,29 грн.,
листопаді 2009-47500,31 грн., грудні 2009
року-11588,35 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
податковим органом помилково зроблені
висновки про порушення позивачем
приписів ст.ст. 655, 656, 662 Цивільного
кодексу України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України „Про
податок на додану вартість", Закону
України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

За змістом пункту 1.7 ст.1 Закону України
„Про податок на додану вартість"
визначено податковий кредит як суму, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначене згідно із цим
законом. Пункт 1.8 ст.1 цього закону
встановлює, що бюджетним
відшкодуванням є сума, яка підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим законом.

На підставі підпункту 7.2.1 п.7.2 ст.7
Закону України „Про податок на додану
вартість" наводиться перелік позицій,
які повинна містити податкова накладна
при її заповненні.

Відповідно до п.7.4 ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість"
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

За правилами підпункту 7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України „Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

За правилами 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість"
встановлено, що суми податку, які
підлягають сплаті до бюджету або
відшкодуванню з бюджету, визначаються
як різниця між загальною сумою
податкових зобов'язань, що виникли у
зв'язку з будь-якою поставкою товарів
(робіт , послуг) протягом звітного
періоду, та сумою податкового кредиту
звітного періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

На підставі п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то:

- бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

- залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Аналізуючи наведені правові приписи
можна дійти висновку, що для віднесення
до податкового кредиту сум з податку на
додану вартість Закон України „Про
податок на додану вартість" не
передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до
бюджету. У разі невиконання
контрагентами платника податків або їх
контрагентами за ланцюгом зобов'язань
по сплаті податку до бюджету негативні
наслідки (відповідальність) настають
лише для них. Зазначена обставина не
може бути підставою для висновку про
неправомірне формування податкового
кредиту у разі, якщо останній має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

Закон України „Про податок на додану
вартість" та інші положення
законодавства України не встановлюють
та не передбачають відповідальності
платника податків за дії інших
платників, в тому числі підприємств,
установ, організацій з якими позивач
взагалі не мав господарських відносин.

З акту перевірки вбачається, що
висновки зроблені податковим органом
на підставі аналізу даних:
інформаційних баз (АРМ «TAX», АРМ «Звіт»,
АІС «РПП», та «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та акту від 15.03.2011
року № 313/23-300/34949490 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки TOB «Мері Мо» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з TOB «Трек» за період липень,
листопад, грудень 2009 року та TOB
«Югсельхозпром» за період січень,
лютий, березень 2010 року», який
надісланий ДПІ у Центральному районі
М.Миколаєва листом № 2648/7/23-320 від 19.03.2011
року.

На сторінці 6 даного акту перевірки,
зазначено, що перевірка TOB «Мері Мо»
проведена без відома та присутності
директора ОСОБА_2

На момент допиту свідка ОСОБА_2 судом
01.11.11 року, останній надав пояснення, що
не знав ні про проведення перевірки, ні
про її наслідки.

Порядок оформлення результатів
перевірок платників податків органами
ДПС врегульовано Порядком оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
затвердженим Наказом Державної
податкової адміністрації України
22.12.2010 №984 (далі - Порядок).

За змістом абзацу 1 пункту 3 розділу І
Порядку визначено, що акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

На підставі пунктів 4-6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених
під час перевірки фактів порушень
норм податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби. За
результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в
акті документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
фахівцями відповідача не було
досліджено всі первинні документи, які
належить дослідити, оскільки перевірка
проводилась не виїзна в приміщенні
відповідача на підставі аналізу даних:
інформаційних баз (АРМ «TAX», АРМ «Звіт»,
АІС «РПП», та «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та акту від 15.03.2011
року № 313/23-300/34949490 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки TOB «Мері Мо» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість щодо відображення правових
відносин з TOB «Трек» за період липень,
листопад, грудень 2009 року та TOB
«Югсельхозпром» за період січень,
лютий, березень 2010 року», який
надісланий ДПІ у Центральному районі
М.Миколаєва листом № 2648/7/23-320 від 19.03.2011
року, а не вивчення первинних
документів та викладення фактів, що дає
підстави зробити висновок про
необ'єктивність, безпідставність таких
висновків, що ґрунтуються виключно на
припущеннях.

Отже податковим органом порушено
вимоги Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства затвердженим
Наказом Державної податкової
адміністрації України 22.12.2010 №984.

За правилами ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Фактичне виконання господарських
операцій та право позивача на
податковий кредит по розрахункам між
ПП „Супутник" та ТОВ «Мері Мо»
підтверджується податковими
накладними; видатковими накладними;
рахунками, реєстром отриманих та
виданих податкових накладних,
платіжними дорученнями.

До того ж, свідок ОСОБА_2 підтвердив
факт реального виконання угод з
поставки та пояснив, що
товаро-транспортні накладні не
оформлялись, оскільки основна маса
предмету договорів є досить невеликим
товаром, який можливо і доцільно
перевезти компанією перевізником,
наприклад: цвяхи, болти, оліфа, емалі,
проволока, автошини та інше, тому
перевезення здійснювалось за
допомогою компаній перевізників,
зокрема компанією «Автолюкс». Пояснив,
що фактично займається посередницькою
діяльністю, крім того, суми за даними
господарськими операціями віднесені
бухгалтером його підприємства до
податкових зобов'язань.

Свідок ОСОБА_3, пояснила суду, що вона
безпосередньо на автотранспорті ПП
«Супутник», приймала товар в складі
компанії-перевізника «Автолюкс» в
м.Южноукраїнську, здійснювала його
перевезення на склад та в подальшому
оприбутковувала. Зазначений товар
використовувався ПП «Супутник» в
господарській діяльності
(будівельно-відновлювальних роботах).

Пояснення свідка ОСОБА_2
підтверджуються наявними в справі
доказами, а саме копіями детальної
інформації по платнику ПДВ ПП
«Супутник», з яких вбачається
віднесення ТОВ «Мері Мо» сум ПДВ по
господарських операціях в липні,
листопаді, грудні 2009 року до
податкового зобов'язання.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарських операцій, які є об'єктами
оподаткування, за наявності первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку по розрахункам між
ПП «Супутник» та ТОВ «Мері Мо».

За змістом ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні доказів вбачається
наявність як у позивача, так і у ТОВ
«Мері Мо», реальної ділової мети,
пов'язаної зі здійсненням зазначених
господарських операцій і отриманням
прибутку (доходу).

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
податковим органом помилково зроблені
висновки про порушення позивачем
приписів ст.ст. 655, 656, 662 Цивільного
кодексу України.

В ході судового розгляду встановлено,
що зміст укладених позивачем
правочинів не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особи, які вчинили
ці правочини, мають необхідний обсяг
цивільної дієздатності та спеціальної
податкової правосуб'єктності.
Волевиявлення учасників правочинів
було вільним і відповідало їхній
внутрішній волі. Правочини вчинені у
формі, встановленій законом, і
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги приватного
підприємства "Супутник" є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2012
року у справі у справі № 2а-4831/11/1470 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян