Справа № 2а-8369/10/1070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/12760/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011

у справі №2а-8369/10/1070

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Київській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02.12.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02.12.2010
скасовано, позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Білоцерківської ОДПІ Київської
області №3233/1/3/808 від 28.09.2010.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції, з
підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
позивачем вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2007 по 31.12.2009, за
результатами якої складений акт
№978/17-1//49 від 26.03.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення п.1.3 ст.1, пп.7.2.3, 7.2.4
п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7, п. 10.1 ст.10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» внаслідок чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 10353,51
грн.

Висновки акта перевірки
обґрунтовуються неправомірним
включенням позивачем до складу
податкового кредиту з ПДВ сум податку,
що були сплачені на користь ПП
«Рубін-2000» в ціні придбаного товару,
так як задекларовані контрагентом
податкові зобов'язання з ПДВ не
збігаються з сумою задекларованого
позивачем податкового кредиту.

На підставі цього акту винесено
податкове повідомлення - рішення
№1270//0/290/НОМЕР_1, яким визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
15530,27 грн., в т.ч. за основним платежем -
10353,51 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 5176,76 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги платника залишені
без задоволення, прийняті податкові
повідомлення-рішення, якими доведено
нові граничні строки сплати податкових
зобов?язань.

Правила обчислення і сплати податку на
додану вартість визначені ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакціях, що існували на
час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше, ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
цього Закону, не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). Частиною 2
зазначеного підпункту встановлено, що
у разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Нормами підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

При цьому, підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у періоді, що
перевірявся, позивачем за усними
угодами з ПП «Рубін-2000» здійснено
придбання комп?ютерної техніки,
витратних та комплектуючих матеріалів
до неї, що підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими та
податковими накладними від 09.09.2008,
25.09.2008, 21.06.2008, оплата проведена
позивачем в повному обсязі, шляхом
готівкових розрахунків згідно
квитанцій до прибуткових касових
ордерів.

На підставі виданих ПП «Рубін-2000»
податкових накладних позивачем
здійснено формування податкового
кредиту у відповідному звітному
податковому періоді.

Реальність господарських операцій між
позивачем та ПП «Рубін-2000»
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами та
відповідачем не спростована, що
виключає підстави для позбавлення
покупця права на податковий кредит.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи відповідача, підтримані судом
першої інстанції, про протиправність
формування позивачем податкового
кредиту за вищезазначеними
господарськими операціями, будуються
на тому, що контрагент позивача не
підтвердив формування податкових
зобов?язань з податку на додану
вартість за господарськими операціями
з позивачем, у зв?язку з неподанням ним
податкових декларацій з ПДВ, а також у
зв?язку з порушенням провадження у
справі про банкрутство.

Однак, як правильно зазначено судом
апеляційної інстанції, позивач не може
нести відповідальність як за несплату
податків його контрагентом, так і за
можливу недостовірність відомостей
про нього, включених до Єдиного
державного реєстру, за умови
необізнаності щодо такої.

На момент проведення позивачем
господарських операцій з ПП «Рубін-2000»
воно було включено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців та було
зареєстроване як платники податку на
додану вартість.

За загальним правилом несплата податку
на додану вартість продавцем сама по
собі не є підставою для зменшення
податкового кредиту або відмови у
відшкодуванні зазначеного податку
покупцю, який відніс до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість, сплачену продавцю разом із
ціною товару (послуги).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Крім того, з порушенням провадження у
справі про банкрутство не пов'язується
завершення підприємницької діяльності
боржника, він має право укладати
договори та вчиняти інші правочини, у
зв'язку з чим у нього виникають права та
обов'язки, виконання яких
забезпечується на загальних засадах.

Не можуть бути підставою для інших
висновків і доводи відповідача про
нікчемність укладених позивачем з ПП
«Рубін-2000» правочинів, оскільки
наявність умислу та обставини щодо
виконання угод, стосовно дійсності
яких виник спір, сходять до предмету
доказування в судовому процесі,
зокрема, до таких доказів належить
обвинувальний вирок, який набрав
законної сили, що підтверджував би факт
ухилення від сплати податків
конкретними посадовими особами
суб'єктів господарської діяльності за
наслідками виконання оспорюваних
правочинів. Однак доказів
постановлення вироків, які б містили в
собі встановлені судом об'єктивні дані
про нікчемність оспорюваних
правочинів відповідачем не надано.

Вищенаведеним спростовуються доводи
податкового органу, які наведені ним в
касаційній скарзі, як підставу для
скасування рішення суду апеляційної
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд апеляційної інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права та постановив обґрунтоване
рішення, підстав для його скасування, з
мотивів викладених в касаційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області
відхилити, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун