Справа № 345/306/14-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Справа № 876/3401/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Калуського міськрайонного
управління юстиції Івано-Франківської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

22.01.2014р. ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області та
з врахуванням поданих уточнень
позовних вимог просила визнати
неправомірними дії посадових осіб
відділу ДВС Калуського МРУЮ
Івано-Франківської області (далі-ВДВС)
при виконанні виконавчого листа та
рішення суду неправомірними;
зобов'язати посадових осіб ВДВС
здійснити всі виконавчі дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження»: накласти штраф
на боржника та зобов'язати його
виконати рішення суду передбаченим
судовими рішеннями та виконавчим
листом; звернутись до суду із поданням
про зміну способу та порядку виконання
судового рішення, передбаченого ст. 263
КАС України та Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012р. №4901-VI;
винести окрему ухвалу та направити в
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області для
відповідного реагування на дії
(бездіяльність) посадових осіб відділу
ДВС Калуського МРУЮ Івано-Франківської
області.

В порядку ст.53 КАС України ухвалою
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області (далі-Управління).

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року позов задоволено
частково: визнано неправомірною
бездіяльність державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області
Матіїва Андрія Васильовича у
виконавчому провадженні ВП №33252719 щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-2203/2011, виданого Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області, щодо
невиконання вимог ч.1 ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження» і
невинесення постанови про накладення
штрафу на боржника - посадових осіб
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області, та
невжиття заходів щодо примусового
виконання постанови Калуського
міськрайонного суду від 30.03.2011р. в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м.
Калуші та Калуському районі нарахувати
та виплатити ОСОБА_1, підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», починаючи з 23 серпня 2010 року, з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум;
зобов'язано державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області
Матіїва Андрія Васильовича у
виконавчому провадженні ВП №33252719 щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-2203/2011, виданого Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області, винести
постанову про накладення штрафу на
боржника - посадових осіб управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі відповідно до ч.1 ст.89
Закону України «Про виконавче
провадження» та вжити заходів щодо
примусового виконання постанови
Калуського міськрайонного суду від
30.03.2011р. в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1, підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», починаючи з 23 серпня 2010 року, з
врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено; стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 36
грн. 54 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції третя особа оскаржила
її в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року скасувати і прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.
Вважає, що оскаржувана постанова судом
першої інстанції прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
відповідно до розпорядження
Управління №104608 від 04.01.2013р. ОСОБА_1
проведено перерахунок підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», починаючи з 28.08.2010р. до 23.07.2011р.,
оскільки Законом України від 14.06.2011р.
внесені зміни до Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік».
Суд не звернув увагу на те, що покладені
зобов'язання вчинити дії щодо
проведення перерахунку ОСОБА_1
виконані Управлінням. Виплата ж
донарахованої суми, яка перевищує
бюджетні призначення на поточний рік,
буде здійснена за наявності
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави і межі апеляційних вимог,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
30.03.2011р., яка Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012р. залишена без змін, позов
ОСОБА_1 задоволено частково та
зобов'язано Управління провести
позивачці нарахування та виплату
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» починаючи з 28.08.2010р.
з врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

На виконання рішення суду по справі
24.05.2012р. видано виконавчий лист
№2-а-2203/2011, на підставі якого 07.07.2012р.
державним виконавцем ВДВС відкрито
виконавче провадження ВП №33252719 та
надано боржнику (Управління) термін 7
днів з моменту отримання постанови для
добровільного виконання постанови
суду.

Розпорядження державного виконавця
11.07.2012р. зобов'язано начальника
Управління у строк 7 днів нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбачене ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 23.08.2010р. з врахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум та
попереджено, що в разі невиконання без
поважних причин у встановлений строк
рішення, державний виконавець вправі
винести постанову про накладення
штрафу на боржника юридичну особу.

Як вбачається з матеріалів справи, в
процесі виконання по даному
виконавчому листі на підставі ухвали
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 30.11.2012р.
за №0908/6493/2012 постановою держвиконавця
ВП №33252719 від 25.12.2012р. проведено заміну
сторони виконавчого провадження з
управління ПФУ в м.Калуші
Івано-Франківської області на
управління ПФУ м.Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області.

На адресу ВДВС 15.03.2013р. Управлінням
надіслано листа, яким останній
повідомляє про здійснення нарахування
ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» згідно
розпорядження від 22.01.2013р. в сумі 1905,91
грн. та що нарахована сума не виплачена
у зв'язку із відсутністю фінансового
ресурсу територіальних органів
Пенсійного фонду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суду виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст.181 КАС України встановлено,
що учасники виконавчого провадження
(крім державного виконавця) та особи,
які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також, якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно i в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається зі ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи-підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

Відповідно до частин1 - 4 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини у справі колегія суддів
приходить до переконання, що в процесі
примусового виконання вищезгаданого
виконавчого листа посадові особи ВДВС
не дотримались вимог ч.1 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»: з
07.07.2012р. (день відкриття виконавчого
провадження) та до 15.03.2013р. (день
інформування ВДВС про часткове
виконання рішення суду) не вжито
заходів, спрямованих на неупереджене,
своєчасне i в повному обсязі вчинення
виконавчих дій, що розцінюється
колегією суддів як виконавча тяганина.
ВДВС не надано суду жодних доказів в
спростування вимог позивача.

Окрім того, слід зауважити, що
покликання відповідача на належність
виконання спірного виконавчого
провадження з підстав поінформування
Управлінням ВДВС про відсутність
коштів на спірні виплати у Боржника у
зв'язку з їх не виділенням з Державного
бюджету України до уваги не береться,
оскільки будь-яка інформація, в тому
числі зацікавленої особи у виконавчому
провадженні якою є Управління,
підлягає перевірці.

Доказів того, що Управління зверталося
до Управління Пенсійного Фонду у
Івано-Франківській області з проханням
виділити спірні кошти, чи включити
спірні виплати у витратну частину
потреб Управління на 2013-2014 роки до ВДВС
не подано, а посадовими особами
відповідача не перевірено, що на
переконання колегії суддів
підтверджує неналежність виконання
спірного виконавчого листа.

Щодо покликання в запереченнях
відповідача на звернення до суду з
заявою про заміну порядку та способу
виконання рішення суду щодо виплати
ОСОБА_1 спірних сум, яке, як зазначає
відповідач, одержано судом 11.03.2014р. до
уваги колегією суду не береться,
оскільки на підтвердження даних
обставин не подано жодних письмових
доказів та вчинене поза межами строку
виконання виконавчих документів,
передбачених ст.30 Закону України «Про
виконавче провадження».

Доказів того, що під час примусового
виконання виконавчого листа по
стягувачу ОСОБА_1 вчинялися дії щодо
зупинення виконавчого провадження, які
б підтверджували дотримання
посадовими особами ВДВС вимог Закону
України «Про виконавче провадження»
суду не надано.

Слід зауважити, що з постановою суду
першої інстанції у вирішенні даного
спору ВДВС погодилось, оскільки
апеляційної скарги не подало та не
приєдналось до апеляційної скарги
Управління.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що невжиття державним
виконавцем достатніх заходів,
спрямованих на примусове виконання
судового рішення, розцінюється як
бездіяльність, а не дії, та є підставою
для задоволення позову в частині
визнання такої бездіяльності
посадових осіб ВДВС протиправною.

Проте, колегія суддів звертає увагу на
ту обставину, що дотримуючись принців
законності, поділу влади, а також
компетенції, визначеної Конституцією
та законами України, суд не має права
перебирати на себе повноваження органу
ДВС, якому такі повноваження надані:
розгляд та вирішення питання щодо
зобов'язання відповідача накласти
штраф на боржника.

Встановивши протиправну бездіяльність
посадових осіб ВДВС колегія суду з
врахуванням позовних вимог приходить
до переконання, що слід зобов'язати
посадових осіб ВДВС вжити заходи щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-2203/2011 виданого 24.05.2012р.
Калуським міськрайонним судом
Івано-Франківської області у
виконавчому провадженні ВП №33252719 у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», в
задоволенні решти позовних вимог -
відмовити з вищевикладених мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до частково неправильного
вирішення справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
оскаржувану постанову слід скасувати
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити адміністративний позов
частково.

З врахуванням вимог ст.94 КАС України та
часткового задоволення позову, слід
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача 36,54 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року у справі №345/306/14-а -
скасувати та позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
посадових осіб Відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції
Івано-Франківської області щодо
неналежного виконання виконавчого
листа №2-а-2203/2011 у виконавчому
провадженні ВП №33252719.

Зобов'язати посадових осіб Відділу
державної виконавчої служби
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області
вжити заходи щодо примусового
виконання виконавчого листа №2-а-2203/2011
виданого 24.05.2012р. Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області у
виконавчому провадженні ВП №33252719 у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 36,54 грн. (тридцять
шість гривень п'ятдесят шість копійок)
судового збору.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
М.В. Ільчишин

М.А. Пліш