Справа № 826/3384/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3384/14
1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Твердохліб В.А.,

Пилипенко О.Є.,

при секретарі
Артюхіній М.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у місті Києві, за
участю третіх осіб Державного
підприємства «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві,
Акціонерного банку «Банк
регіонального розвитку» про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3 звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, за участю третіх
осіб Державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
та Акціонерного банку «Банк
регіонального розвитку», в якому
просить:

1) визнати протиправними дії головного
державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Проца В.С.
по арешту нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1, яка належить позивачу;

2) визнати протиправним та скасувати
акт опису й арешту майна від 01 вересня
2009 року по виконавчому провадженню
№11687956;

3) визнати протиправними дії головного
державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Проца В.С.
по наданню ДП «Інформаційний центр»
відомостей та інформації, на підставі
яких останнім 02 листопада 2009 року
внесено в Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис - арешт нерухомого майна,
реєстраційний номер 9204792, контрольна
сума ЕД6Д2ДА27А;

4) зобов'язати головного державного
виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві Проца В.С. подати до відповідного
органу державної реєстрації прав -
Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо припинення обтяження
речового права на квартиру позивача
для внесення запису про припинення
обтяження до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно: зняття
арешту з квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованого 02 листопада 2009 року,
реєстраційний номер 9206792, контрольна
сума ЕД6Д2ДА27А.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 квітня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_3 до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві, за участю третіх
осіб Державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві,
Акціонерного банку «Банк
регіонального розвитку» про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити дії залишено без розгляду на
підстав п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою
суду першої інстанції, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч.4
ст.196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 лютого 2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис
№610, яким запропоновано звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 яка
належить ОСОБА_3 та була передана
позивачем в іпотеку як майновим
поручителем ОСОБА_6 за договором
іпотеки. За рахунок коштів, отриманих
від реалізації зазначеної квартири,
запропоновано задовольнити вимоги
кредитора - Акціонерного банку «Банк
регіонального розвитку» у сумі
невиплачених в строк коштів на
підставі кредитного договору,
укладеного між Акціонерним банком
«Банк регіонального розвитку» та
ОСОБА_6

04 березня 2009 року головним державним
виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого напису № 610,
виданого 26 лютого 2009 року приватним
нотаріусом КМНО про стягнення з ОСОБА_3
на користь АБ «Банк регіонального
розвитку» боргу в сумі 570495,97 доларів
США за рахунок заставленого майна, а
саме квартири АДРЕСА_1. Боржнику
встановлений строк для добровільного
виконання до 10 березня 2009 року.

У визначений у постанові про відкриття
виконавчого провадження строк, ОСОБА_3
жодних дій по добровільному виконанню
виконавчого напису №610 не вчинила.

27 березня 2009 року від боржника на ім'я
начальника ВДВС Голосіївського РУЮ в м.
Києві надійшла скарга на неправомірні
дії Проц В.С. від 21 березня 2009 року, в
якій ОСОБА_3 просила постанову про
відкриття виконавчого провадження
визнати такою, що не відповідає вимогам
чинного законодавства України та
скасувати.

31 березня, 17 та 30 квітня, а також 23
червня 2009 року на адресу боржника
державним виконавцем були направлені
виклики з вимогою з'явитись до ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві з приводу
стягнення грошових коштів.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_3 з'явитись до
державного виконавця, останнім 21
травня та 13 липня 2009 року було складно
постанови про примусовий привід
боржника.

З метою виконання виконавчого напису
№610 23 липня 2009 року державним
виконавцем до БТІ направлено запит про
надання викопіровки з поверхового
плану для опису майна без участі
господарів.

Відповідь на зазначений запит надійшла
до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві 04
серпня 2009 року.

01 вересня 2009 року у присутності понятих
державним виконавцем описано та
накладено арешт на заставлене майно -
квартиру АДРЕСА_1 про що в Єдиний реєстр
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна 02 листопада 2009 року внесено
відповідний запис за реєстраційним
номером 9206792.

Посилаючись на відсутність в
матеріалах виконавчого провадження
№11687956 постанови про накладення арешту
на квартиру АДРЕСА_1 що належить
позивачу на праві приватної власності,
ОСОБА_3 просить визнати дії щодо арешту
майна протиправними.

Крім того, позивач зазначає, що акт
опису й арешту майна був складений
державним виконавцем на своєму
робочому місці без огляду самої
квартири, що є порушенням пункту 1.12.3.
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5.

За відсутності постанови про
накладення арешту на майно боржника,
позивач також просить визнати
протиправними дії державного
виконавця щодо надання ДП
«Інформаційний центр» відомостей та
інформації, на підставі яких внесено
запис про арешт майна та зобов'язати
подати заяву для внесення запису про
припинення обтяження.

Звертаючись до суду з відповідним
позовом, на обґрунтування дотримання
строку, визначеного у частині 2 статті
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, ОСОБА_3 зазначає,
що про відсутність у матеріалах
виконавчого провадження №11687956
постанови №328/3 від 02 листопада 2009 року
їй стало відомо лише 05 березня 2014 року,
за результатами ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження
представника позивача - ОСОБА_8

Надаючи правову оцінку обставинам
справи колегія суддів виходить з
наступного.

У відповідності до ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Однак, у відповідності до ч.1 ст.181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.2 ст.181 Кодексу
адміністративного судочинства України
позовну заяву може бути подано до суду:

- у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів;

- у триденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів, у разі оскарження постанови
про відкладення провадження
виконавчих дій.

Отже, з вищевикладених норм
законодавства вбачається, що
процесуальний строк для звернення до
адміністративного суду з вимогами щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби становить 10 днів,
який обчислюється з дня, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення його прав, свобод чи
інтересів такими рішеннями, діями чи
бездіяльністю відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-XIV примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ч.6 ст.30 Закону України від 21.04.1999
року № 606-XIV (що діяла на момент спірних
правовідносин) закріплювала, що якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

У відповідності до ст.32 Закону України
від 21.04.1999 року № 606-XIV (що діяла на
момент спірних правовідносин) заходами
примусового виконання рішення є: 1)
звернення стягнення на майно боржника;
2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; 3) вилучення у
боржника і передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до ст.57 Закону України
від 21.04.1999 року № 606-XIV (що діяла на
момент спірних правовідносин), арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, якою
накладається арешт на майно боржника
та оголошується заборона на його
відчуження;

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні в банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Отже, саме на реалізацію положень
правової норми, 01 вересня 2009 року
державним виконавцем було складно акт
опису й арешту майна боржника -
квартири АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції вірно
досліджено матеріали та зроблено
відповідний висновок про те, що з копії
матеріалів виконавчого провадження
№11687956 вбачається, що під час
проведення державним виконавцем дій по
виконанню виконавчого напису №610,
представники боржника неодноразово
звертались до виконавчої служби із
заявами про ознайомлення з
відповідними матеріалами (том 1 а.с.121,
том 2 а.с.89, 105).

Крім того, в матеріалах виконавчого
провадження містяться заяви та скарги
боржника на дії державного виконавця,
що свідчить про обізнаність останнього
з наявними у них документами.

Колегією суддів також, досліджено
письмові пояснення позивача, надані у
судовому засіданні в суді першої
інстанції 03 квітня 2014 року для
приєднання до матеріалів справи.

Так, згідно вказаних пояснень, позивач
зазначає про обізнаність з
документами, переданими стягувачем та
первісним кредитором - АБ «Банк
регіонального розвитку» новому
кредитору - ОСОБА_6 до Договору
відступлення права вимоги (цесії) №43
від 30 серпня 2013 року. У переліку таких
документів зазначено лист №5748 від 11
травня 2010 року, зі змісту якого
вбачається, що за наслідками розгляду
звернення ліквідатора АБ «Банк
регіонального розвитку» останнього
повідомлено про проведення державним
виконавцем опису й арешту майна
боржника ОСОБА_3, а саме квартири
АДРЕСА_1 шляхом складання 01 вересня 2009
року відповідного акту (том 1 а.с.214, 215,
том 3, а.с.114).

Тобто, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції, що все
вищевикладене свідчить про те, що
позивач повинен був дізнатися про
вчинення осркажуваних нею в рамках
даної справи дій відповідача ще у 2011
році.

Щодо позовної вимоги в частині
зобов'язання головного державного
виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві Проца В.С. подати до відповідного
органу державної реєстрації прав -
Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо припинення обтяження
речового права на квартиру позивача
для внесення запису про припинення
обтяження до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно: зняття
арешту з квартири АДРЕСА_1
зареєстрованого 02 листопада 2009 року,
реєстраційний номер 9206792, контрольна
сума ЕД6Д2ДА27А, слід зазначити, що у
відповідності до ч.1 ст.50 Закону України
від 21.04.1999 року № 606-XIV у редакції на
момент винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

З огляду на зазначену норму
законодавства, про не вчинення
державним виконавцем дій щодо зняття
арешту з майна боржника, останній мав
дізнатися з моменту отримання
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 12 листопада
2013 року.

Колегія суддів, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновок суду першої інстанції про
обізнаність ОСОБА_3 про існування
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 12 листопада
2013 року саме з дати отримання повного
витягу з Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень, тобто з 26 лютого
2014 року.

А тому, позивач пропустила строк
звернення до суду з відповідною
вимогою, оскільки останнім днем для
його подання була дата 11 березня 2014
року, а відповідно до поштового
штемпеля на конверті, в якому було
направлено позовну заяву,
адміністративний позов подано 14
березня 2014 року.

У відповідності до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що даний позов
подано із порушенням строку
встановленого частиною 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому підлягає залишенню без
розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення питання, колегією суддів не
виявлено, а тому оскаржувана ухвала
суду, за приписами ст.200 КАС України,
залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 100, 181, 197, 199, 200, 205, 206, 211,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
В.А.Твердохліб

О.Є.Пилипенко

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Твердохліб В.А.

Пилипенко О.Є.