Справа № 490/379/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 490/379/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України у Центральному районі міста
Миколаєва на постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 17 січня
2014 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва
про захист права на пенсійне
забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулась до суду першої
інстанції із позовом до відповідача
про захист права на пенсійне
забезпечення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що він є громадянином
України, який постійно мешкає за
кордоном. На момент виїзду отримував
пенсію, виплата якої була припинена в
зв'язку із виїздом за кордон. 7 жовтня 2009
року Конституційний Суд України
прийняв рішення № 25-рп/2009, яким визнав
неконституційним вимоги закону щодо
припинення виплати пенсії особам, які є
громадянами України, але постійно
мешкають за кордоном. Незважаючи на
таке, відповідач навіть після звернень
про необхідність поновлення
порушеного права виплату пенсії не
поновив.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 січня 2014 року
адміністративний позов задоволено.
Зобовязано Управління пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва поновити ОСОБА_2 виплату
раніше призначеної пенсії в порядку
Закону України « Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування» з 01 листопада 2013 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій зазначається,
що постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права та не повно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи у зв'язку з чим апелянт
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Оскільки від усіх осіб, які беруть
участь у справі, відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участю, то колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
до 01 червня 2000 року вона постійно
мешкала на території України у
Центральному районі міста Миколаєва,
де з 1999 року отримував пенсію в
Управлінні Пенсійного Фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва. 01
червня 2000 року вона виїхала на постійне
місце проживання до Ізраїлю.

Виплата пенсії позивачу була припинена
на весь час її перебування за кордоном
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка в цій частині на той
час була чинною.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про
можливість задоволення позовних вимог
позивача починаючи з 01 листопада 2013
року.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Так з матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 06 листопада 2013 року
відповідач прийняв рішення № 30/2, яким у
поновленні виплати пенсії позивачці
було відмовлено через те, що заяву вона
подала не особисто, а також під час
подання заяви не надала свій паспорт
або інший документ, що посвідчує її
особу.

Статтею 2 Протоколу № 4 Європейської
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, кожна людина має право
на вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація міста проживання чи міста
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.
Позивач, як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі,
і на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
призначення пенсії відповідачі
зобов'язані призначити та здійснювати
виплату пенсії позивачу.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до другого речення ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року, вказаними нормами Закону (статті
51) конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава, всупереч
конституційним гарантіям соціального
захисту для всіх осіб, що мають право на
отримання пенсії у старості, на
законодавчому рівні позбавила цього
права пенсіонерів у тих випадках, коли
вони обрали постійним місцем
проживання країну, з якою не укладено
відповідного договору.

Право громадянина на призначення та
одержання пенсії не може пов'язуватися
з такою умовою, як постійне проживання
в Україні. Держава, відповідно до
конституційних принципів, зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, в Україні чи за її
межами.

Згідно з частиною 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали призначення
та виплату пенсії громадянам України,
які проживають за кордоном.

Питання щодо подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» врегульовано Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України №
22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява
про призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд дійшов
вірних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права. Доводи апеляційної скарги, з
наведених підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206,212,254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва -
залишити без задоволення, а постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 17 січня 2014 року по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління пенсійного фонду України у
Центральному районі міста Миколаєва
про захист права на пенсійне
забезпечення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.