Справа № 816/2053/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2053/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Глобинського районного центру
зайнятості до Відділу Державної
виконавчої служби Глобинського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_1 про визнання
постанови неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2014 року Глобинський районний
центр зайнятості (надалі - позивач,
Глобинський РЦЗ) звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
Державної виконавчої служби
Глобинського районного управління
юстиції (надалі - відповідач, ВДВС
Глобинського РУЮ) про визнання
постанови від 30 квітня 2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві - неправомірною.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на наявність у матеріалах
виконавчого провадження доказів
наявності майна у боржника, на яке
можливе звернення стягнення, всупереч
чому відповідачем винесено спірну
постанову з підстав відсутності у
боржника такого майна.

Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, натомість надав до суду
заяву про розгляд справи за
відсутності свого представника.

Відповідач у судове засідання не
з'явився повторно, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Надіслав до суду заперечення, в
яких наголошує, що державний
виконавець при винесенні оскаржуваної
постанови діяв у чіткій відповідності
до вимог Закону України "Про виконавче
провадження", а тому позовні вимоги є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Ці ж наслідки застосовуються у
разі повторного неприбуття за таких
самих умов відповідача, який не є
суб'єктом владних повноважень.

Тому суд вважає за можливе розглянути
справу за даної явки та за наявними в
справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою від 03
липня 2012 року відкрито виконавче
провадження №33225676 з приводу виконання
виконавчого листа №2а-5569/10/1670 від 03
травня 2012 року, виданого Полтавським
окружним адміністративним судом щодо
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Глобинського РЦЗ суми матеріальної
допомоги по безробіттю у розмірі 4908,08
грн (а.с. 65).

03 липня 2012 року державним виконавцем на
адресу Відділу Держкомзему у
Глобинському районі, Семенівського
ВРЕР ДАІ, Градизької селищної ради,
Управління ПФ України в Глобинському
районі, Інспекції держтехнагляду,
Кременчуцької ОДПІ та Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області були направлені
вимоги про надання інформації щодо
зареєстрованого майна, земельних
ділянок, місця отримання доходів,
пенсії та поточних рахунків, що
зареєстровані за третьою особою (а.с. 64).

13 серпня 2012 року надійшла відповідь від
Градизької селищної ради від 09 серпня
2012 року № 02-23/930 про наявність у
боржника житлового будинку (а.с. 63).

Також, надійшли відповіді
Кременчуцького МБТІ від 09 серпня 2012
року №61/5640 про наявність нерухомого
майна у боржника (інформаційна довідка
з реєстру прав власності на нерухоме
майно) та ДПС України від 02 листопада 2012
року №342509 про відсутність відкритих
рахунків у боржника (а.с. 60-61.

Державна інспекція сільського
господарства в Полтавській області
повідомила, що згідно уніфікованої
автоматизованої електронно-облікової
системи "Корпорація 2" за гр. ОСОБА_1
зареєстровано с/г техніку за боржником
(а.с. 7, 62).

Постановами державного виконавця від 06
листопада 2012 року та від 25 січня 2013 року
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження
(а.с. 55, 41).

Відповіддю Семенівського ВРЕР від 15
листопада 2012 року №1375 повідомлено про
відсутність у боржника зареєстрованих
транспортних засобів.

Постановою від 25 січня 2013 року зупинено
виконавчого провадження.

Заява ЦЗ від 17.04.2013 №672/05-05 про звернення
стягнення на заробітну плату боржника.

Постановами державного виконавця від 25
квітня 2013 року поновлено виконавче
провадження, а також звернено
стягнення на доходи боржника.

РСКГ «Прибій» надано відповідь від 08
травня 2013 року №13 про те, що боржник не
працює (а.с. 40).

Постановами державного виконавця від 21
червня 2013 року стягнуто з боржника
виконавчий збір (490,80 грн) та витрати на
проведення виконавчих дій (30,29 грн) (а.с.
38-39).

Постановою від 30 квітня 2014 року
повернуто виконавчий документ
стягувачеві з підстав відсутності у
боржника майна, на яке можливо
звернення стягнення.

Не погодившись з такою постановою про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, позивач оскаржив його до
суду.

Основним завданням адміністративного
судочинства відповідно до частини 1
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Особливості провадження в
адміністративних справах з приводу
оскарження рішень, дій або
бездіяльності органів державної
виконавчої служби передбачені статтею
181 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV
(надалі - Закон України "Про виконавче
провадження").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності до частини 1 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону
України "Про виконавче провадження"
серед заходів примусового виконання
рішень зазначено звернення стягнення
на кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем (ч.
5).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

На виконання зазначених вимог Закону
державним виконавцем було здійснено
ряд виконавчих дій, а саме направлено
запити та вимоги для перевірки
майнового стану боржника про які
зазначалося вище.

В результаті проведення вказаних
заходів примусового виконання рішення
суду встановлено факт реєстрації за
боржником майна, а саме: двох тракторів
колісних (марки Т-25А1, д/н НОМЕР_1 та
марки Т-25, д/н НОМЕР_2), що підтверджено
відповіддю Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області від 19 липня 2012 року (а.с. 7, 62).

В обґрунтування спірної постанови
відповідачем зауважено про
відсутність такого майна у боржника, що
останнім зафіксовано у письмових
поясненнях ОСОБА_1, а також при
перевірці даного факту під час виїзду
державного виконавця за місцем
проживання боржника (а.с. 106-107).

Надаючи оцінку вказаному, суд зауважує
наступне.

Згідно наданої заяви (пояснення) ОСОБА_1
від 19 лютого 2013 року боржником
зазначено, що він має будинок, який
отриманий останнім у спадок, а два
трактори ним продано по дорученню
іншим особам.

Відповідно до частини 3 статті 244
Цивільного кодексу України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі, тобто не передбачається перехід
права власності на об'єкт, що
відчужується, а лише представництво. За
договором купівлі-продажу (статті 655
того ж) одна сторона (продавець) передає
або зобов'язується передати майно
(товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму,
тобто відбувається оформлення
переходу права власності.

Згідно статті 1000 Цивільного
кодексу України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.
Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

При передачі права користування
та розпорядження транспортним засобом
фізичною особою-власником
транспортного засобу (довірителем) на
підставі довіреності іншій особі,
право власності на транспортний засіб
залишається незмінним, тобто, не
здійснюється відчуження майна, право
розпорядження власністю (транспортним
засобом) залишається за
довірителем-власником. Таким чином,
повірений не набуває права власності
на автомобіль, навіть якщо автомобіль
відчужується.

Таким чином, суд наголошує на
помилковості висновків відповідача та
фактичної наявності у ОСОБА_1 майна, на
яке можливе звернення стягнення. Крім
того, наявність у праві власності
транспортних засобів
(сільськогосподарської техніки) не
може підтверджуватися актом огляду за
місцем проживання боржника, на який
посилається у поясненнях державний
виконавець, як належний доказ
відсутності у боржника с/г техніки та
як наслідок, підставу для повернення
виконавчого документа стягувачеві.

Також, з пояснень боржника та
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно № 35058639 за
боржником на праві приватної власності
зареєстровано житловий будинок з
господарськими будівлями (а.с. 58, 59).
Даний факт вказує про наявність майна у
боржника за рахунок якого можливо
здійснити стягнення за виконавчим
документом і що в свою чергу виключає
наявність підстав у державного
виконавця повернути виконавчий
документ стягувачеві на підставі
відсутності майна у боржника.

Інших належних та достатніх
доказів на підтвердження
правомірності винесення спірної
постанові ВДВС Глобинського РУЮ суду
надано не було.

Проаналізувавши доводи позивача на
предмет їх обґрунтованості, суд
прийшов до висновку, що наведені у
позовній заяві обставини свідчать про
неправомірність повернення
виконавчого документа стягувачеві, а
тому можуть бути підставою для
скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
вимог Глобинського районного центру
зайнятості до Відділу Державної
виконавчої служби Глобинського
районного управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_1 про визнання
постанови неправомірною.

Зважаючи на те, що постанова є правовим
актом індивідуальної дії, та згідно
частини другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд приходить до
висновку, визнати протиправною і
скасувати постанову Державної
виконавчої служби Глобинського
районного управління юстиції від 30
квітня 2014 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Глобинського
районного центру зайнятості до Відділу
Державної виконавчої служби
Глобинського районного управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_1 про
визнання постанови неправомірною
задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Державної виконавчої служби
Глобинського районного управління
юстиції від 30 квітня 2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 21 липня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський