Справа № 821/1911/14
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1911/14
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої: судді Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом прокурора міста Херсона до
Херсонської міської ради, за участю
третіх осіб - фізичних
осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_1, ФОП
ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП
ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП
ОСОБА_15, товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансіті" про
визнання протиправним та скасування
рішення від 30.04.2014 р. № 1388,

встановив:

Прокурор міста Херсона (далі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Херсонської міської ради
(далі - відповідач), за участю третіх
осіб - фізичних осіб-підприємців: ФОП
ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_6, ФОП
ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП
ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП
ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_15, товариства з
обмеженою відповідальністю "Сансіті"
про визнання протиправним та
скасування рішення від 30.04.2014 р. № 1388.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під
час проведення перевірки дотримання
Херсонською міською радою вимог
законодавства при прийнятті рішень,
прокурором міста Херсона виявлено
порушення відповідачем вимог
земельного законодавства при наданні в
користування земельних ділянок, які є
власністю територіальної громади
міста Херсона. Так, відповідач,
приймаючи спірне рішенням, діяв поза
межами наданих йому повноважень щодо
розпорядження землями, оскільки
всупереч норм земельного
законодавства України надав суб'єктам
господарювання дозволи на укладення
договорів про встановлення особистого
строкового сервітутного.

Прокурор надав заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Будучи належним чином повідомленими
про дату, час та місце розгляду справи
відповідач та треті особи у судове
засідання не прибули з невідомих суду
причин, заяв про відкладення розгляду
справи або про розгляд справи за їх
відсутності суду не надіслали.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача та третіх осіб на підставі
наявних у справі доказів в порядку
письмового провадження згідно статті
128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Прокурором міста Херсона на підставі
постанови від 28.05.2014 р. № 43 про
проведення перевірки у порядку
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів проведено
перевірку дотримання Херсонською
міською радою вимог земельного
законодавства. Перевіркою встановлено,
що рішенням Херсонської міської ради
від 30.04.2014 р. № 1388 "Про укладення
договорів про встановлення особистого
строкового сервітуту" передбачено
укладання договорів про встановлення
особистого строкового сервітуту
стосовно земельних ділянок із
наступними суб'єктами господарювання -
фізичними особами-підприємцями: ФОП
ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_6, ФОП
ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП
ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП
ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_15, ТОВ "Сансіті". Також
вказаним рішенням зобов'язано цих
суб'єктів господарювання виготовити та
погодити технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення
особистого строкового сервітуту,
укласти договір про встановлення
сервітуту та зареєструвати право
сервітуту в установленому
законодавством порядку.

Як вбачається зі змісту рішення від
30.04.2014 р. № 1388 "Про укладення договорів
про встановлення особистого
строкового сервітуту" рішенням
передбачено надання третім особам
земельної ділянки для розміщення
стаціонарної тимчасової споруди,
зокрема павільйону, для здійснення
підприємницької діяльності строком
від двох до п'яти років.

Надаючи оцінку обгрунтованості
тверджень позивача щодо незаконності
спірного рішення, суд вважає за
необхідне врахувати наступні
обставини та положення законодавства.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 3 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі -
Закон № 280/97-ВР) визначено, що вирішення
відповідно до Закону питань земельних
відносин є виключною компетенцією
пленарних засідань сільських,
селищних, міських рад.

Згідно зі статтею 12 ЗК України та
пункту 12 Перехідних положень ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належать повноваження щодо
розпорядження землями територіальних
громад.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю: у
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими (ст. 98 ЗК
України).

Статтею 99 ЗК України зазначено, що
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів: право проходу та проїзду на
велосипеді; право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху; право прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку, трубопроводів, інших лінійних
комунікацій; право прокладати на свою
земельну ділянку водопровід із чужої
природної водойми або через чужу
земельну ділянку; право відводу води зі
своєї земельної ділянки на сусідню або
через сусідню земельну ділянку; право
забору води з природної водойми,
розташованої на сусідній земельній
ділянці, та право проходу до природної
водойми; право поїти свою худобу із
природної водойми, розташованої на
сусідній земельній ділянці, та право
прогону худоби до природної водойми;
право прогону худоби по наявному шляху;
право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд; інші земельні сервітути.

Згідно із частиною 1 статті 100 ЗК
України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Під земельним сервітутом, згідно із ст.
ст. 403, 404 ЦК України, ст. 99 ЗК України
розуміється право користування чужою
земельною ділянкою, яке полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Статтею 1 Закону України "Про оренду
землі" від 06.10.1998 р. № 161-XIV встановлено,
що оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької діяльності та інших
видів діяльності.

Із аналізу норм наведених вище
законодавчих актів слідує, що сервітут
не відноситься до документів, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, яке б
надавало право на забудову території
чи на розміщення на земельній ділянці
стаціонарних тимчасових споруд.
Сервітут передбачає обмежене
використання земельної ділянки для
тимчасових заходів. При цьому, природа
земельного сервітуту, охоплюється
такими ознаками. По-перше, відносини
земельного сервітуту передбачають
наявність двох, як правило суміжних
земельних ділянок, з яких одна
(обслуговуюча) обслуговує іншу
(панівну). У межах земельного сервітуту
обслуговуюча земельна ділянка своїми
зручностями, перевагами, природними
ресурсами компенсує недоліки пануючої
земельної ділянки.

При встановленні земельного сервітуту
обслуговування однієї ділянки іншою
відбувається не безсистемно, а в межах
прав, що надаються власнику пануючої
земельної ділянки щодо користування
обслуговуючою ділянкою. Такі права є
обмеженими речовими правами і
передбачають користування лише
невеликою частиною обслуговуючої
земельної ділянки для чітко визначених
потреб.

Згідно із статтею 401 ЦК України право
користування чужим майно (сервітут)
може бути встановлений щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом, тобто
підставою встановлення сервітуту є
відсутність у будь-якої особи, у тому
числі і у власника майна, можливості
задовольнити свої потреби іншим
способом як сервіту

Слід відмітити, що надання власником
земельної ділянки права обмеженого
користування власною земельною
ділянкою здійснюється з метою, що не
пов'язано з постійним використанням
Сервітуарієм земельної ділянки, в тому
числі для встановлення тимчасових
споруд, а лише надається право на
обмежене, тобто таке, що не є
безперервним, платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою.

Таким чином, з огляду на положення ст. 93
ЗК України, ст. 1 Закону України "Про
оренду землі", відповідач, як
розпорядник земель, укладаючи договір
земельного сервітуту із третіми
особами, фактично уклав договір оренди
землі, тобто вчинив удаваний правочин
в розумінні ст. 235 ЦК України.

Пунктом 2.34 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" визначено, що
обов'язковою умовою встановлення
земельного сервітуту є неможливість
задоволення потреби особи, яка вимагає
встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Отже, приймаючи спірне рішення,
відповідач перевищив межі
встановлених законом повноважень,
оскільки надав суб'єктам
господарювання право на користування
земельною ділянкою без проведення
конкурсу, чим порушив вимоги ст. 93, ч. 2
ст.124 ЗК України, ч. 2 ст. 6 Закону України
"Про оренду землі" щодо конкурентних
засад отримання права тимчасового
користування земельними ділянками.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку
про незаконність спірного рішення, а
відтак -задовольняє позов прокурора
міста Херсона у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Позов прокурора міста Херсона до
Херсонської міської ради, за участю
третіх осіб - фізичних
осіб-підприємців: ФОП ОСОБА_1, ФОП
ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП
ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП
ОСОБА_15, товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансіті" про
визнання протиправним та скасування
рішення від 30.04.2014 р. № 1388 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Херсонської міської ради від
30.04.2014р. № 1388 "Про укладання договорів
про встановлення особистого
строкового сервітуту".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя

Кисильова О.Й.

кат. 6.2.1