Справа № 2а-4234/11/0970
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Справа №
47101/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Коваля Р.Й. та Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012 року
у справі № 2а-4234/11/0979 за позовними
вимогами Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новий світ» до
Державної податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ про визнання нечинною
та скасування податкової консультації
від 04.11.2011 року №28082/10/31-011/493 та
зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В
И В:

До адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Новий світ» з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ про визнання нечинною
та скасування податкової консультації
від 04.11.2011 року №28082/10/31-011/493 та
зобов'язання до податкового органу
надати податкову консультацію по
визначеному питанню.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
надіслана товариству податкова
консультація від 04.11.2011 року
№28082/10/31-011/493 суперечить вимогам
законодавства, оскільки не містить
інформації стосовно практичного та
правильного використання конкретних
норм Податкового кодексу України щодо
поставлених питань, що, на думку
позивача, прямо порушує та суперечить
встановленим вимогам до змісту
податкової консультації, які визначені
в пп.14.1.172 п.14.1 ст.14,п.53.3 ст.53 Податкового
кодексу України.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
11.01.2012 року у справі № 2а-4234/11/0979 позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новий світ» до
Державної податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ про визнання нечинною
та скасування податкової консультації
від 04.11.2011 року №28082/10/31-011/493 та
зобов'язання до вчинення дій
задоволені частково. Визнано недійсною
податкову консультацію Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ від 04.11.2011 року
№28082/10/31-011/493, надану Товариству з
обмеженою відповідальністю «Новий
світ». В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не
погодився апелянт - Державна податкова
інспекція в місті Івано-Франківськ,
котра у апеляційній скарзі зазначає
про порушення норм матеріального права
судом першої інстанції при винесенні
спірної постанови, оскільки оскарження
до суду податкової консультації
можливе лише за умови, коли така
податкова консультація суперечить
нормам або змісту відповідного податку
чи збору. Оскільки зі змісту позовної
заяви та з наданих позивачем пояснень
не вказується про наявність зауважень
чи посилань до отриманої податкової
консультації, судом першої інстанції
неправильно з'ясовано обставини
справи, що є підставою для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, що не
перешкоджає розгляду справи за їх
відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін. При цьому колегія суддів
зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.10.2011 року ТзОВ «Новий світ»
звернулося до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську із
листом за №102 про надання податкової
консультації (а.с.6).

Позивач, з посиланням на положення ст.
27-1 Закону України «Про планування і
забудову території», зазначає, що ТзОВ
«Новий світ» уклало з виконкомом
Івано-Франківської міської ради
договір про пайову участь замовників
будівництва у розвитку соціальної
інфраструктури міста, згідно якого
товариство зобов'язане сплатити до
міського бюджету пайовий внесок. Тому,
просило ДПІ в м. Івано-Франківську
надати податкову консультацію щодо
того, чи відносяться до витрат кошти
пайового внеску, сплаченого до
міського бюджету. Якщо пайовий внесок
відноситься до витрат, тоді просили
уточнити, до складу яких витрат
включати вищезазначені кошти та який
порядок визнання таких витрат.

Пунктом 52.1. статті 52 Податкового
кодексу України встановлено, що за
зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства.

Відповідно до п.52.2. ст.52 ПК України
податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

Як встановлено судом першої інстанції,
04.11.2011 року ДПІ в м. Івано-Франківську
листом за №28082/10/31-011/493 надано ТзОВ
«Новий світ» податкову консультацію, в
якій зазначено положення п.2, п.3 ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», пп.14.1.27 п.14.1
ст. 14, п.138.1 ст. 138 ПК України, та
висновок, що кошти пайового внеску,
сплачені до міського бюджету, не
включені в склад витрат та порядок їх
визнання, що передбачено ст. 138
Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції покликався на те,
що відповідно до пп.14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податкова консультація є
допомогою контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган. Колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що в даній податковій
консультації відповідачем не надано
відповіді на поставлені запитання, а
лише наведено зміст норм чинного
податкового законодавства, що
унеможливлює подальше застосування
позивачем такої податкової
консультації, та суперечить змісту
поняття податкової консультації,
оскільки податковим органом при
наданні оскаржуваної податкової
консультації не дотримано вимог
пп.14.1.172 п. 14.1 ст. 14 та п. 52.1 ст. 52 ПК
України.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими та
об'єктивними, та зазначає при цьому
наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про планування і забудову територій»
від 20.04.2000 року №1699 (далі - Закон №1699)
будівництво об'єктів містобудування
здійснюється згідно з законодавством,
державними стандартами, нормами та
правилами, регіональними і місцевими
правилами забудови, містобудівною та
проектною документацією. При цьому
державні будівельні норми та інші
нормативно-правові акти з питань
планування і забудови територій є
обов'язковими для суб'єктів
містобудування (стаття 20 Закону №1699).

Статтею 24 Закону №1699 визначено, що
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад,
Київської та Севастопольської міської
державної адміністрацій, у разі
делегування їм таких повноважень
відповідними радами, дозвіл на
будівництво об'єкта містобудування.

У разі прийняття сільською, селищною чи
міською радою рішення про надання
земельної ділянки із земель державної
чи комунальної власності для
розміщення об'єкта містобудування в
порядку, визначеному земельним
законодавством, зазначене рішення
одночасно є дозволом на будівництво
цього об'єкта. Такий дозвіл дає право
замовникам на отримання вихідних даних
на проектування, здійснення
проектно-вишукувальних робіт та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт.

Вихідними даними можуть визначатися
також вимоги до пайової участі
замовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів.
Граничний розмір коштів на розвиток
відповідної інфраструктури та порядок
його визначення встановлюються
Кабінетом Міністрів України (стаття 27
Закону №1699).

Таким чином, якщо відповідно до
місцевих правил забудови отримання
дозволу на будівництво передбачає
сплату забудовником пайового внеску на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населених
пунктів (згідно із відповідним
рішенням сільської, селищної чи
міської ради), така сплата є необхідною
умовою для будівництва.

Господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою (пункт 1.32 ст. 1 Закону).

З врахуванням викладеного, витрати
платника, пов'язані із сплатою
пайового внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів,
обов'язковість якої передбачено
місцевими правилами забудови і
відповідно Законом № 1699, належать до
витрат, пов'язаних із створенням цих
об'єктів та господарською діяльністю
платника, що прямо зазначалось нормами
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та податковому
роз'ясненні ДПА України від 12.03.2008 року
за №4627/7/15-0217.

Надання податкової консультації на
надісланий від позивача запит,
регулювалося нормами Податкового
кодексу України. Витрати, з яких
складається первісна вартість об'єкта
основного засобу, визначені п.146.5 ст.146
Податкового кодексу України.

У відповідності до вимог п.146.5ст.146
Податкового кодексу України, первісна
вартість об'єкта основних засобів
складається з таких витрат:

-суми, що сплачуються постачальникам
активів та підрядникам за виконання
будівельно-монтажних робіт (без
непрямих податків);

- реєстраційні збори, державне мито та
аналогічні платежі, що здійснюються у
зв'язку з придбанням/отриманням прав
на об'єкт основних засобів;

-суми ввізного мита;

-суми непрямих податків у зв'язку з
придбанням (створенням) основних
засобів (якщо вони не відшкодовуються
платнику);

-витрати на страхування ризиків
доставки основних засобів;

-витрати на транспортування,
установлення, монтаж, налагодження
основних засобів;

-фінансові витрати, включення яких до
собівартості кваліфікаційних активів
передбачено положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку;

- інші витрати, безпосередньо пов'язані
з доведенням основних засобів до стану,
в якому вони придатні для використання
із запланованою метою.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну) (п.138.8 ст.138 ПК України).

Згідно з п. 138.4 ст.138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, якщо обов'язковість сплати
пайового внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
передбачена договором, укладеним
забудовником з органом місцевого
самоврядування відповідно до норм
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», то витрати
платника податку на сплату такого
внеску враховуються у складі витрат в
межах, визначених статтею 40 цього
Закону.

Вказані обставини повністю
заперечують висновки податкового
органу про те, що даний вид витрат не
надходить свого відображення у нормах
нового Податкового кодексу України.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, ухвалив
законне та обґрунтоване судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012 року
у справі № 2а-4234/11/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк