Справа № 800/113/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м. Київ
справа № 800/113/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді
Іваненко Я.Л.,

суддів:
Весельської Т.Ф.,

Мойсюка М.І.,

Пасічник С.С.,

Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України про визнання бездіяльності та
дій протиправними,

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
як до суду першої інстанції з позовом
до Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України (далі - Комісія, ВККС
України), в якому просив визнати
протиправними дії відповідача при
розгляді його заяв та направленні йому
витягу з рішення №3021/дп-13 від 17 жовтня
2013 року, зобов'язати відповідача надати
відповідь згідно чинного
законодавства та зобов'язати
відповідача провести перевірку за
участю позивача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що в порушення Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» ВККС
України не розглянула належним чином
заяви (скарги) позивача на дії суддів
Черкаського районного суду Черкаської
області Суходольського О. М. та
Соколишиної Л. Б., членом Комісії
Шаргалом В.І. не було проведено
перевірку за фактами, викладеними у
заявах (скаргах), Комісією протиправно
направлено позивачу витяг з рішення
№3021/дп-13 від 17 жовтня 2013 року про
відмову у відкритті дисциплінарних
справ щодо суддів, який не містить
підписів членів Комісії, чим порушено
конституційні права позивача та
гарантовані Законом України «Про
звернення громадян».

У письмових запереченнях проти позову
представник відповідача просив
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог з підстав їх
необґрунтованості, зазначивши, що при
розгляді заяв позивача та направленні
йому витягу з рішення №3021/дп-13 від 17
жовтня 2013 року ВККС України діяла
відповідно до вимог Конституції
України, Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», прав та
інтересів позивача не порушувала.

У зв'язку з неявкою позивача в судове
засідання 08 липня 2014 року розгляд
адміністративної справи було
відкладено на 15 липня 2014 року.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Представник відповідача подав до суду
письмове клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вищевикладене, розгляд
даної справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, колегія суддів
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

27 серпня 2013 року до ВККС України
супровідним листом за підписом
заступника начальника Головного
управління представництва в суді,
захисту інтересів громадян та держави
при виконанні судових рішень
Генеральної прокуратури України
державного радника юстиції 2 класу М.
Банчука від 16 серпня 2013 року вих. №
05/2/1-11451-12 надійшла заява ОСОБА_4 щодо
правомірності дій суддів Черкаського
районного суду Черкаської області
Суходольського О.М. та Соколишиної Л.Б.

Також супровідним листом від 02 вересня
2013 року позивач надіслав на ім'я
заступника голови ВККС України Пінчука
М.Г. заяву від 22 липня 2013 року
(зареєстрована як повторна заява за №
8вк-6072/13/1 від 06 вересня 2013 року) щодо
неправомірної поведінки суддів
Соколишиної Л.Б. та Суходольського О.М.,
в якій просив розслідувати та дати
оцінку фактам не надіслання йому
відповіді Черкаським районним судом
Черкаської області на його заяву від 17
травня 2013 року і клопотання про видачу
роздруківок звукозаписів судових
засідань від 31 травня 2013 року, 01 червня
2013 року, 11 липня 2013 року.

За результатами перевірки звернення
ОСОБА_4 щодо дисциплінарної
відповідальності суддів Черкаського
районного суду Черкаської області
Суходольського О.М. та Соколишиної Л.Б.
членом ВККС України Шаргалом В.І. 02
жовтня 2013 року складено висновок, яким
запропоновано відмовити у відкритті
дисциплінарних справ стосовно
вказаних вище суддів. Як вбачається з
даного висновку, перевіркою
встановлено, що по своїй суті скарга
ОСОБА_4 зводиться до оскарження рішень
Черкаського районного суду Черкаської
області, а саме, постанови від 26 червня
2013 року (справа №707/1504/13-а) та рішення
від 08 травня 2013 року (справа №707/928/13-ц).
Також у зверненні оскаржувались
процесуальні дії суддів Соколишиної
Л.Б. та Суходольського О.М., пов'язані з
розглядом вищевказаних справ.
Враховуючи те, що ВККС України не
наділена повноваженнями щодо надання
оцінки законності та обґрунтованості
судових рішень, а тим самим законності
дій суддів, а також те, що дії суду при
розгляді справи належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку згідно
процесуального законодавства України
та посилаючись на неможливість
втручання в діяльність судді щодо
здійснення правосуддя згідно приписів
ст. 47 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», член ВККС України
Шаргало В.І. прийшов до висновку про
відсутність підстав, визначених ч. 1 ст.
83 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», для відкриття
дисциплінарних справ стосовно суддів
Соколишиної Л.Б. та Суходольського О.М.

ВККС України, враховуючи висновок від 02
жовтня 2013 року, керуючись ст. ст. 83-86, 91, 97
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», 17 жовтня 2013 року
прийняла рішення №3021/дп-13 про відмову у
відкритті дисциплінарних справ за
зверненнями ОСОБА_4 щодо дій суддів
Черкаського районного суду Черкаської
області Суходольського О.М. та
Соколишиної Л.Б., про що позивач був
повідомлений листом від 18 жовтня 2013
року вих. № 8вк-6072/13, № 8вк-6072/13/1.

27 листопада 2013 року до ВККС України
надійшла заява ОСОБА_4 від 20 листопада
2013 року (зареєстрована за № Г-2332/13/1) з
проханням надати йому повні відповіді
з копіями матеріалів перевірок, а також
справ № 8вк-6072/13 від 27 серпня 2013 року, №
8вк-6072/13/1 від 06 вересня 2013 року, №
8вк-10693/12/1 від 05 лютого 2013 року, №
8вк-10693/12/2 від 12 лютого 2013 року з видачею
копій матеріалів перевірок і прийнятих
по них рішень.

Листом від 3 грудня 2013 року вих. № Г-15881/13
за підписом виконуючого обов'язків
керівника секретаріату - керівника
служби дисциплінарних інспекторів
ВККС України Косенко В.Й. відповідачем
було направлено позивачу витяг з
рішення Комісії № 3021/дп-13 від 17 жовтня
2013 року та роз'яснено, що у випадку
незгоди його може бути оскаржено до
суду в порядку, встановленому чинним
законодавством України. Стосовно
надання копій запитуваних матеріалів
дисциплінарних проваджень,
відповідачем повідомлено ОСОБА_4, що
вказані документи (крім рішень Комісії)
містять інформацію з обмеженим
доступом, а згідно зі статтею 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту у разі, якщо інформація, що
запитується, належить до категорії
інформації з обмеженим доступом.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI
від 07 липня 2010 року (далі - Закон № 2453-VI),
Регламентом Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, затвердженим
рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України від 08 червня 2011
року № 1802/зп-11 (далі - Регламент).

Пунктом восьмим частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що позивач - особа,
на захист прав, свобод та інтересів
якої подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

За змістом частини першої статті 55
Конституції України, пункту другого
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

З системного аналізу наведених норм
права та висновку Конституційного Суду
України слідує, що адміністративний
суд під час розгляду справи повинен
встановити факт або обставини, які б
свідчили про порушення прав, свобод чи
інтересів позивача з боку відповідача.

На думку колегії суддів, оскаржуваним
рішенням не порушені права, свободи або
інтереси позивача.

Так, за змістом частин першої,
четвертої статті 84 Закону № 2453-VI
дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Порядок дисциплінарного провадження
щодо судді врегульований статтею 86
Закону № 2453-VI, відповідно до частини
першої якої дисциплінарне провадження
щодо судді передбачає здійснення
перевірки даних про наявність підстав
для притягнення судді до
дисциплінарної відповідальності,
відкриття дисциплінарної справи, її
розгляд і прийняття рішення органом, що
здійснює дисциплінарне провадження.

Повноваження ВККС України встановлені
статтею 91 Закону № 2453-VI, згідно з
пунктом восьмим частини першої якої
вона розглядає заяви та повідомлення
про дисциплінарну відповідальність
суддів місцевих та апеляційних судів
та за наявності підстав порушує
дисциплінарні справи і здійснює
дисциплінарне провадження.

Відповідно до підпункту 13.1.4. пункту 13.1.
Регламенту дисциплінарне провадження
передбачає: здійснення перевірки даних
про наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності; відкриття
дисциплінарної справи; розгляд
дисциплінарної справи; прийняття
рішення.

При цьому перевірка даних про
наявність підстав для відкриття
дисциплінарної справи та притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності здійснюється членом
Комісії, який за результатами
перевірки складає висновок з
викладенням фактів та обставин,
виявлених у ході перевірки та
пропозицією про відкриття чи відмову у
відкритті дисциплінарної справи. Такий
висновок разом з матеріалами
передається на розгляд ВККС України,
яка вирішує питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову в її
відкритті, розглядає дисциплінарну
справу та приймає рішення більшістю
від загального її складу (частини
друга, шоста, сьома статті 86, частина
перша статті 87 Закону № 2453-VI).

Таким чином, права особи, яка
звернулася зі скаргою (заявою,
зверненням) стосовно дій судді, в
дисциплінарному провадженні певним
чином обмежені, зокрема, правом на
подання скарги (заяви, звернення) на дії
судді та правом на розгляд такої скарги
(заяви, звернення) з дотриманням
Комісією процедури розгляду та
прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивач
скористався передбаченим частиною
другою статті 84 Закону № 2453-VI правом на
звернення зі скаргою відносно
порушення суддями вимог закону, за
результатами перевірки якої член
Комісії Шаргало В.І. 02 жовтня 2013 року
склав відповідний висновок.

Вказаний висновок разом з матеріалами
був переданий на розгляд ВККС України,
яка у встановленому законом порядку 17
жовтня 2013 року відмовила у відкритті
дисциплінарної справи стосовно суддів
Черкаського районного суду Черкаської
області Суходольського О.М. та
Соколишиної Л.Б., що відповідає
приписам частин другої, шостої сьомої
статті 86 Закону № 2453-VI.

Про прийняте рішення ОСОБА_4 був
повідомлений листом від 18 жовтня 2013
року вих. № 8вк-6072/13, № 8вк-6072/13/1. за
підписом члена Комісії Шаргала В.І.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ВККС України
дотрималась процедури розгляду заяв
(скарг) позивача, за наслідками чого
прийняла відповідне рішення.

При цьому колегія суддів враховує ту
обставину, що доводи заяв позивача
зводяться до порушень суддями першої
інстанції норм процесуального права
при розгляді справ.

Разом з тим давати оцінку
процесуальним рішенням та діям суддів
щодо розгляду конкретної судової
справи можуть лише вищестоящі судові
інстанції при перегляді судових
рішень. Вища кваліфікаційна комісія
суддів України таким правом не
наділена.

В силу частини першої статті 6 Закону №
2453-VI суди здійснюють правосуддя
самостійно. Здійснюючи правосуддя,
суди є незалежними від будь-якого
незаконного впливу.

При офіційному тлумаченні положень
частини другої статті 126 Конституції
України, Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 1 грудня 2004 року №
19-рп/2004 зазначив, що положення частини
другої статті 126 Конституції України
"вплив на суддів у будь-який спосіб
забороняється" треба розуміти як
забезпечення незалежності суддів у
зв'язку із здійсненням ними правосуддя,
а також як заборону щодо суддів
будь-яких дій незалежно від форми їх
прояву з боку державних органів,
установ та організацій, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб, фізичних та юридичних
осіб з метою перешкодити виконанню
суддями професійних обов'язків або
схилити їх до винесення неправосудного
рішення тощо.

У Рішенні Конституційного Суду України
№ 2-рп/2011 від 11 березня 2011 року
викладена позиція, відповідно до якої
оцінка процесуальних дій суддів щодо
розгляду конкретної судової справи
може здійснюватись тільки судами
апеляційної і касаційної інстанції.
Витребування будь-яких матеріалів
справи має наслідком оцінку вчинених
суддею процесуальних дій. Така оцінка
до винесення ним остаточного рішення у
справі є втручанням у здійснення
правосуддя, що суперечить частинам
першій, другій статті 126, частині першій
статті 129 Конституції України.

Аналізуючи положення законодавства
України, зокрема, стосовно порядку
розгляду та вирішення скарг відносно
суддів Вищою кваліфікаційною комісією
суддів України, суд приходить до
висновку, що розгляд і вирішення заяв
(скарг) позивача здійснено із
додержанням процедури, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги про визнання протиправними дій
і бездіяльності Комісії.

Відповідно до підпункту 5.11.1. пункту 5.11.
Регламенту результатом вирішення
питань діяльності Комісії, віднесених
Законом до її компетенції, а також
вирішення питань організаційної
діяльності Комісії та її секретаріату,
є рішення встановленої Законом форми.

Підпунктом 5.11.5. пункту 5.11. Регламенту
передбачено, що надсилання копії
рішення Комісії відповідним особам
здійснюється у випадках, визначених
Законом, та з додержанням порядку й у
спосіб, встановлений Регламентом.

Питання щодо дисциплінарного
провадження щодо судді врегульовано
розділом XІІІ цього Регламенту,
зокрема, згідно з підпунктом 13.3.3.
пункту 13.3. якого рішення про відкриття
дисциплінарної справи або відмову у її
відкритті приймається Комісією з
урахуванням вимог статті 83 Закону №
2453-VI.

Рішення про відмову у відкритті
дисциплінарної справи повинно містити
обгрунтування висновку про
відсутність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності. Копія рішення
Комісії про відкриття дисциплінарної
справи надсилається судді, щодо якого
відкрито справу, та особі, за
зверненням якої порушено справу в
порядку, встановленому статтею 86
Закону № 2453-VI.

Зазначене кореспондується і з частиною
восьмою статті 86 Закону № 2453-VI.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що Комісія не
зобов'язана запрошувати особу, яка
звернулась зі скаргою (заявою) щодо
поведінки судді, на її засідання та
направляти їй копію рішення про
відмову у відкритті дисциплінарної
справи стосовно такого судді.

Також вказаними положеннями не
передбачений і зміст самого
повідомлення, його оформлення та
порядок проходження відповідними
структурними підрозділами
відповідача.

Відповідно до підпункту 13.3.1. пункту 13.3.
Регламенту питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову у її
відкритті розглядається на засіданні
Комісії без запрошення особи, яка
звернулася до Комісії, та судді, щодо
поведінки якого ця особа звернулася до
Комісії.

Таким чином з урахуванням того, що
питання про відкриття або відмову у
відкритті дисциплінарної справи
розглядається на засіданні Комісії без
запрошення особи, яка звернулася до
Комісії, відповідач не порушив права
позивача на участь у процесі прийняття
рішення.

Стосовно тверджень позивача про
протиправне не надання ВККС України
копій матеріалів дисциплінарних
проваджень відносно суддів, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3.
Регламенту голова Комісії видає накази
та доручення.

Так, наказом Голови ВККС України від 10
листопада 20011 року № 47 затверджено
Перелік відомостей, що становлять
службову інформацію у Вищій
кваліфікаційній комісії суддів
України.

Відповідно до пункту десятого
зазначеного Переліку службову
інформацію становлять матеріали
дисциплінарних проваджень щодо суддів.

Враховуючи наведене, відповідачем було
правомірно відмовлено позивачу у
наданні копій матеріалів
дисциплінарних проваджень щодо суддів
№ 8вк-6072/13 від 27 серпня 2013 року, №
8вк-6072/13/1 від 06 вересня 2013 року, №
8вк-10693/12/1 від 05 лютого 2013 року, №
8вк-10693/12/2 від 12 лютого 2013 року, оскільки
вказані документи відносяться до
відомостей, що становлять службову
інформацію, та містять інформацію з
обмеженим доступом.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими також і твердження
позивача про порушення ВККС України
передбаченого Законом України «Про
звернення громадян» права на отримання
повідомлення про прийняте Комісією
рішення, оскільки правовідносини, що
виникли між позивачем та відповідачем
регулюються спеціальним
нормативно-правовим актом - Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з положеннями ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на встановлені обставини
справи та вимоги чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
діяла на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому позовні вимоги ОСОБА_4 є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 18, 128, 159-163, 171-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України про визнання
бездіяльності та дій протиправними
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Я.Л.
Іваненко

Судді:
Т.Ф. Весельська

М.І. Мойсюк

С.С. Пасічник

В.В. Тракало