Справа № 2а-308/10/0470
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/81066/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 26.06.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.09.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011

у справі № 2а-308/10/0470

за позовом Відкритого
акціонерного товариства „Дніпрококс"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими

платниками податків у м.
Дніпропетровську

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
„Дніпрококс" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
/0 від 30.07.2009; №/1 від 25.08.2009;
№/2 від 13.10.2009; №/3 від 25.12.2009;
№/0 від 25.08.2009; №/1 від 13.10.2009;
/2 від 25.12.2009; №/3 від 30.07.2009;
№/0 від 25.08.2009; №/1 від 13.10.2009;
№/2 від 25.12.2009; №/3.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.09.2010 позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними та
скасовані податкові повідомлення
рішення: №/0 від 30.07.2009; №/1
від 25.08.2009; №/2 від 13.10.2009; №/3
від 25.12.2009 в частині визначення
позивачу основного платежу по податку
на прибуток приватних підприємств у
розмірі 12036969 грн., штрафних (фінансових)
санкцій 9834158, 9 грн.; №/0 від 30.07.2009,
№/1 від 25.08.2009, №/2 від 13.10.2009,
визнані протиправними та скасовані
повністю податкові
повідомлення-рішення №/3 від
25.12.2009; №/0 від 30.07.2009, №/1 від
25.08.2009, №/2 від 13.10.2009, № /3 від
25.12.2009.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011 постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного від 02.09.2010 залишено
без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
перевірку з питань дотримання вимог
податкового валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 по
01.04.2009 складено акт № 874/08-02/3-053393091 від
17.07.2009.

За результати перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення: №/0 від
30.07.2009; №/1 від 25.08.2009; №/2 від
13.10.2009, №/3 від 25.12.2009, якими
визначено позивачу суму податкового
зобов'язання з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у розмірі 21875480 грн.:
основний платіж 12039940 грн., штрафні
(фінансові) санкції 9835540 грн.; №/0
від 30.07.2009, №/1 від 25.08.2009,
№/2 від 13.10.2009, №/3 від
25.12.2009, якими визначено позивачу суми
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 7541295, 75 грн.: основний
платіж 5027530, 50 грн., штрафні (фінансові)
санкції 2513765, 25 грн.; №/0 від 30.07.2009
, №/1 від 25.08.2009, №/2 від
13.10.2009, № /3 від 25.12.2009, якими
зменшено позивачу суми бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість на суму 4602044, 50 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 5.1.1 п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п.
1.32 ст. 1, пп. 8.1.4 п. 8.1, пп. 8.2.2 п. 8.2, п. 8.6
Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств", занижено
податок на прибуток за період з 01.01.2008
по 31.03.2009 на загальну суму 12039940 грн.,
пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість", занижено
податок на додану вартість на суму 5027530
грн.,

підлягає зменшенню сума бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за

жовтень 2008 року у розмірі 4 602 045 грн.

Підприємством безпідставно
сформовані валові витрати та
податковий кредит по неприбутковим
операціям, які мали місце у
перевіряємому періоді, а саме
реалізація продукції власного
виробництва за ціною нижче її
виробництва.

На думку відповідача,
неприбуткові операції не відповідають
меті господарської діяльності, яка
полягає у одержані прибутку, що
виключає право платника на віднесення
витрат по таким операціям до складу
валових витрат підприємства та
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

Як свідчать встановлені
обставини справи, позивач від
господарської діяльності отримує
прибуток, у перевіряємому періоді,
підприємством задекларовано податок
на прибуток у сумі 28866168 грн. (п.3.1.4 Акту
перевірки).

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст.1
Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств" якщо цим пунктом
не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це
ціна, за якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пункт 1.20.8 вказаного Закону
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладає на податковий орган у
порядку, встановленому законом.

Порядок визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
регламентований підпунктом 1.20.2 Закону,
в межах якого податковий орган
зобов'язаний діяти при визначенні
рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено,
що для визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Таким чином при встановленні
факту невідповідності рівня звичайних
цін, за якими здійснювалась реалізація
позивачем продукції, податковий орган
діяв не у межах наведеної норми
законодавства, оскільки не
використовував інформацію про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах, із врахуванням звичайних при
укладанні угод між непов'язаними
особами надбавок чи знижок до ціни
тощо.

Крім того, згідно з пунктом 1.18 ст. 1
Закону України „Про податок на додану
вартість" звичайні ціни розуміються та
застосовуються за правилами,
визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону
України „Про оподаткування прибутку
підприємств", яким, в свою чергу,
встановлено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Відповідно до підпункту 4.3.5
пункту 4.3 ст. 4 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" рішення
про застосування непрямих методів
приймається податковим органом за
місцезнаходженням платника податків
за наявності підстав, визначених у
підпункті 4.3 цього пункту.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої та апеляційної інстанцій
стосовно того, що відповідачем при
реалізації своїх повноважень щодо
донарахування податкових зобов'язань
позивачу внаслідок визначення
звичайних цін не дотримано
встановленого законом способу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.09.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011 у справі № 2а-308/10/0470 залишити
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.09.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011 у справі № 2а-308/10/0470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та порядку,
передбачених статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко