Справа № 826/12867/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конкорд ХХІ» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Конкорд ХХІ»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2013 №
та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ «Онікс
Компані ЛТД», ТОВ «Компанія «Мармур
ЛТД» та ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь», оскільки господарські
операції між вказаними підприємствами
не спрямовані на настання реальних
наслідків та мають ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
ДПС проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конкорд ХХІ» щодо
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та зборів
за взаємовідносинами з ТОВ «Онікс
Компані Лтд», ТОВ «Компанія «Мармур
Лтд» та ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь» за період з 01.01.2012 по
30.09.2012, за результатами якої складено
Акт від 15.05.2013 №1404/22-90/32049534 .

Перевіркою встановлено порушення
позивачем: пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.1,
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.п. 201.4, 201.6,
201.8, 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
50835,00 грн. та заниження податку на
додану вартість на загальну суму 48414,00
грн.

На підставі зазначеного Акта
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2013 №
про збільшення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 60517,50 грн., в тому
числі штрафних санкцій у розмірі 12103,50
грн.; та № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 63543,75 грн., у тому
числі штрафних санкцій у розмірі 12708,75
грн.

Вищевикладені висновки податкового
органу ґрунтуються на даних Акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Онікс Компані ЛТД» щодо
підтвердження господарських відносин
із підприємствами-продавцями та
підприємствами покупцями за період
листопад-грудень 2011 року та
січень-березень 2012 року №531/22.4-13/37817014
від 15.03.2013, Акта про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток та податку на
додану вартість за період з 01.10.2011 по
30.06.2012 №7593/22-7/37889322 від 13.11.2012, Акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» щодо
підтвердження господарських відносин
із постачальниками та покупцями за
період з 01.01.2012 по 30.10.2012 від 01.03.2013
№429/22.3-17/37889288, відповідно до яких дані
підприємства є «фіктивними» та
створені з метою надання податкової
вигоди третім особам.

В Акті перевірки ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь», зокрема, зазначається,
що засновник даного товариства, - гр.
ОСОБА_4, ніякої участі у створенні та
господарській діяльності товариства
не брав, ніякі документи не підписував.

Відповідно до Акта перевірки ТОВ
«Компанія «Мармур ЛТД», - у
підприємства відсутні трудові ресурси,
виробниче, транспортне та торгівельне
обладнання, матеріали для здійснення
основного виду діяльності,
постачальники, від яких дане
товариство декларує податковий кредит,
не декларують свої податкові
зобов'язання за взаємовідносинми з
даним контрагентом, та не мають
достатніх матеріальних та трудових
ресурсів для здійснення господарської
діяльності.

Згідно з Актом перевірки ТОВ «Онікс
Компані ЛТД» підприємство не
знаходиться за юридичною адресою, у
ході перевірки також встановлено
невиконання податкових зобов'язань
контрагентами даного підприємства.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
обґрунтованих доводів та не подано
жодних належних та допустимих доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання спірних господарських,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування податку
на прибуток підприємств є прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі
статтями 135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог .

За приписами п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період, що перевірявся податковим
органом, позивач мав господарські
відносини з ТОВ «Онікс Компані ЛТД»,
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД», ТОВ
«Комерційна фірма «Горизонталь».

На підтвердження реальності
господарських операцій, проведених з
ТОВ «Онікс Компані ЛТД», ТОВ «Компанія
«Мармур ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма
«Горизонталь» позивач надав суду
належним чином оформлені первинні
документи, змістом яких зафіксовано
факт, суть та обсяг здійснених
господарських операцій, а саме:
видаткові та податкові накладні та
відповідні рахунки-фактури, в яких
визначено асортимент, вартість та
кількість товару за спірними
операціями.

Крім того, позивачем надано докази на
підтвердження використання придбаного
товару в господарській діяльності. Так,
в матеріалах справи наявні: акти
передачі в експлуатацію інструмента
від 28.04.2012, від 31.05.2012, від 27.07.2012, від
31.07.2012, від 31.08.2012, від 31.10.2012, від 30.11.2012
таким замовникам: ТОВ «Форест-Трейд
Лтд», ф.о. ОСОБА_5, ф.о. ОСОБА_6, ф.о. ОСОБА_7,
ф.о. ОСОБА_8, ПП «Планета», ПП «Євро
піддон», ф.о. ОСОБА_9, ТОВ
«Індустріальний Тарний Комбінат», ТОВ
«Виробниче об'єднання «Техна», ф.о.
ОСОБА_10, ф.о. ОСОБА_11, ТОВ «Чайка», ТОВ
«Спецмонтажсервіс», ТОВ
«Інтерпланета-Плюс» та ін., вибірковою
відомістю за рахунком №631, випискою із
відомості за рахунком №281 та
видатковими накладними.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Аналізуючи доводи податкового органу,
колегія суддів вважає за необхідне
відзначити наступне.

Не можуть братися до уваги доводи про
те, що суб'єкт підприємництва не має
трудових ресурсів, виробничого,
транспортного та торгівельного
обладнання, матеріалів для здійснення
основного виду діяльності, оскільки
вказана обставина не виключає
можливості фактичного здійснення
господарських операцій, оскільки
жодним чином не перешкоджає робити
такі операції силами іншого суб'єкта
підприємницької діяльності за
відповідну плату. Господарська
діяльність товариства може
здійснюватись шляхом залучення
трудових ресурсів та транспорту шляхом
укладання цивільно-правових угод та
господарських договорів. Вирішення ж
питань стосовно
матеріально-технічного забезпечення
господарської діяльності товариства
належить до виключної компетенції
такого товариства та не може
скеровуватися його контрагентом.

Таким чином, відомості Акту перевірки
ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» не є
підставою для позбавлення позивача
права на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалі від 13.08.2013 по справі
№ К/800/24334/13 Вищого
адміністративного суду.

Висновки Акту про неможливість
проведення зустрічної перевірки ТОВ
«Онікс Компані ЛТД» теж не є належним
джерелом доказової інформації з огляду
на таке.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Разом з тим, за змістом всього Акту
йдеться про проведення як зустрічної
звірки, так і перевірки, хоча п. 73.5 ст. 73
ПКУ встановлено, що зустрічні звірки не
є перевірками і проводяться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Крім того, слід зазначити, що Актом
звірки (перевірки) встановлено
неможливість проведення зустрічної
звірки у зв'язку з відсутністю компанії
за податковою адресою. Разом з тим, за
змістом цього Акта, податковим органом
було встановлено відсутність об'єктів
оподаткування, факту передачі товарів
(послуг), - хоча ніякі первинні
документи бухгалтерського обліку чи
податкової звітності при цьому не
досліджувалися.

Таким чином, висновки Акту не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, і повністю
спростовуються наведеними вище
обставинами.

Що стосується пояснень гр. ОСОБА_4, - то
вони теж не можуть бути визнані
належними і допустимими доказами у
справі внаслідок наступного. Ці
свідчення не були отримані (перевірені)
судом першої інстанції в межах
процедури, встановленої процесуальним
законодавством: свідок не був
допитаний судом безпосередньо, із
дотриманням вимог, визначених статтею
65 КАСУ (йому не роз'яснювалися права,
він не складав присяги, його не було
попереджено про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиві свідчення). З матеріалів, що
містяться у справі, не вбачається, у
межах якого провадження відібрані такі
пояснення. Означеним свідченням не
була надана правова оцінка як доказу
такими, що набрали законної сили,
вироком суду, чи постановою у справі
про адміністративну відповідальність.
Докази, одержані з порушенням закону,
не беруться до уваги судом при
вирішенні справи (ст. 70 ч. 3 КАСУ, ст. 62 ч. 2
Конституції України).

Разом з тим, платник податків не може
нести юридичної відповідальності за
дії або бездіяльність контрагентів за
відсутності вини. Несплата
контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту позивачем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Аналогічна правова позиція висловлена
в ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 17.04.2013 року по справі №
К/9991/56246/12.

Також колегія суддів враховую, що у
матеріалах справи відсутні судові
рішення з приводу визнання зазначеного
правочину недійсним, немає відомостей
щодо наявності проваджень по
кримінальних справах відносно
посадових осіб позивача або за фактом
скоєння злочину за ознаками статті 212
Кримінального кодексу України таких,
що набрали законної сили, вироків суду.

Вищий адміністративний суд України у
своєму Інформаційному листі від 20.07.2010
№1112/11/13-10 також зазначає: «У разі якщо
дії платника податків свідчать про
його сумлінність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності і
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних».

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не надав достатніх доказів на
підтвердження висновків, викладених в
Акті перевірки, які б відповідали
вимогам ст.ст.69-70 КАС України.

А докази, надані позивачем на
підтвердження реальності виконання
сторонами спірних операцій,
відповідачем не спростовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вказані вище первинні
документи і документи бухгалтерського
обліку, а також встановлені обставини
справи підтверджують факт реальності
спірних господарських операцій, - з
огляду на що обґрунтованих підстав
вважати, що вони реально не відбулися, -
немає. Тому віднесення позивачем
сплачених сум до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат за такими операціями є
правомірним.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
виявлено, а підстав для скасування
оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15
липня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.