Справа № 193/1333/14-а
Суддя: Шумська О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/193/23/14
П О С Т А Н О В А

15 липня 2014 року Софіївський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

судді
Шумської О.В.

при секретарі
Палій Л.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірних дій та перерахунок
розміру щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни і стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації
недоотриманих сум за 2014 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним адміністративним позовом, в
якому просить суд визнати
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації щодо відмови у виплаті
недоотриманої суми щорічної грошової
допомоги відповідно до ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за 2014
рік та стягнути з останнього
недоплачені кошти.

В позовній заяві зазначає, що є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1
категорії, інвалідом 2 групи.

Як учасник ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС він по статусу прирівняний до
інвалідів війни і відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання
допомоги до 5 травня в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком.

11 липня 2014 року відповідач надав суду
заперечення, у якому зазначив, що
органи праці та соціального захисту
населення при здійсненні виплати
щорічної разової грошової допомоги
відповідно до ст.ст. 12-16 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року №
3551-ХІІ виступають відповідно до ст. 21
Бюджетного кодексу України лише як
розпорядники бюджетних коштів, а
порядок виплати разової грошової
допомоги інвалідам війни визначається
постановою КМУ від 16.04.2014 року № 102
«Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань».

Згідно зі ст. 117 Конституції України КМУ
в межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими для виконання усіх форм
власності.

Порядок використання коштів для
забезпечення виплати щорічної разової
грошової допомоги, передбаченої ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» затвердженого
постановою КМУ № 177 від 18.02.2004 року.
Відповідно до п. 1 цього Порядку
головним розпорядником державного
бюджету з виплати щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни є
Міністерство соціальної політики
України. Розпорядниками бюджетних
коштів нижчого рівня визначаються
головні управління соціального
захисту населення
облдержадміністрації (зараз -
департаменти соціального захисту
населення), а розпорядниками бюджетних
коштів третього рівня є районні, міські
УСЗН.

Вважають, що Софіївське УСЗН не може
бути відповідачем по справі, оскільки
за відповідними програмами здійснює
виплату коштів, які надходять на
рахунок УСЗН на підставі кошторисів,
затверджених департаментом
соціального захисту населення у
розмірах зазначених постановою КМУ №
102 від 16.04.2014 року.

Відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічна виплата разової
грошової допомоги здійснюється у
порядку та розмірах, встановлених
постановою КМУ № 102 від 16.04.2014 року, а
саме: щорічна разова грошова допомога
інвалідам війни ІІ групи - 2250, 00 грн., а
тому просять відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_1

Позивач надав заяву про розгляд справи
у його відсутність.

Відповідачем надано заяву про розгляд
справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України
неявка відповідача, який є суб'єктом
владних повноважень, не є підставою для
відкладення розгляду справи і справу
може бути вирішено на підставі наявних
у ній доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

За результатами розгляду справи суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами
виник публічно-правовий спір з приводу
відновлення порушеного права на
належний розмір разової грошової
допомоги інваліду війни другої групи
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» .

Позивач має статус інваліда війни ІІ
групи та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для інвалідів війни, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, виданим 20 січня 1998 року
(а.с. 6). У квітні 2014 року позивач отримав
грошову допомогу в розмірі 2250,00 грн.
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 16 квітня 2014 року
№ 102 "Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань", що
підтверджується довідкою від 23 червня
2014 року № 1476/06-15, виданою Управлінням
соціального захисту населення
Софіївської РДА.

Позивач звернувся до відповідача з
заявою про виплату йому різниці між
належною йому до сплати сумою разової
грошової допомоги до 5 травня та
фактично виплаченою сумою. У своєму
листі від 23 червня 2014 року № 1476/06-15
відповідач відмовив позивачу у сплаті
такої різниці (а.с. 9).

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Частиною п'ятою статті 13 Закону України
№ 3551-XII «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
редакції від 25 грудня 1998 року, яка
набрала чинності з 27 травня 1999 року,
було визначено: «Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком".

Змінами згідно п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року, внесеними до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», які
набрали чинності з 01 січня 2008 року
передбачено: «Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України".

Положення пункту 20 розділу II втратили
чинність, як такі, що не є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22
травня 2008 року.

В той же час рішенням Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року №
6-рп/2007 визначено, що відповідно до
частини третьої статті 22, статті 64
Конституції України право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Оскільки предмет
закону про Державний бюджет України
чітко визначений у Конституції
України, Бюджетному кодексі України, то
цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій,
передбачених іншими законами України.

Натомість Кабінет Міністрів України у
п. 1 ч. 1 постанови № 102 від 16 квітня 2014
року встановив, що у 2014 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
інвалідам війни ІІ групи здійснюється
у розмірі 2250 гривень, тобто у розмірі
меншому, ніж це було передбачено
частиною п'ятою статті 13 Закону № 3551-XII.

Частиною першою статті 8 Конституції
України передбачено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод (частина третя
статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону № 3551-XII
ветеранами війни є особи, які брали
участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни. Згідно зі статтею 7 Закону № 3551-XII
визначений перелік осіб, які належать
до інвалідів війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 3551-XII
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Отже, станом на 17 квітня 2014 року
правовідносини щодо виплати
позивачеві грошової допомоги за 2014 рік,
а також розмір цієї виплати
регулювалися Законом № 3551-XII.

Водночас редакція частини п'ятої
статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги інвалідам ІІ групи
визначено у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом № 835-VI, не призупинялась і зміни
до неї не вносились (на відміну від 2007 і
2008 років).

Аналогічні правові висновки містяться
у Постанові колегії суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України від 14 березня
2013 року № 21-33а13.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня
2014 року № 719-VІІ не встановлено
обмеження щодо застосування положень
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

За таких обставин суд дійшов висновку,
що правовідносини щодо виплати
грошової допомоги до 05 травня 2014 року у
2014 році регулюються положеннями Закону
№ 3551-XII, а тому застосування до таких
правовідносин положень Закону № 835-VI та
підзаконного нормативного акта
постанови № 102 від 16 квітня 2014 року,
який суперечить Закону № 3551-XII, є
помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням загально-правових засад
пріоритетності закону над урядовими
нормативними актами, суд приходить до
висновку щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як
нормативно-правового акта, що має вищу
юридичну силу у порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 102 від 16 квітня 2014 року, якою істотно
звужено обсяг встановлених законом
прав позивача щодо отримання грошової
допомоги. Крім того, на час виплати
допомоги зміни до вказаних статей
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» Верховною Радою України не
вносились, вона не визнана
неконституційною, будь-яких інших
законодавчих актів щодо визначення
розміру щорічної грошової допомоги до
05 травня не приймалося.

Розмір мінімальної пенсії за віком
передбачено ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і встановлено у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (із наступними
змінами та доповненнями) на 2014 рік
встановлено прожитковий мінімум на
одну особу в розрахунку на місяць для
осіб, які втратили працездатність - 949
грн.

З урахуванням викладеного, позивачеві
разова щорічна грошова допомога
повинна бути виплачена в розмірі (949,00
грн. х 8 мінімальних пенсій за віком), що
з урахуванням проведеної виплати у
розмірі 2250 грн. становить 5342 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16
цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами.
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання).

Таким чином, дії та бездіяльність
відповідач по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат щодо
нарахування та виплати позивачу
разової грошової допомоги до 05 травня
за 2014 рік у розмірі меншому, ніж
визначено ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", є неправомірними,
тому необхідно стягнути з Управління
соціального захисту населення
Софіївської РДА недоплачені
позивачеві кошти згідно вимог
вказаного закону у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням проведених виплат.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 64 Конституції
України, ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 13, 17-1
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», Рішенням Конституційного
суду України № 10-рп від 22 травня 2008
року, ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 7, 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167, 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати неправомірними дії
Управління соціального захисту
населення Софіївської районної
державної адміністрації щодо відмови у
нарахуванні та виплаті належних ОСОБА_1
сум разової грошової допомоги до 05
травня 2014 року протиправними.

Стягнути з Управління соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації на
користь ОСОБА_1 недоотриману суму
щорічної грошової допомоги до 05 травня
за 2014 рік у розмірі 5342 грн.

Судові витрати віднести на
рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя