Справа № 813/5136/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 р.

Справа № 876/3185/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
лютого 2014 року у адміністративній
справі №813/5136/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Чопської митниці про визнання
протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою до Чопської митниці
про визнання протиправними дій
відповідача щодо поміщення
транспортного засобу марки «Mersedes Benz С270
CDI А», реєстраційний номер НОМЕР_1, у
митний режим «транзит».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.02.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та невірним встановленням обставин у
справі. Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити в
повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Згідно доручення від 02.07.2013р.
підписаного позивачем, компанія ELITE DESIGN
s.r.o. доручила президенту компанії
ОСОБА_1 для переміщення і розпорядження
транспортний засіб марки MERCEDES-BENS С 270 CDI
А НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як зазначено у вказаній довіреності,
даний транспортний засіб є службовим
автомобілем компанії ELITE DESIGN s.r.o.,
використовується в. комерційних цілях,
а громадянин ОСОБА_1 є власником
компанії ELITE DESIGN s.r.o., що відповідно до
конвенції про тимчасовий ввіз і вивіз
автомобілів, речей і товарів від
06.26.1990р., ратифікована в 2004р.,
(відповідно до Додатку С) дає йому право
в'їзду та пересування даним
автомобілем на території України.
Терміном одного календарного року.
Термін дії шляхового листа від 02.07.2013р.
по 02.07.2014року.

Відповідно до контрольного талону
відповідача, позивач 12.03.2013 року обрав
для перетину кордону при в'їзді в
Україну проходження транспортного
засобу по «зеленому коридору» і у
програмному комплексі «Інспектор 2006»
внесено відомості про переміщення
транспортного засобу марки MERCEDES-BENS С 270
CDI A НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1
для особистого користування в режимі
транзит, «зелений коридор».

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
оскільки транспортний засіб належить
компанії, власником якої є позивач і
такий переміщувався 12.03.2013 року через
митний кордон України по «зеленому
коридору» позивачем згідно належних
повноважень власника на тимчасове
користування зазначеним автомобілем,
тому цей транспортний засіб правильно
віднесений відповідачем до категорії
транспортного засобу особистого
користування, який перебуває у
тимчасовому користуванні позивача, а
оскільки позивачем жодні платежі та
збори за транспортний засіб при
ввезенні в Україну не сплачувалися, то
такий міг бути поміщений лише у митний
режим «транзит», що і було правомірно
вчинено відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 59 ст. 4 МК України,
транспортні засоби комерційного
призначення - це будь-яке судно (у тому
числі самохідні та несамохідні ліхтери
та баржі, а також судна на підводних
крилах), судно на повітряній подушці,
повітряне судно, автотранспортний
засіб (моторні транспортні засоби,
причепи, напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Відповідно до частини 1 статті 105 МК
України у митний режим тимчасового
ввезення з умовним повним звільненням
від оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

За змістом частини 1 статті 189 МК
України транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Стаття 1 глави І Додатку щодо
транспортних засобів до Конвенції про
тимчасове ввезення, до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України «Про приєднання України до
Конвенції про тимчасове ввезення» від
24 березня 2004 р. №1661-IV, визначає
«комерційне використання», як платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцію про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.),
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.), до яких
Україна приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів (
та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Також питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV Законом України «Про
автомобільний транспорт», відповідно
до якого при виконанні міжнародних
перевезень вантажів нерезиденти
України повинні мати: дозвіл України;
дозвіл щодо узгодження умов та режимів
перевезення в разі перевищення вагових
або габаритних обмежень чи документ
про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:
дозвіл України; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 частини 1 ст. 335 МК України
визначено перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом: а)
документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність); б) транспортні (перевізні)
документи (міжнародні
товаротранспортні накладні); в)
визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності); г)
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; ґ) відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; д) найменування товарів; е)
вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

З огляду на аналіз вищезазначених
нормативно-правових актів визнання
автотранспортного засобу (у тому числі
легкового) як транспортного засобу
комерційного використання можливо
виключно за умови його використання
для платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів,
що повинно підтверджуватись:при
платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію; при
платному чи безоплатному промисловому
чи комерційному транспортуванні
товарів: товарно-транспортними
документами, зокрема міжнародною
автомобільною накладною (СМR).

Таким чином, громадянин (як резидент та
і нерезидент) може тимчасово в'їжджати
на територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати: документи, що
підтверджують здійснення цим
громадянином діяльності на користь
юридичної особи - власника
(користувача) транспортного засобу;
належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу; документи на транспортний
засіб, що підтверджують його
реєстрацію в іншій державі на ім'я
особи, яка зареєстрована або постійно
проживає за межами України; документи
на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення; документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

На підставі ч.ч.1,2 ст. 105 МК України у
митний режим тимчасового ввезення з
умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у ст. 189 МК
України та в Додатках В.1-В.9,С,Б до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
вказаними Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Відповідно до ст.189 МК України
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
переміщення товарів та/або пасажирів
через митний кордон України, можуть
тимчасово ввозитися на митну Територію
України без справляння митних платежів
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.«а» ст. 5 Додатка С до
Конвенції для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами території тимчасового ввезення,
і ввозитись та використовуватись
особами, які здійснюють свою
діяльність з такої території.

Пунктом «а» статті 7 Додатка С до
Конвенції визначено, що незважаючи на
положення статті 5 цього Додатка,
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

Відповідно до ч.2 ст. 366 МК України
«зелений коридор» призначений для
декларування шляхом вчинення дій
громадянами, які переміщують через
митний кордон України товари в обсягах,
що не підлягають оподаткуванню і не
підлягають письмовому декларуванню,
при цьому громадянин самостійно обирає
відповідний канал («зелений коридор»
або «червоний коридор») для
проходження митного контролю за
двоканальною системою.

Позивач самостійно обрав канал
«зелений коридор» і відповідно не
декларував жодного переміщення
товарів і не перевозив пасажирів, і
докази протилежного позивачем не
надані, то відповідно транспортний
засіб позивача не є транспортним
засобом комерційного призначення в
розумінні Конвенції про тимчасове
ввезення (м. Стамбул, 1990 рік).

Відповідно до п.60 ч.1 ст.4 МК України
транспортні засоби особистого
користування - наземні транспортні
засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно
з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної
позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі
засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.

На підставі п. «с» ст.1 Додатка С до
Конвенції «приватне використання»
означає перевезення особою виключно
для особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання.

Пунктом «f» статті 1 Конвенції термін
«особа» означає як фізичну, так і
юридичну особу, якщо інше не
передбачене контекстом.

Відповідно до наданих позивачем
документів, транспортний засіб марки
«Mersedes Benz С270 CDI А», реєстраційний: номер
НОМЕР_1, належить компанії ELITE DESIGN s.r.o.
власником якої є позивач і такий
переміщувався позивачем 12.03.2013 року
через митний кордон України по
«зеленому коридору» згідно належних
повноважень власника на тимчасове
користування зазначеним автомобілем,
тому цей транспортний засіб правильно
віднесений відповідачем до категорії
транспортного засобу особистого
користування, який перебуває у
тимчасовому користуванні позивача, а
оскільки позивачем жодні платежі та
збори за транспортний засіб при
ввезенні в Україну не сплачувалися, то
такий міг бути поміщений лише у митний
режим "транзит", що і було правомірно
вчинено відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
лютого 2014 року у адміністративній
справі №813/5136/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс