Справа № 820/6638/14
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.Справа № 820/6638/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2014р.
по справі № 820/6638/14

за позовом
Українсько-американського спільного
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "КАІС"

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Українсько-американське
спільне підприємство у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «КАІС», звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
003111501 та № від 20.12.2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2014 року
по справі № 820/6638/14 вимоги позивача були
задоволені. Скасовані податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
та № від 20.12.2013 року.

Не погоджуючись з постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2014 року
по справі № 820/6638/14 відповідач подав
апеляційну скаргу, просить її
скасувати та ухвалити нове судове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, вважає, що
судом першої інстанції порушені норми
права.

Позивач вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2014 року
по справі № 820/6638/14 прийнята у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши суддю -
доповідача та представників сторін
колегія суддів встановила, що
підставою прийняття оскаржуваного
повідомлення-рішення був акт перевірки
позивача працівниками відповідача №
1565/20-30-15-01-10/20023279 від 26.11.2013 року, в якому
зроблені висновки про порушення п. 5
Порядку № 1246, п.16 Порядку № 1379, п. 198.6 ст.
198, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, у зв'язку із чим завищено
розмір податкового кредиту на 1 261 813,84
грн., в тому числі за липень 2013 року на 1
209 511,06 грн. та за серпень 2013 року на 52 302,78
грн.

Фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом податкових
повідомлень-рішень, слугував акт про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань достовірності
нарахування суми від'ємного значення
ПДВ наступних звітних (податкових)
періодів по податкових деклараціях з
ПДВ за серпень та вересень 2013 року.

Колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні виходячи з наступного.

З 12.11.2013 року до 19.11.2013 року на підставі
направлень на перевірку № 799 і № 800 від
12.11.2013 року та наказу № 874 від 12.11.2013 року
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку достовірності
нарахування від'ємного значення та/або
декларування суми бюджетного
відшкодування ПДВ.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 1565/20-30-15-01-10/20023279 від
26.11.2013 року «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Українсько-американського
спільного підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «КАІС» () з питань достовірності
нарахування суми від'ємного значення
ПДВ та суми бюджетного відшкодування
ПДВ у зменшення податкових зобов'язань
з ПДВ наступних звітних (податкових)
періодів по податкових деклараціях з
ПДВ за серпень 2013 року та вересень 2013
року», копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с.12-32).

Зі змісту Акту перевірки №
1565/20-30-15-01-10/20023279 від 26.11.2013 року
вбачається, що під час перевірки
встановлено порушення позивачем п. 5
Порядку № 1246, п. 16 Порядку № 1379, п. 198.6 ст.
198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України, у зв'язку із чим останнім
завищено розмір податкового кредиту на
1 261 813,84 грн., в тому числі за липень 2013
року на 1 209 511,06 грн. та за серпень 2013
року на 52 302,78 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками
акту перевірки № 1565/20-30-15-01-10/20023279 від
26.11.2013 року надіслав на адресу
відповідача заперечення № 555 від 09.12.2013
року проти висновків акту, в яких
зазначив, що усі податкові накладні
виписані без порушень порядку
заповнення та без порушень порядку
реєстрації, тому ці висновки не
відповідають дійсним обставинам
справи, є хибними і необґрунтованими
(а.с. 32-37).

Матеріалами справи підтверджено, що за
наслідками розгляду заперечень
прийнято рішення № 8675/10/20-30-15-01-26 від
17.12.2013 року, яким заперечення позивача
не враховані, а висновки акту перевірки
№ 1565/20-30-15-01-10/20023279 від 26.11.2013 року
залишені без змін (а.с. 38-40).

На підставі висновків акту перевірки №
1565/20-30-15-01-10/20023279 від 26.11.2013 року
відповідачем винесені оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення №
від 20.12.2013 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість за серпень
2013 року - на суму 1 038 648,00 грн., з яких 692
432,00 грн. за основним платежем та 346 216,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) та за вересень 2013
року - на суму 78 454,50 грн., з яких 52 303,00
грн. за основним платежем та 26 151,50 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) (а.с. 41-42);

- податкове повідомлення-рішення №
від 20.12.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 646
348,75 грн., з яких 517 079,00 грн. за основним
платежем та 129 269,75 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.
43).

Не погоджуючись із винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (вх. ГУ Міндоходів
у Харківській області від 30.12.2013 року №
4992/10) та до Міністерства доходів та
зборів України (вх. Міністерства
доходів і зборів України № 5023/6 від
13.03.2014 року).

За результатами розгляду скарг
прийнято відповідне рішення №
1304/10/20-40-10-04-17 від 25.02.2014 року (а.с.46-50) та №
5565/6/99-99-10-01-15 від 28.03.2014 року (а.с. 51-54),
відповідно до яких податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарги позивача - без
задоволення.

Щодо стосується встановлених
податковим органом порушень п. 5
Порядку № 1246, п. 16 Порядку № 1379, п. 198.6 ст.
198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правила формування податкового
кредиту, обчислення та сплата податку
на додану вартість врегульовані
розділом V Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Одже, право платника податку на
податковий кредит пов'язано з
виникненням визначеної законом події
та наявністю належним чином
оформленого документа, який засвідчує
суму сплаченого (нарахованого) податку
на додану вартість по дійсній операції,
пов'язаній з господарською діяльністю
платника податку.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
року передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже підставою для зменшення платником
об'єкта оподаткування (податкових
зобов'язань) з податку на додану
вартість - на суму цього податку,
нараховану на вартість придбаних
товарів (послуг), є факт реального
придбання товарів та безпосередній
зв'язок витрат на оплату цих товарів з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних товарів або ж призначення
останніх для такого використання та
підтверджено відповідними первинними
документами.

Згідно п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені Податковим
кодексом України. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Як вбачається зі змісту акту, єдиним
порушенням, який виявив контролюючий
орган під час проведення перевірки і на
підставі якого прийшов до вказаних в
акті № 1565/20-30-15-01-10/20023279 від 26.11.2013 року
висновків, є підписання копії
податкової накладної не тією особою,
якій належить електронний цифровий
підпис. Зазначене порушення було
виявлено під час дослідження
контролюючим органом податкових
накладних № 3/2 від 02.07.2013 року, № 2/2 від
17.07.2013 року, № 2 від 13.08.2013 року.

Пунктом 1 Порядку ведення Єдиного
державного реєстру податкових
накладних, затвердженого Постановою
Кабінету міністрів України № 1246 від
29.12.2010 року передбачено, що цей Порядок
визначає механізм внесення відомостей,
що містяться у податковій накладній
та/або розрахунку коригування
кількісних і вартісних показників до
неї (далі - податкова накладна та/або
розрахунок коригування), до Єдиного
реєстру податкових накладних (далі -
Реєстр) платників податку на додану
вартість - продавців товарів (послуг),
звіряння даних, що містяться у виданих
платникам такого податку - покупцям
товарів (послуг) податковій накладній
та розрахунку коригування з
відомостями, які містяться у Реєстрі.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1246,
продавець складає податкову накладну
та/або розрахунок коригування у
форматі (відповідно до стандарту),
затвердженому Державною податковою
службою, з використанням
спеціалізованого програмного
забезпечення. Після складення
податкової накладної та/або розрахунку
коригування в електронній формі на них
накладається електронний цифровий
підпис посадових осіб платника податку
у такому порядку: першим - електронний
цифровий підпис головного бухгалтера
(бухгалтера) або електронний цифровий
підпис керівника; другим - електронний
цифровий підпис, що є аналогом відбитка
печатки продавця. За відсутності у
продавця посади бухгалтера електронні
цифрові підписи посадових осіб
платника податку накладаються у такому
порядку: першим - електронний цифровий
підпис керівника; другим - електронний
цифровий підпис, що є аналогом відбитка
печатки продавця.

Як передбачено положеннями п. 7 Порядку
№ 1246, після надходження податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронній формі до
Державної податкової служби
здійснюється їх розшифрування,
перевіряється електронний цифровий
підпис, визначається відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, та проводиться їх
реєстрація.

Отже, колегія суддів зазначає, що після
надходження податкової накладної
контролюючий орган зобов'язаний
перевірити чи відповідає вона вимогам
податкового законодавства, та за
наслідками перевірки прийняти рішення
про реєстрацію такої податкової
накладної чи відмови у її реєстрації.

Згідно п. 8 Порядку № 1246, для
підтвердження прийняття до реєстрації
податкової накладної та/або розрахунку
коригування продавцю видається
квитанція в електронній формі у
текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова накладна та/або розрахунок
коригування. Квитанція, на яку
накладається електронний цифровий
підпис Державної податкової служби,
підлягає шифруванню та надсилається
продавцеві засобами
телекомунікаційного зв'язку. Примірник
квитанції в електронній формі
зберігається в Державній податковій
службі.

Причиною відмови у прийнятті
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації є, зокрема,
наявність помилок.

На підтвердження реєстрації
податкових накладних позивачем надано
податкові накладні № 3/2 від 02.07.2013 року,
№ 2/2 від 17.07.2013 року, № 2 від 13.08.2013 року
разом із квитанціями в електронній
формі, що свідчить про проведену
відповідачем перевірку у тому числі і
цифрових електронних підписів (а.с.74-80).

Колегія суддів зауважує, що зміст
документів - податкових накладних № 3/2
від 02.07.2013 року, № 2/2 від 17.07.2013 року, № 2
від 13.08.2013 року містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
суб'єктами права. Отже, ці документи не
мають дефектів форми або змісту, які б
відповідно до вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999
року та Порядку заповнення податкової
накладної затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 1379 від
01.11.2011 року, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
тому є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Крім того, з квитанцій № 1 до вказаних
податкових накладних вбачається, що
усі накладні прийняті та зареєстровані
контролюючим органом у Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Враховуючи, що згідно п. 7 Порядку № 1246
контролюючий орган, перед тим як
провести реєстрацію податкової
накладної, зобов'язаний перевіряти
електронний цифровий підпис та
відповідність електронного документа
затвердженому формату (стандарту), то
квитанції № 1 до податкових накладних
№ 3/2 від 02.07.2013 року, № 2/2 від 17.07.2013 року,
№ 2 від 13.08.2013 року підтверджують
правильність їх електронного підпису
та дотримання вимог щодо їхнього
заповнення.

Вказане вище спростовує висновки акту
перевірки щодо порушення позивачем
порядку реєстрації податкових
накладних № 3/2 від 02.07.2013 року, № 2/2 від
17.07.2013 року, № 2 від 13.08.2013 року в Єдиному
реєстрі податкових накладних, з огляду
на те, що вчинені позивачем
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту - для підтвердження права на
податковий кредит достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується в висновками суду першої
інстанції про дотримання позивачем
вимог чинного законодавства при
формуванні податкового кредиту та суми
бюджетного відшкодування на підставі
отриманих від контрагента податкових
накладних, які складені відповідно до
вимог податкового законодавства, та
про необґрунтованість висновків Акту
перевірки.

Таким чином фактичні обставини справи
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій позивача та
правомірність формування податкового
кредиту відповідно до первинних
бухгалтерських документів складених
під час здійснення таких господарських
операцій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його висновки, і не довів
правомірності прийнятого ним
податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2014р.
по справі № 820/6638/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Філатов
Ю.М.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Бенедик А.П. Повний текст ухвали
виготовлений 08.07.2014 р.