Справа № 802/1440/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2014 р.
Справа № 802/1440/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

секретаря судового засідання:
Крисько І. В.,

представника позивача:
Тетерєвої М. С.,

представника відповідача:
Дідушка М. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України"

до: директора Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденко В. Т.

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулася
Всеукраїнська громадська організація
"Комітет конституційно-правового
контролю України" (позивач) з
адміністративним позовом до директора
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденка В. Т. (відповідач) про
визнання дій протиправними.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що 25.11.2013 Всеукраїнська
громадська організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України" направила запит розпоряднику
інформації, директору, голові
приймальної комісії Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденку Валентину Трохимовичу щодо
надання інформації згідно з Законом
України "Про доступ до публічної
інформації". Як стверджує позивач,
відповідач, не надавши жодного із
запитуваних у нього документів, 11.12.2013
направив відповідь про відмову в
задоволенні запиту у зв'язку з
несплатою фактичних витрат, пов'язаних
з копіюванням. Відмова в наданні
запитуваних документів, на переконання
представника позивача, порушує права
Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" на доступ до публічної
інформації та ряд інших прав, зокрема,
на проведення моніторингу з питань
запобігання та протидії дискримінації,
права бути учасником цивільно-правових
відносин, набувати майнові та
немайнові права, а також призвів до
інших негативних наслідків.

На вказаний адміністративний позов
відповідач 22.05.2014 подав письмові
заперечення, в яких зазначає, що
Вінницький торговельно-економічний
інститут Київського національного
торговельно-економічного не є
юридичною особою, а тому відповідно до
ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного
судочинства не може бути відповідачем
у справі. Разом з цим, представник
відповідача зазначає, що позивачу
відмовлено в наданні запитуваних
документів у зв'язку з несплатою витрат
на їх копіювання. Також представник
відповідача повідомляє, що Вінницький
торговельно-економічний інститут є
філією Київського національного
торговельно-економічного
університету, всі оригінали
реєстраційних та статутних документів
інституту знаходяться безпосередньо в
університеті, що стало основною
причиною ненадання запитуваних
документів.

Крім того, представник відповідача
вважає, що Вінницький
торговельно-економічний інститут
Київського національного
торговельно-економічного університету
не є розпорядником інформації в
розумінні Закону України "Про доступ до
публічної інформації", а відтак жодним
чином не міг порушити права та законні
інтереси позивача.

30.05.2014 на адресу суду надійшли письмові
доповнення до заперечень відповідача
проти адміністративного позову. У цих
письмових доповненнях представник
відповідача поміж іншого зазначає, що
твердження позивача про те, що йому не
доведено загальний розмір фактичних
витрат на виготовлення копій
документів не відповідає дійсності,
оскільки розмір плати за копіювання
або друк документів затверджено
наказом ректора Київського
національного
торговельно-економічного університету
від 30.12.2011 № 4282, а розрахунковий рахунок
та порядок відшкодування витрат були
повідомлені у телефонному режимі
представнику Всеукраїнської
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України". У доповненнях до заперечень
представник відповідача називає три
причини відмови в наданні запитуваних
документів, що передбачені ч. 1 ст. 22
Закону України "Про доступ до публічної
інформації: розпорядник не володіє
інформацією, не оплачені витрати та
недотримано вимог складання та подання
запиту.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просила задовольнити
адміністративний позов.

Представник відповідача проти
адміністративного позову заперечував,
посилаючись на обставини, викладені в
наданих суду письмових запереченнях та
доповненнях до них, просив відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установив такі фактичні обставини.

25.11.2013 Всеукраїнська громадська
організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України" направила ректору (голові
приймальної комісії) Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
запит на інформацію № 971/4-13 (а. с. 6) з
проханням надати належним чином
засвідчені копії:

- Статуту вищого навчального закладу
(далі - ВНЗ);

- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- Довідку про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками;

- Ліцензію ВНЗ та додатки до неї;

- Витягу ВНЗ з ЄДРПОУ;

- Правил прийому до ВНЗ у 2014 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- Наказу про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ.

На вказаний запит директор Вінницького
торговельно-економічного інституту
Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденко В. Т. направив відповідь від
11.12.2013 № 01-27/3486 про відмову в наданні
запитуваних документів.

Вважаючи відмову в наданні запитуваних
документів протиправною, позивач
звернувся до суду з цим
адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Спірні відносини регулюються Законом
України "Про доступ до публічної
інформації" № 2939-VI від 13.01.2011.

Основною метою прийняття вказаного
Закону є створення механізму
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації. Він містить
перелік гарантій дотримання прав на
надання публічної інформації,
поетапний порядок доступу до неї, надає
визначення таким поняттям як
конфіденційна, таємна та службова
інформація, регламентує порядок її
отримання, визначає порядок і строки
подачі та задоволення запиту на
інформацію, а також процедуру
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації.

Відповідно до визначення публічної
інформації, яке міститься в статті 1
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації.
Доступ до інформації забезпечується
шляхом її оприлюднення у засобах
масової інформації (в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" суб'єктами відносин у сфері
доступу до публічної інформації є:
запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень; розпорядники
інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13
цього Закону; структурний підрозділ
або відповідальна особа з питань
запитів на інформацію розпорядників
інформації.

Як установив суд, позивач є
зареєстрованою відповідно до вимог
Закону України "Про громадські
об'єднання" юридичною особою, а отже є
суб'єктом запиту - запитувачем
інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" розпорядниками інформації
визнаються особи, якщо вони виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
вищу освіту" безпосереднє управління
діяльністю вищого навчального закладу
здійснює його керівник - ректор
(президент), начальник, директор, тощо.
При цьому, приписами ч. 2 ст. 32 Закону
України "Про вищу освіту" передбачено
перелік владних управлінських функцій,
що виконує керівник вищого навчального
закладу.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що відповідач - суб'єкт
владних повноважень, а у випадках
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч. 3
ст. 23 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", згідно з якою -
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, відповідач є
розпорядником інформації відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" та
належним відповідачем у справі
відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Приписами ст. 14 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
визначено обов'язок розпорядників
інформації надавати достовірну, точну
та повну інформацію. Достовірність,
точність і повність наданої інформації
може бути встановлена лише, якщо її
носій (копії документів) належним чином
засвідчений уповноваженим органом.

В сою чергу п. 3, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України
"Про громадські об'єднання" визначає
право громадських об'єднань на
одержання у порядку, визначеному
Законом, публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
здійснювати інші права, не заборонені
Законом.

Закон України "Про доступ до публічної
інформації" встановлює, що доступ до
інформації забезпечується двома
шляхами: шляхом систематичного та
оперативного оприлюднення інформації
і надання інформації за запитами на
інформацію.

Таким чином, нормами чинного
законодавства прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
відповідача як розпорядника
інформації надавати публічну
інформацію за такими запитами.

Положеннями статті 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
передбачено, що запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту. Запити можуть подаватися в
усній, письмовій чи іншій формі (поштою,
факсом, телефоном, електронною поштою)
на вибір запитувача. Письмовий запит
подається в довільній формі. Запит на
інформацію має містити: ім'я
(найменування) запитувача, поштову
адресу або адресу електронної пошти, а
також номер засобу зв'язку, якщо такий
є; загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо; підпис і дату за
умови подання запиту в письмовій формі.

Як установив суд, запит позивача
містить всі необхідні реквізити,
визначені нормами статті 19 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
закріплено, що розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
інформація на запит надається
безкоштовно. Проте, у разі якщо
задоволення запиту на інформацію
передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як 10 сторінок,
запитувач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати на копіювання та друк.
Розмір фактичних витрат визначається
відповідним розпорядником на
копіювання та друк в межах граничних
норм, встановлених Кабінетом Міністрів
України. У разі якщо розпорядник
інформації не встановив розміру плати
за копіювання або друк, інформація
надається безкоштовно.

З аналізу положень Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
випливає, що доступ до інформації
забезпечується шляхом надання
інформації за запитами, з якими
запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації, незалежно в
якій формі поданий запит (усній або
письмовій), а розпорядник інформації, в
свою чергу, має надати відповідь не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту. При цьому, надання
копій запитуваних документів в межах 10
аркушів здійснюється безкоштовно, а
фактичні витрати на копіювання та друк
документів обсягом більш як 10 сторінок
підлягають відшкодуванню запитувачем
інформації. Безкоштовно надається
інформація незалежно від обсягу
сторінок документів, на яких вона
розміщена, якщо розпорядник інформації
не встановив розміру плати за її
копіювання або друк.

Положеннями частини 1 статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" передбачено підстави для
відмови у задоволенні запиту. Так,
вказаними нормами визначено, що
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини 2 статті
6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною 5
статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на
отримання інформації відповідач
зазначає, що Вінницький
торговельно-економічний інститут
Київського національного
торговельно-економічного університету
відмовляє у задоволенні запиту у
зв'язку з несплатою фактичних витрат,
пов'язаних з копіюванням або друком
документів. У вказаній відмові
відповідач також зазначає, що
запитувана інформація передбачає
копіювання більш як 10 сторінок та
повідомляє, що розмір фактичних витрат
визначений Наказом ректора Київського
національного
торговельно-економічного університету
№ 4282 від 30.12.2011 (0,1 відсоток розміру
мінімальної заробітної плати за
виготовлення однієї сторінки формату
А4 та меншого розміру, в тому числі в
разі двостороннього друку).

Таку відмову суд вважає протиправною з
огляду на таке. По-перше, відповідач,
відмовляючи в наданні інформації,
позбавив позивача права на безкоштовне
отримання інформації в межах 10
сторінок, визначене ст. 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації". По-друге, Закон України
"Про доступ до публічної інформації"
закріплює обов'язок запитувача
здійснити оплату фактичних витрат,
пов'язаних з копіюванням або друком
документів обсягом більш як 10 сторінок,
однак такий порядок законодавством не
встановлений. На переконання суду, для
можливості запитувачу інформації
провести відшкодування таких витрат
розпоряднику інформації необхідно
спершу повідомити запитувачу
інформації розрахунковий рахунок,
розмір витрат та порядок відшкодування
витрат. До того ж, запитувач інформації
наперед не може знати обсяг сторінок,
на яких ця інформація розміщена.

Представник відповідача стверджував,
що розрахунковий рахунок та порядок
відшкодування витрат були повідомлені
у телефонному режимі представнику
Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України". Лднак, жодних письмових
доказів у підтвердження своїх слів
представник відповідача не надав,
жодних свідків, які б могли підтвердити
такий факт не назвав. Крім того, проти
факту надання такої інформації
заперечувала представник позивача. При
цьому, суд враховує, що у запиті № 971/4-13
від 25.11.2013 позивач вказав, що готовий
виконати всі зобов'язання, покладені на
нього як на запитувача інформації ЗУ
"Про доступ до публічної інформації".

По-третє, відповідно до ч. 4 ст. 21 ЗУ "Про
доступ до публічної інформації" при
наданні інформації, що становить
суспільний інтерес, плата за
копіювання та друк не стягується.
Визначення терміну інформації, що
становить суспільний інтерес у Законі
України "Про доступ до публічної
інформації" відсутній, відтак, указаний
термін є оціночною категорією.

Суд вважає, що інформація, яка була
запитана у позивача, пов'язана зі
вступом до вищого навчального закладу
становить суспільний інтерес, оскільки
необхідна громадянам для реалізації
свого права на освіту, закріпленого у
статті 53 Конституції України.

В судовому засіданні представник
відповідача стверджував, що несплата
витрат на копіювання та друк
документів була не єдиною та не
основною причиною відмови в
задоволенні запиту позивача та назвав
ще дві причини такої відмови, що
передбачені ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації":
розпорядник не володіє інформацією та
недотримано вимог складання та подання
запиту.

Однак, суд спростовує такі названі
представником підстави для відмови в
задоволенні запиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України
"Про доступ до публічної інформації" у
відмові в задоволенні запиту на
інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду
особи, відповідальної за розгляд
запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

У відповіді на запит, по-перше, вказана
єдина мотивована підстава відмови в
його задоволенні з посиланням на
відповідний пункт статті 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" - несплата фактичних
витрат, пов'язаних з копіюванням
документів. По-друге, як установив суд,
вимоги до запиту на інформацію,
передбачені частиною 5 статті 19 цього
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" позивач дотримав, що
вбачається з самого запиту про надання
інформації. По-третє, представник
відповідача зазначаючи, що Вінницький
торговельно-економічний інститут є
філією Київського національного
торговельно-економічного
університету, всі оригінали
реєстраційних та статутних документів
інституту знаходяться безпосередньо в
університеті не враховує положення ч. 3
ст. 22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації". Відповідно до
вказаної норми розпорядник інформації,
який не володіє запитуваною
інформацією, але якому за статусом або
характером діяльності відомо або має
бути відомо, хто нею володіє,
зобов'язаний направити цей запит
належному розпоряднику з одночасним
повідомленням про це запитувача. У
такому разі відлік строку розгляду
запиту на інформацію починається з дня
отримання запиту належним
розпорядником.

Відтак, вказані причини відмови суд
вважає надуманими та такими, що
свідчать про небажання відповідача
виконувати обов'язки розпорядника
інформації. До того ж суд звертає увагу,
що у відмові відповідача в задоволенні
запиту на інформацію, викладеній в
листі від 11.12.2013 № 01-27/3486 не зазначено
порядок оскарження такої відмови.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Під час судового розгляду справи
позивач довів обставини в
обґрунтування своїх позовних вимог, в
свою чергу, відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про правомірність його дій.
Відтак, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною відмову
директора, голови приймальної комісії
Вінницького торговельно-економічного
інституту Київського національного
торговельно-економічного університету
Сусіденка В. Т. у задоволенні запиту на
інформацію Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жернаков Михайло
Володимирович