Справа № 2а-4/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 липня 2014 року м. Київ
В/800/3262/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді
Заїки М.М.,

суддів
Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

Мойсюка М.І.,

Олексієнка М.М.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 04 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Дніпродзержинської
міської ради, управління транспорту та
зв'язку Дніпродзержинської міської
ради про скасування наказів,
поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України із заявою про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 04 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Дніпродзержинської
міської ради, управління транспорту та
зв'язку Дніпродзержинської міської
ради про скасування наказів,
поновлення на роботі.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 14 квітня
2011 року в задоволенні позову ОСОБА_4
було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2011 року постанову
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 квітня 2011 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04 лютого 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 залишено без
задоволення, а постанову Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 14 квітня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Дніпродзержинської міської ради,
управління транспорту та зв'язку
Дніпродзержинської міської ради про
скасування наказів, поновлення на
роботі - без змін.

При цьому, суд касаційної інстанції,
залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій, якими відмовлено
в задоволенні позову, дійшов висновку,
що позивача правомірно було звільнено
на підставі пункту 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду касаційної
інстанції, ОСОБА_4 звернувся із заявою
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 04 лютого 2014 року
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зокрема, заявник посилається на
постанову Вищого адміністративного
суду України від 22 січня 2014 року
(№К/9991/91446/11), постанову Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2013 року (№К-23638/10), постанову
Вищого адміністративного суду України
від 18 грудня 2012 року (№К/9991/24265/12),
постанову Вищого адміністративного
суду України від 29 травня 2012 року
(№К/9991/12106/11) як на підставу для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 04
лютого 2014 року.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 22 січня 2014 року
(№К/9991/91446/11) частково задовольняючи
позовні вимоги суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що позивача
неправомірно було звільнено на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону України «Про державну службу».

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 29 жовтня 2013 року
(№К-23638/10) частково задовольняючи
позовні вимоги суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду про поновлення на роботі
відповідачами було виконано із
затримкою, а тому стягнув середній
заробіток за час затримки виконання
рішення суду.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 18 грудня 2012 року
(№К/9991/24265/12) задовольняючи позовні
вимоги суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що позивача неправомірно
було звільнено на підставі на підставі
пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 29 травня 2012 року
(№К/9991/12106/11) задовольняючи позовні
вимоги суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що позивача неправомірно
було звільнено на підставі підпункту
«ж» пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень статті 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України заява про перегляд судових
рішень подається до Верховного Суду
України через Вищий адміністративний
суд України, який за змістом статей 2392
та 240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про допуск
справи до провадження.

Згідно з статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 236 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
після їх перегляду в касаційному
порядку.

Статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Як вбачається зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 04
лютого 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, та постанови Вищого
адміністративного суду України від 22
січня 2014 року (№К/9991/91446/11), постанови
Вищого адміністративного суду України
від 29 жовтня 2013 року (№К-23638/10),
постанови Вищого адміністративного
суду України від 18 грудня 2012 року
(№К/9991/24265/12), постанови Вищого
адміністративного суду України від 29
травня 2012 року (№К/9991/12106/11), на які
скаржник посилається як на підставу
перегляду справи, - вони постановлені
за результатами вирішення подібних
правовідносин.

Разом з тим, як вбачається зі змісту
заяви та приєднаних до неї додатків,
обставини справи, що розглядаються,
відмінні від тих, на які посилається
заявник в обґрунтування наявності
підстав для перегляду справи, що не дає
можливості дійти висновку щодо
неоднаковості застосування судом
касаційної інстанції однієї й тієї
самої норми права.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що зазначена справа не може
бути допущена до перегляду Верховним
Судом України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Дніпродзержинської міської
ради, управління транспорту та зв'язку
Дніпродзержинської міської ради про
скасування наказів, поновлення на
роботі, в порядку перегляду по цій
справі ухвали Вищого
адміністративного суду України від 04
лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
В.І. Ємельянова

М.Г. Кобилянський

М.І. Мойсюк

М.М. Олексієнко