Справа № 815/2840/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2840/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
Луба В.В.

Представника відповідача:
Смірнової А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Ренійський»
до державної податкової інспекції у
Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарський виробничий
кооператив (далі СВК) «Ренійський»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ
у Ренійському районі) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.12.2013 року №338/15 та №339/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем
було винесено на підставі
необґрунтованих висновків акту
№305/15-855428 від 28.11.2013 року камеральної
перевірки податкової звітності СВК
«Ренійський» (спеціальних декларацій з
ПДВ за листопад 2012 року, січень, травень
та серпень 2013 року) про порушення
позивачем термінів сплати податкових
зобов'язань з ПДВ згідно п.209.2 ст.209
Податкового кодексу України, а тому є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню, оскільки всі суми ПДВ
позивачем були задекларовані та в
повному обсязі перераховані на
спеціальний рахунок і в подальшому
використані на виробничі потреби.
Вважає, що за ст. 126 Податкового кодекс
України штрафні санкції за несвоєчасну
сплату мають застосовуватись лише у
разі несвоєчасної сплати грошового
зобов'язання, а перерахування податку
на додану вартість
сільськогосподарським виробником на
свій спеціальний рахунок не може
вважатись таким зобов'язанням,
оскільки ці суми до бюджету не
сплачуються.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові, підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги СВК «Ренійський» не визнала з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов (а.с. 31-33),
наполягала, що податкові
повідомлення-рішення від 10.12.2013 року
№338/15 та №339/15 є законними та
обґрунтованими, винесеними у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Зазначила, що при
проведенні податковим органом
камеральної перевірки спеціальних
декларацій з ПДВ за листопад 2012 року,
січень, травень та серпень 2013 року
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Ренійський» було
встановлено несвоєчасне перерахування
позивачем податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в сумі 83234,70
грн. на спеціальний рахунок відповідно
до п.203.2 ст.203 Податкового кодексу
України. Зазначені кошти, на думку
представника ДПІ у Ренійському районі
мають ознаки податкових зобов'язань
позивача, поняття яких визначено
пп.14.1.179 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України, а тому за несвоєчасне їх
перерахування статтею 126 Податкового
кодексу України передбачена фінансова
відповідальність, розмір якої залежіть
від кількості днів затримки у
перерахуванні сум податку на
спеціальний рахунок підприємства.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

СВК «Ренійський» є
сільськогосподарським підприємством
та зареєстрований в ДПІ у Ренійському
районі як платник податку на додану
вартість спеціального режиму
оподаткування.

28.11.2013 року головним державним
інспектором відділу оподаткування та
контролю об'єктів і операцій ДПІ у
Ренійському районі Головко Ю.М.
проведено камеральну перевірку
податкової звітності СВК «Ренійський»
- спеціальних декларацій з ПДВ за
листопад 2012 року, січень, травень та
серпень 2013 року.

За результатами перевірки було
складено акт №305/15-855428 від 28.11.2013 року, у
висновках якого відображено порушення
позивачем п.209.2 ст.209 Податкового
кодексу України у вигляді
несвоєчасного перерахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в сумі 83234,70 грн. на
спеціальний рахунок підприємства, а
саме по деклараціям: за листопад 2012
року № від 18.12.2012 року на суму 6403,00
грн. - 64 дня затримки; за січень 2013 року
№ від 08.02.2013 року на суму 5025,00 грн. -
172 дня затримки; за травень 2013 року
№ від 11.06.2013 року на суму 4404,00 грн. -
53 дня затримки; за серпень 2013 року
№ від 16.09.2013 року на суму 67402,70 грн.
- 28 дні затримки, за що, на думку
перевіряючого, п.126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України передбачено
відповідальність у вигляді
застосування штрафних санкцій, які
розраховані органом доходів і зборів у
загальному розмірі 9 906,70 грн. (а.с. 9-10).

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки ДПІ у Ренійському районі
було винесено податкові
повідомлення-рішення: №338/15 від 10.12.2013
року про застосування до СВК
«Ренійський» штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 3166,40 грн. (20% від
несвоєчасно сплаченого грошового
зобов'язання з ПДВ в загальній сумі
15832,00 грн. за листопад 2012 року, січень та
травень 2013 року); та №339/15 від 10.12.2013 року
про застосування до СВК «Ренійський»
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
6740,27 грн. (10% від несвоєчасно сплаченого
грошового зобов'язання з ПДВ за серпень
2013 року у сумі 67 402,70 грн.).

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
СВК «Ренійський» оскаржив їх в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області.

За результатами розгляду скарг
позивача Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області та
Міністерством доходів і зборів України
податкові повідомлення-рішення від
10.12.2013 року №338/15 та №339/15 були залишені
без змін (а.с. 13-14; 16-18).

Не погодившись із вказаними рішеннями
органів доходів і зборів, позивач
звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги СВК
«Ренійський» підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК
України) він регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Особливості справляння податку на
додану вартість визначені розділом V
Податкового кодексу України.

Пунктом 203.1 ст. 203 Податкового кодексу
України визначено, що податкова
декларація подається за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 ПК України
платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Пунктом 209.1 ст.209 ПК України
передбачено, що резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування з податку на додану
вартість.

Згідно п. 209.6 ст. 209 ПК України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Відповідно до п.209.7 ст.209 ПК України
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1 -
24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які
отримані в результаті здійснення
діяльності, на яку відповідно до пункту
209.17 цієї статті поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, якщо
такі товари вирощуються,
відгодовуються, виловлюються або
збираються (заготовляються), а послуги
надаються, безпосередньо платником
податку - суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Пунктом 209.2 ст.209 ПК України визначено,
що згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 209.3 ст.209 ПК України якщо сума
податку на додану вартість, сплачена
(нарахована) сільськогосподарським
підприємством постачальнику на
вартість виробничих факторів,
перевищує суму податку, нараховану за
операціями з постачання
сільськогосподарських товарів/послуг,
то різниця між такими сумами не
підлягає бюджетному відшкодуванню та
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.209.13 ст.209 ПК України
сільськогосподарське підприємство -
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування подає податкову
декларацію у строки та в порядку, що
встановлені для інших платників
податку.

Пунктом 2 Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 року № 11,
сільськогосподарське підприємство у
разі обрання спеціального режиму
оподаткування відкриває протягом
одного звітного (податкового) періоду
спеціальний рахунок (поточний рахунок
із спеціальним режимом використання)
відповідно до законодавства за умови
подання засвідченої органом державної
податкової служби копії свідоцтва про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування.

Відповідно до вимог п.3 зазначеного
Порядку на підставі даних
бухгалтерського та податкового обліку
сільськогосподарське підприємство
веде реєстри виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, складає податкову декларацію
і в строки, встановлені статтею 203
Кодексу, подає її разом з копіями
записів у зазначених реєстрах за
відповідний період в електронному
вигляді до органу державної податкової
служби.

Сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню)
сільськогосподарським підприємством
відповідно до податкової декларації за
операціями з постачання вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих основних фондах, а також на
давальницьких умовах (крім підакцизних
товарів, за винятком виноматеріалів за
кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які
поставляються підприємствами
первинного виноробства), тобто різниця
між сумою податкового зобов'язання за
звітний (податковий) період та сумою
податкового кредиту за такий період
перераховується
сільськогосподарським підприємством з
поточного рахунка на спеціальний
рахунок у строки, встановлені статтею
203 Кодексу для перерахування суми
податку на додану вартість до
державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство
подає за місцем своєї реєстрації не
пізніше останнього календарного дня
місяця, що настає за звітним
(податковим) періодом, органові
державної податкової служби копії
платіжних доручень про фактично
зараховані на спеціальний рахунок суми
податку на додану вартість за кожний
звітний (податковий) період.

Сума податку на додану вартість, що
акумулюється на спеціальному рахунку,
не підлягає вилученню до державного
бюджету і використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу (п. 4)

Згідно п.13 ст.1 підрозділу 2 (Особливості
справляння податку на додану вартість)
розділу ХХ (Перехідні положення)
Податкового кодексу України, суми
податку на додану вартість, не
перераховані на спеціальний рахунок
або перераховані з порушенням терміну,
встановленого цим пунктом, а також суми
компенсації, не виплачені
сільськогосподарським
товаровиробникам або виплачені з
порушенням терміну, встановленого цим
пунктом, вважаються такими, що
використані не за призначенням і
підлягають стягненню до державного
бюджету.

В судовому засіданні представник ДПІ у
Ренійському районі зазначила, що,
застосовуючи до позивача за порушення
ним термінів перерахування сум ПДВ на
спеціальний рахунок положення п.126.1
ст.126 ПК України у вигляді накладення
штрафних санкцій у розмірі 10% та 20% від
неперахованих суми податку на додану
вартість, ДПІ притягнула позивача до
менш суворої відповідальності, ніж
передбачена п. 13 ст.1 підрозділу 2
Перехідних положень (розділ ХХ) ПК
України, що не суперечить положенням
цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи судом
на підставі досліджених документів:
податкових декларацій з ПДВ за
листопад 2012 року, січень, травень,
серпень 2013 року) та банківських виписок
по спеціальному рахунку СВК
«Ренійський (а.с. 41-50, 84-89), було
достовірно встановлено допущення СВК
«Ренійський» встановлених
контролюючим органом порушень
підприємством строків перерахування
сум ПДВ на спеціальний рахунок по
деклараціям: за листопад 2012 року
№ від 18.12.2012 року на суму 6403,00 грн.
- 64 дня затримки; за січень 2013 року
№ від 08.02.2013 року на суму 5025,00 грн. -
172 дня затримки; за травень 2013 року
№ від 11.06.2013 року на суму 4404,00 грн. -
53 дня затримки; за серпень 2013 року
№ від 16.09.2013 року на суму 67402,70 грн.
- 28 дні затримки. Зазначені обставини не
заперечувались представником позивача
в судовому засіданні.

Разом з тим, суд вважає, що ДПІ у
Ренійському районі, застосовуючи до
СВК «Ренійський» податковими
повідомленнями-рішеннями від 10.12.2013
року №338/15 та №339/15 штрафні санкції за
вищезазначені порушення, діяла не у
відповідності та не у спосіб, що
передбачений Податковим кодексом
України, оскільки відповідальність за
відповідні порушення передбачена
спеціальною нормою податкового
законодавства, а саме п. 13 ст. 1
підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.

Крім того, суд вважає що орган доходів і
зборів при прийнятті спірних
податкових повідомлень рішень також
помилково дійшов висновку про
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень ст. 126 ПК
України. При цьому суд виходить з
наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.13 Бюджетного
кодексу України від 08.07.2010 року №2456-VI
складовою частиною загального фонду
бюджету України є всі доходи бюджету,
крім тих, що призначені для зарахування
до спеціального фонду бюджету.

Всі доходи бюджету класифікуються за
такими розділами: податкові
надходження, неподаткові надходження,
доходи від операцій з капіталом,
трансферти відповідно (ч.1 ст.9
Бюджетного кодексу України).

Податковими надходженнями визнаються
встановлені законами України про
оподаткування загальнодержавні
податки і збори (обов'язкові платежі) та
місцеві податки і збори (обов'язкові
платежі) (ч.2 ст.9 Бюджетного кодексу
України).

Згідно з п.6.1 ст.6 ПК України податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Податковим зобов'язанням відповідно до
пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПКУ визначається сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством.

Для цілей розділу V цього Кодексу
податкове зобов'язання визначено як
загальна сума податку на додану
вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді (пп. 14.1.179).

Разом з тим грошовим зобов'язанням
відповідно до п.14.1.39 ст. 14 ПКУ є сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

На підставі системного аналізу
викладених норм законодавства, суд
робить висновок, що суми ПДВ, що
залишаються в розпорядженні
сільськогосподарського підприємства
згідно п.209.2 ст.209 ПК України не повинні
перераховуватись до державного
бюджету України, а тому не є грошовими
зобов'язаннями сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Ренійський»,
який обрав спеціальний режим
оподаткування.

Крім того, диспозицією ст.126 ПК України
передбачено відповідальність
платників податку за порушення строків
сплати грошових зобов'язань,
самостійно визначених платником
податків. Зазначеною нормою
Податкового кодексу не передбачено
відповідальності підприємства, що
перебуває на спеціальному режимі
оподаткування, за порушення строку
перерахування ним сум ПДВ, які
залишаються в його розпорядженні, на
спеціальний рахунок.

З цих підстав суд вважає
необґрунтованими висновки акту
камеральної перевірки №305/15-855428 від
28.11.2013 року ДПІ у Ренійському районі.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

З огляду на викладене суд вважає, що
відповідач у судовому засіданні не
довів правомірності та
обґрунтованості спірних податкових
повідомлень-рішень від 10.12.2013 року №338/15
та №339/15, у зв'язку з чим
адміністративний позов СВК
«Ренійський» про визнання
протиправними та скасування
зазначених рішень суб'єкта владних
повноважень підлягає задоволенню.

Судові витрати суд вважає за необхідне
розподілити відповідно до приписів ст.
94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Ренійський» до державної
податкової інспекції у Ренійському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Ренійському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 10.12.2013 року №338/15 та №339/15.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 16 липня 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.