Справа № 2а-103/2934/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/800/16231/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Амєліна С.Є.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Бахчисарайському районі
Автономної Республіки Крим про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим про визнання дій
відповідача щодо відмови у здійснені
позивачу перерахунку щомісячного
грошового утримання судді у відставці
протиправними та зобов'язання його
здійснити позивачу перерахунок та
виплату такого утримання з 01.01.2012р.

Постановою Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 20
вересня 2012 року позов задоволено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2013 року постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просив рішення
суду апеляційної інстанції скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має
статус судді у відставці й на час
виходу у відставку працював суддею
Бахчисарайського районного суду, має 23
роки стажу на посаді судді й з 21.01.2010р.
отримував щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці.

16.02.2012р. позивач звернувся до
відповідача з заявою про здійснення
йому перерахунку щомісячного
грошового утримання судді у відставці
в зв'язку зі зміною системи оплати
суддівської винагороди відповідно до
Закону України "Про судоустрій і статус
судців".

Проте, рішенням відповідача №п/д 151197
від 25.02.2012р. позивачу було відмовлено у
здійсненні перерахунку грошового
утримання з посиланням на відсутність
законодавчо встановлених для цього
підстав.

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України

Згідно зі ст.22 Конституції України
закріплені права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані, а при прийнятті нових
законів або при внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Стаття 64 Конституції України
Конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені й
лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану можуть
встановлюватися окремі обмеження прав
і свобод із зазначенням строку дії цих
обмежень, проте, не можуть бути
обмежені права і свободи, передбачені
статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59,
60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

На підставі ч.2 ст.43 Закону України «Про
статус суддів» від 15.12.1992р. №2863-XII (далі -
Закон 2863, що був чинний на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання) за
суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканості та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону №2863 судді, який
пішов у відставку, за наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених ст.37 Закону України «Про
державну службу». Судді у відставці,
який має стаж роботи на посаді судді не
менш 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 80
відсотків заробітної тати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більш ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Таким чином, відповідно до Закону №2863
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці напряму було
пов'язане з системою оплати праці
працюючих суддів.

Стаття 43 Закону України «Про статус
суддів» втратила чинність в зв'язку з
набранням чинності Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» від
07.07.2010р. №2453-VI (далі - Закон №2453).

Так, суддівська винагорода, з якої
підлягає обчислення пенсії, визначена
на законодавчому рівні та встановлена
статтею 129 Закону №2453, яка набрала
чинності з 1 січня 2012 року.

Відповідно ж до ст.138 Закону №2453 (в
редакції, що діяла з 30.07.2010р.) судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Цією нормою не передбачалось обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 08
липня 2011 року №3668-VI, який набрав
чинності з 01 жовтня 2011 року, частину
третю і п'яту статті 138 Закону №2453-VI
викладено в новій редакції, згідно з
якою щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року №18-рп/2011, вказав, що
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
діючого судді однакова, а самі ці
поняття однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці цю виплату сплачує Пенсійний
фонд України за рахунок коштів
Державного бюджету України, діючому
судді виплачується виключно з
Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний суд
України вказує про неможливість
звуження змісту та об'єму гарантій
незалежності суддів, а відповідно,
матеріального та соціального
забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював правові
позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у рішеннях
від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20
березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про
пільги, компенсації та гарантії), від 1
грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про
припинення дій чи обмеження пільг,
компенсацій та гарантій), від 11 жовтня
2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та
щомісячне довічне грошове утримання),
від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про
гарантії незалежності суддів); рішення
№10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного Суду України,
що стосуються правових понять
інституту судді у відставці,
закріплюють поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, також
конституційним судом вказано про
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів, а тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Крім того, Рішенням Конституційного
Суду України від 03 червня 2013 року
№3-рп/2013 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону №2453 у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи". В
пункті 4 резолютивної частини цього
рішення також зазначено, що воно має
преюдиціальне значення при розгляді
судами загальної юрисдикції позовів у
зв'язку з правовідносинами, що виникли
внаслідок дії положень законів
України, визнаних неконституційними.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції дав правильну правову
оцінку обставинам у справі й дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову, яке було помилково
скасоване судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2013 року скасувати, а
постанову Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 20
вересня 2012 року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Амєлін С.Є.

Кочан В.М.