Справа № П/811/1827/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
справа №П/811/1827/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Промагроальянс»
(далі - Товариство) до Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів в
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до
податкового органу про скасування
податкових повідомлень-рішень від 10
червня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 124440 грн. та
накладено штрафну санкцію - 62220 грн. і з
податку на прибуток - 125761 грн. та
накладено штрафну санкцію - 62880,50 грн.

У судовому засідання представник
Товариства підтримала позов.

Стверджувала, що від
укладення договорів купівлі-продажу та
поставки товарів з ТОВ «Ферко» (далі -
Товариство 2) та ТОВ «ТД Теко Груп»
(далі - Товариство 3) впродовж строку,
який перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

А тому, вважає, що Товариство
правомірно сформувало в деклараціях з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту за згаданими
правочинами та включило у валові
витрати кошти, які сплачені на підставі
тих договорів.

Представник відповідача
заперечив стосовно задоволення позову.

На його думку, правочини, котрі
уклало Товариство з Товариством 2
і Товариством 3 не спрямовувались на
реальні настання наслідків, які
обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є
акти перевірок діяльності вказаних
контрагентів.

17 липня 2014 року суд прийняв
рішення про завершення розгляду справи
у порядку письмового провадження (Том 2
а.с.105).

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, зробив висновок про
задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, 26 травня 2011 року Товариство
(орендар) з ФГ «Київська Русь»
(орендодавець) уклали договір оренди
складських та виробничих приміщень,
які розташовані по вул.Леніна,2-д
с.Краснопілля Олександрійського
району Кіровоградської області
(виробничий корпус «З» площею 1792,6 кв.м
та складський корпус «И» - 1777,0 кв.м) (Том
1 а.с.206-208).

Передача в оренду складські та
виробничі приміщення підтверджується
актом приймання-передачі майна (Том 1
а.с.209).

10 грудня 2012 року Товариство (покупець)
та Товариство 2 (продавець) уклали
договір купівля-продажу
сільськогосподарської продукції (Том 1
а.с.80).

Упродовж грудня 2012 року - лютого 2013 року
Товариство 2 поставило Товариству сою
на суму 633239 грн. (з урахуванням ПДВ у
сумі 76539,83 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні від 11 грудня 2012 року, 31
січня та 05 лютого 2013 року (Том 1 а.с.59, 61,
63, 65, 67, 69).

Перевезення товару здійснювалось
Товариством 2 за його рахунок
відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 1
а.с.60, 64, 68).

Розвантажування здійснювалось в
населеному пункті, у якому Товариство
орендує складські приміщення.

Товариство розрахувалось з
Товариством 2 за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 1 а.с.58, 62, 66).

08 січня 2013 року Товариство (покупець) та
Товариство 3 (продавець) уклали договір
постановки сільськогосподарської
продукції (Том 1 а.с.83).

Упродовж 08, 16 січня 2013 Товариство 3
поставило Товариству сою на суму 287400
грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 47900 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні, рахунки-фактури від
08, 16 січня 2013 року (Том 1 а.с.72-79).

Перевезення товару здійснювалось
Товариством 3 за його рахунок
відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 1
а.с.74, 78).

Розвантажування здійснювалось в
населеному пункті, у якому Товариство
орендує складські приміщення.

Товариство розрахувалось з
Товариством 3 за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 2 а.с.88-92).

У період з 14 травня 2014 року по 20 травня
2014 року відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку діяльності Товариства з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період
з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2013 року
(Том 1 а.с.11-50).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало
Товариством з Товариством 2,
Товариством 3 є недійсними (нікчемним),
так як не спрямовувалися на настання
реальних наслідків, які обумовлювалися
ними.

На їх думку, доказом того є акти
перевірок діяльності контрагентів.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкові повідомлення-рішення від 10
червня 2014 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 124440 грн. та
накладено штрафну санкцію - 62220 грн. і з
податку на прибуток -
125761 грн. та накладено штрафну санкцію -
62880,50 грн. (Том 1 а.с.51-52).

30 травня 2013 року ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
діяльності Товариства 2 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Атрія Ста» та ТОВ «Афродіта Фінанс»
(Том 2 а.с.4-58).

Акт перевірки містить висновок, що
договори, укладені Товариством 2
впродовж згаданого періоду, є
недійсними (нікчемними).

13 вересня 2013 року ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
діяльності Товариства 2 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
його контрагентами (Том 2 а.с.82-101).

Акт перевірки містить висновок, що
договори, укладені Товариством 2
впродовж згаданого періоду, є
недійсними (нікчемними).

13 вересня 2013 року ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
діяльності Товариства 3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
його контрагентами (Том 2 а.с.59-81).

У акті міститься інформація про
завищення податкових зобов'язань
стосовно взаємовідносин з його
контрагентами.

За результатом проведення перевірки
діяльності
згаданих контрагентів позивача
керівники податкових органів не
прийняли жодних рішень негативного
характеру стосовно платника податків.

Юридична оцінка встановлених
судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства 2, Товариства 3 податкові
інспекції не прийняли жодних рішень та
не звернулися до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклали платники податків, в тому числі
і з Товариством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що
керівники податкових органів не
погодилися з висновками ревізорів про
недійсність правочинів, які уклали
Товариство 2 і Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані
податкові зобов'язання
Товариства 2 і Товариства 3 з податку на
додану вартість за договорами, котрі
укладені з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності
Товариства, податкові ревізори
посилались на акти перевірок
діяльності згаданих контрагентів, як
незаперечні докази недійсності його
правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагента, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Товариство з Товариством 2 і
Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентами зобов'язань за
договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Товариства
(податкові, видаткові накладні, докази
транспортування).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Товариство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат суми
коштів за договорами, укладеними з
Товариством 2 і Товариством 3
відповідно до приписів статей 138 та
198 Податкового кодексу України
(датою виникнення права на податковий
кредит та включення коштів до валових
витрат є дата отримання платником
податку товару, що підтверджено
податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправними.

Таким чином, їх належить скасувати, а
позов - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 10 червня 2014 року,
яким товариству з обмеженою
відповідальності «Промагроальянс»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на 124440 грн.
та накладено штрафну санкцію - 62220 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 10 червня 2014 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальності «Промагроальянс»
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на прибуток на 125761 грн. та
накладено штрафну санкцію - 62880,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з
обмеженою відповідальності
«Промагроальянс» судові витрати в сумі
487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей