Справа № 819/1689/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Справа №
876/11074/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
09.07.2013 року у справі за позовом
головного управління Міндоходів у
Тернопільській області до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про скасування постанови,-

В С Т А Н О
В И В :

Державна податкова служба у
Тернопільській області звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області про скасування
постанови про накладення штрафу в сумі
680 грн. від 12.04.2013 року ВП № 36583863 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана постанова стосується
невиконання виконавчого листа,
виданого 12.02.2013 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області у справі № 2-а-51/2007. Проте
ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20.03.2013 року, яка набрала
законної сили 28.05.2013 року, визнано даний
виконавчий лист таким, що не підлягає
до виконання та судовими рішенням
встановлено, що у боржника відсутній
обов'язок щодо поновлення ОСОБА_2 на
посаді, оскільки судове рішення про
його поновлення на роботі вже виконано,
особа поновлена на посаді згідно з
наказом від 23.07.2007 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 09.07.2013 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Відповідач вимоги апеляційної скарги
на постановлене рішення обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції не надав
правової оцінки законності видачі
виконавчого листа в справі №2а-51/2007 від
12.02.2013 року.

Тому апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову за якою
вважає, що необхідно відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд проведено у
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Предметом судового розгляду в даній
адміністративній справі є позовні
вимоги про скасування постанови про
накладення штрафу ВП № 36583863 від 12.04.2013
року.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені в Законі України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 19, частиною другою, п'ятою статті
25 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документу, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження, яку
надсилає не пізніше наступного дня
стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої, другої
статті 75 Закону України від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, визначена у статті 89 Закону
№ 606-ХІV, частина перша якої передбачає,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Судом встановлено, що що 15.02.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області Санжарою О.М.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 36583863 про
примусове виконання виконавчого листа
№ 2-а-51/2007, виданого 12.02.2013 року
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області, про
зобов'язання Державної податкової
адміністрації у Тернопільській
області поновити ОСОБА_2 з 01.12.2006 року на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору оперативного забезпечення
адміністрування податку на додану
вартість та організації боротьби з
фіктивними суб'єктами підприємницької
діяльності управління податкової
міліції Державної податкової
адміністрації в Тернопільській
області. Рішення про поновлення на
роботі підлягало до негайного
виконання.

Статтею 259 КАС України передбачено, що
суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню.

Зважаючи на дану норму Кодексу, боржник
Державна податкова служба у
Тернопільській області 25.02.2013 року
звернулася до Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області з заявою про визнання
виконавчого листа № 2-а-51/2007 від 12.02.2013
року таким, що не підлягає виконанню, з
тих підстав, що рішення суду виконано
добровільно ще 23.07.2007 року та поновлено
ОСОБА_2 з 01.12.2006 року на посаді. Така
заява згідно з ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20.03.2013 року була задоволена,
визнано виконавчий лист № 2-а-51/2007,
виданий 12.02.2013 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області, таким, що не підлягає до
виконання. Судове рішення мотивоване
тим, що боржник 23.07.2007 року виконав
рішення суду добровільно, поновивши
ОСОБА_2 з 01.12.2006 року на посаді старшого
оперуповноваженого сектору
оперативного забезпечення
адміністрування податку на додану
вартість та організації боротьби з
фіктивними суб'єктами підприємницької
діяльності управління податкової
міліції Державної податкової
адміністрації в Тернопільській
області згідно з постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2007 року.
В подальшому прийняття постанови Вищим
адміністративним судом України від
14.12.2010 року в межах цієї ж справи про
поновлення ОСОБА_2 на роботі не означає
повторне поновлення позивача на
посаді, оскільки відповідно до судових
рішень особа вже була фактично
поновлена на тій же посаді і з тих же
підстав.

Покликання апелянта на те, що суд
першої інстанції не надав правової
оцінки законності видачі виконавчого
листа в справі №2а-51/2007 від 12.02.2013 року,
то такі не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції до уваги,
заважаючи на таке.

Відповідно до ст.22 Закону України від
21.04.1999 року № 606-ХІV виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки, зокрема, виконання судових
рішень - протягом року, якщо інше не
передбачено законом з наступного дня
після набрання рішенням законної сили
чи закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо
судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після
його постановлення.

Частиною першою ст.24 Закону України від
21.04.1999 року № 606-ХІV передбачено, що
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову.

Окрім, цього ч.1 ст.25 Закону України від
21.04.1999 року № 606-ХІV встановлено, що
Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Отже, виконавчий лист № 2-а-51/2007,
виданого 12.02.2013 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області був пред»явлений до виконання
з пропущенням річного строку, а тому
відповідачем при відкритті
виконавчого провадження за вказаним
виконавчим листом порушено вимоги ч.1
ст.25 Закону України від 21.04.1999 року №
606-ХІV, оскільки останній в силу
наведеної норми зобов»язаний був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про те, що заявлений позов підставно
задоволено з наведених мотивів.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 09.07.2013 року
у справі №819/1689/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко