Справа № 2а/0570/4843/11
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 січня 2014 року
В/800/43/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

судді-доповідача
Ємельянової В.І.

суддів:
Олексієнка М.М.

Олендера І.Я.

Пасічник С.С.

Тракало В.В.

Перевіривши заяву ОСОБА_5

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 7
листопада 2013

року (К/800/45350/11)

у справі за позовом ОСОБА_5

до Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Донецькій залізниці

про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В
И В:

До Вищого адміністративного суду
України надійшла заява ОСОБА_5 про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України
від 7 листопада 2013 року у названій
справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями,
внесеними Законом України від 7 липня
2010 року № 2453-VІ «Про
судоустрій і статус суддів») заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Тобто, пунктом 1 частини 1 вказаної
статті встановлено, що підставою для
допуску справи до провадження може
бути неоднакове застосування судом
касаційної інстанції лише норм
матеріального права.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України
від 7 листопада 2013 року ОСОБА_5
посилається на те, що судами касаційної
інстанції при розгляді справ у
подібних правовідносинах по різному
застосовані норми матеріального права,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Зокрема, заявник посилається на
неоднакове застосування судом
Постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсії і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей», статті 43
Закону України «Про освіту», Закону
Української РСР «Про народну освіту»,
Постанови Верховної Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про освіту», пункту 3 Постанови
Верховної Ради Української РСР «Про
порядок введення в дію Закону
Української РСР «Про освіту» від 4
червня 1991 року № 1144-ХП із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Верховної Ради України від 18 грудня 1991
року № 1992-ХІІ.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного
суду України від 7 листопада 2013 року,
яку просить переглянути заявник, Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи рішення суду апеляційної
інстанції про відмову у задоволенні
позову про зобов'язання відповідача
провести перерахунок вислуги років та
зарахувати час його навчання у
Амвросіївському індустріальному
технікумі один рік навчання за 6
місяців служби в Міністерстві
внутрішніх справ України виходив з
того, що Законом Української РСР «Про
народну освіту» від 28 червня 1974 року
технікуми (училища) до 26 червня 1991 року
були віднесені до середніх спеціальних
навчальних закладів. Вища освіта
здійснювалась в університетах,
академіях, інститутах, заводах - вузах
та інших навчальних закладах,
віднесених у встановленому порядку до
вищих навчальних закладів. Технікум
віднесено до вищого навчального
закладу статтею 43 Закону України «Про
освіту», який набув чинності 26 червня
1991 року, тобто до цього часу
Амвросіївський індустріальний
технікум не мав статусу вищого
навчального закладу. Таким чином, суд
дійшов висновку про безпідставність
вимог позивача про зарахування йому до
вислуги років період навчання в
Амвросіївському індустріальному
технікумі з 1 вересня 1989 року по 30
червня 1993 року з розрахунку один рік
навчання за 6 місяців служби.

На підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права
у подібних правовідносинах, що
призвело до ухвалення протилежних за
змістом рішень, заявник надав копію
постанови Вищого адміністративного
суду України від 22 січня 2013 року та
зазначив, що у подібних
правовідносинах при розгляді справи за
позовом ОСОБА_6 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Донецькій області про зобов'язання
зарахувати до вислуги років при
призначенні пенсії час навчання у
вищому навчальному закладі Вищий
адміністративний суд України по іншому
застосував норми матеріального права
та задовольнив позовні вимоги
позивача.

Отже, із змісту вказаних судових рішень
суду касаційної інстанції, ухвалених
за наслідком розгляду справ у подібних
правовідносинах, вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що
відповідно до пункту 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для допуску справи до
провадження.

За таких обставин суд допускає до
провадження Верховного Суду України
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_5 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на Донецькій
залізниці про зобов'язання вчинити
певні дії.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А
Л И В:

Допустити до провадження Верховного
Суду України адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Донецькій залізниці про
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.