Справа № 2а/1570/5421/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/70054/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Бушуєвої І.О.,

відповідача - Маісурадзе З.А.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби
(далі - СДПІ)

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.03.2012

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012

у справі № 2а/1570/5421/2011

за позовом державного підприємства
"Ізмаїльський морський торгівельний
порт" (далі - Підприємство)

до СДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року Підприємство
звернулося до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.07.2011 №
.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.03.2012,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.10.2012, позов задоволено з тих
мотивів, що реальне виконання
господарських операцій з поставки
товариством з обмеженою
відповідальністю «Пілігрім-Плюс» (далі
- ТОВ «Пілігрім-Плюс») нафтопродуктів
позивачеві підтверджується
документально, тоді як податковою
інспекцією не доведено обставин, які
виключають право платника на
податковий кредит.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, СДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти
попередніх інстанцій та відмовити у
задоволенні позову Підприємства. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що ТОВ
«Пілігрім-Плюс» є вигодоформуючим
суб'єктом господарювання, а спірні
операції оформлені штучним
документообігом з метою створення
імітації поставки товару та отримання
Підприємством завдяки цьому
необґрунтованих переваг у податковому
обліку.

Підприємством у відповідності до
статті 216 Кодексу адміністративного
судочинства України подано касаційну
скаргу, в якій скаржник зазначає про
правильність та обґрунтованість
висновків попередні судових інстанцій
та просить залишити оскаржувані судові
акти без змін, а скаргу - без
задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, СДПІ було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Підприємства з питання
достовірності даних податкових
декларацій з податку на додану
вартість за січень, лютий 2011 року,
сформованих на рахунок взаємовідносин
з ТОВ «Пілігрім-Плюс». За наслідками
цієї перевірки відповідачем складено
акт від 16.06.2011 № 264/15-3/1125815/24 та прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Підприємству визначено грошове
зобов'язання з ПДВ у сумі 482 201,72 грн. (у
тому числі 321 467,81 грн. за основним
платежем та 160 733,91 грн. за штрафними
санкціями).

Підставою для оспорюваного
донарахування став висновок
податкового органу про безтоварний
характер операцій з поставки
нафтопродуктів позивачеві у рамках
господарських правовідносин з ТОВ
«Пілігрім-Плюс». На обґрунтування
цього висновку СДПІ зазначає, що
названий постачальник відсутній за
місцезнаходженням, не має основних
фондів, рухомого та нерухомого майна,
транспортних засобів та трудових
ресурсів, об'єктивно необхідних для
провадження господарської діяльності
та виконання розглядуваних операцій з
поставки товарів позивачеві, був
учасником транзитних фінансових
потоків та здійснював незаконну
діяльність зі сприяння третім особам у
формуванні даних податкового обліку з
метою отримання податкової вигоди.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З викладених правових норм випливає, що
при реалізації права на податковий
кредит платник повинен довести факти
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою виконання операцій, які є
об'єктом оподаткування ПДВ; платник
повинен представити належним чином
оформлені первинні облікові документи
на купівлю товарів (робіт, послуг) та
податкові накладні. Зазначені
документи повинні відповідати
встановленим законодавством вимогам,
містити несуперечливу та достовірну
інформацію, підтверджувати реальність
виконання платником відповідних
господарських операцій.

У справі, що переглядається, суди на
підставі дослідження поданих
позивачем первинних документів (якими
були оформлені операції з поставки ТОВ
«Пілігрім-Плюс» нафтопродуктів в
адресу позивача) встановили, що ці
операції мали реальний характер та
були опосередковані дійсним рухом
активів.

Зокрема, суди зазначили, що договори на
закупівлю нафтопродуктів (дизельного
палива та бензину) були укладені
Підприємством з ТОВ «Пілігрім-Плюс» за
результатами проведення відкритих
торгів відповідно до Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2008 № 921.

На виконання укладених договорів ТОВ
«Пілігрім-Плюс» поставив позивачеві
паливно-мастильні матеріали; на
підтвердження реальності виконання
розглядуваних операцій Підприємством
подано видаткові накладні, податкові
накладні, прибуткові ордери,
сертифікати відповідності та паспорти
якості поставлених нафтопродуктів;
товар було оплачено позивачем у
безготівковому порядку, що
підтверджується залученими до
матеріалів справи копіями платіжних
доручень; перевезення поставлених
нафтопродуктів здійснювалося
перевізником (приватним підприємством
«Бабаян») з оформленням
товарно-транспортної документації.

У рамках даної справи відповідачем не
подано доказів, які свідчать про те, що
товар насправді не поставлявся
позивачеві, або поставлявся іншою
особою, ніж та, що вказана у первинних
документах, та не доведено здійснення
Підприємством та його контрагентом
узгоджених дій, спрямованих на
створення штучних умов для отримання
незаконної податкової вигоди.

Як встановили суди, подані платником
документи на обґрунтування понесених
витрат за розглядуваними операціями (у
тому числі і по сплаті ПДВ) у їх
сукупності відповідають вимогам,
встановленим статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», містять усі
необхідні реквізити, дозволяють
достовірно встановити зміст та
учасників спірних операцій.

Доводи відповідача про відсутність у
спірного постачальника задекларованих
основних засобів,
матеріально-технічної бази, персоналу
самі по собі не є доказом безтоварності
господарських операцій за участю цього
постачальника; ці доводи (так само як і
посилання СДПІ на наявність ознак
«транзитера» у ТОВ «Пілігрім-Плюс») є
оцінкою контрагента, за дії та
поведінку якого Підприємство не може
нести відповідальність.

Крім того, у комерційній діяльності
виконання поставок товарів, робіт,
послуг не завжди вимагає наявності
власних основних та транспортних
засобів, значної кількості персоналу;
звичаями ділового обороту встановлені
й інші можливості залучення
матеріальних ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

Відомості ж про наявне у контрагентів
на праві власності або оренди майно не
знаходяться у вільному доступі, у
зв'язку з чим у Підприємства була
відсутня реальна можливість
перевірити такі дані відносно його
постачальника.

Так само і перевірка фактичного
перебування контрагента за місцем
реєстрації не входить до кола
обов'язків платника податків-покупця, а
відтак не може впливати на порядок
формування ним даних податкового
обліку.

З урахуванням викладеного слід
погодитися з висновком судів про
відсутність законних підстав для
донарахування позивачеві відповідної
суми ПДВ за оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

З огляду на реорганізацію відповідача
у справі Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне замінити
СДПІ її правонаступником -
спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників податків у м. Одесі
Міжрегіонального головного управління
Мінходів.

За таких обставин, керуючись статтями
55, 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Замінити спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби її
правонаступником - спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників
податків у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Мінходів.

2. Касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Одесі Міжрегіонального
головного управління Мінходів
залишити без задоволення.

3. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.03.2012 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 у
справі № 2а/1570/5421/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:І.О. Бухтіярова І.В.
Приходько