Справа № 2-а-3941/11/0226
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3941/11/0226
Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.В.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Граб Л.С.

судді: Біла Л.М. Боровицький О. А.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
26 квітня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області та просила зобов'язати
відповідача зробити перерахунок
державної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст.50, 52, 54 Закону
України " Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 26 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено.
Визнано дії відповідача
неправомірними.Зобов"язано управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області перерахувати та виплатити
позивачці державну пенсію, відповідно
до ст.54 Закону України " Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в розмірі 50 % від десяти
мінімальних пенсій за віком, починаючи
з 01.03.2011 року. Зобов"язано управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області перерахувати та виплатити
позивачці додаткову пенсію, відповідно
до ст.50 Закону України " Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в розмірі 50 % від
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 01.03.2011 року.Зобов"язано відповідача
нарахувати та виплачувати позивачу
щомісячну компенсацію в разі втрати
годувальника в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 52
Закону України " Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
до суду з апеляційною скаргою та
просить суд скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
підстави апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що оскаржувану
постанову слід залишити без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка являється вдівцем померлої
інваліда І групи 1 категорії
захворювання пов"язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по
втраті годувальника починаючи з 10.02.2011
року.

Згідно ст.36 ч.2 Закону України " Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV,
непрацездатними членами сім"ї
вважаються чоловік(дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку.Згідно ст. 37
даного Закону, пенсія у зв"язку з
втратою годувальника призначається в
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім"ї - 50 % пенсії за віком
померлого годувалиника.

Відповідно до ст. 54 Закону України " Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" державна
пенсія особам, віднесеним до 1
категорії, інвалідам І групи не може
бути нижчою десяти мінімальних пенсій
за віком.

Всупереч статтей 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
вказані доплати виплачувалися
частково, у фіксованому розмірі,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
Постановою Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008 року та Постановою
Кабінету Міністрів України № 654 від
16.07.2008 року, а не в розмірі, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ст. 50 Закону України " Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" інвалідам І
групи, віднесеним до 1 категорії,
додаткова пенсія виплачується в
розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.
Таким чином, позивачка будучи вдовою
померлого інваліда І групи, має
отримувати державну та додаткову
пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З огляду на те, що Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року,
Постановою Міністрів України №530 від
28.05.2008 року та Постановою Кабінету
Міністрів України №654 від 16.07.2008 року
Відповідач неправомірно виплачував
додаткову пенсію в меншому розмірі ніж
це передбачено статтями 50, 54
зазначеного Закону.

Своїми діями Відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод Позивача, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення частини 3 статті 28
зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації Позивачем
конституційної гарантії, встановленої
статтею 46 Конституції України та права
на отримання доплати до пенсії,
передбаченої статтями 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст. 195 КАС України та беручи
до уваги надане суду апеляційної
інстанції право перегляду рішень суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 26 квітня 2011
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.