Справа № 826/5597/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5597/14
інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Ісаєнко Ю.А.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
підприємства з іноземними
інвестиціями «ЛУКОЙЛ - Україна» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.05.2014 року по справі
за їх позовом до Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Херсонській області про визнання
протиправним та скасування постанови і
припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПзІІ «ЛУКОЙЛ - Україна» звернулися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Херсонській
області про визнання протиправною та
скасування постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 11.04.2014
року № 7/21-04-15-33 та припису про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
26.02.2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.05.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ПзІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про задоволення
позову. При цьому апелянт посилається
на незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил позивача на
об'єкті: Автозаправна станція АЗС 22-05
ліворуч в напрямку Криму по вул. Леніна,
12, смт. Антонівка, м. Херсон.

За результатами перевірки складено акт
від 26.02.2014 року, де зазначено, що на
момент перевірки на об'єкті
встановлено виконання будівельних
робіт без реєстрації дозвільної
документації; виконуються земляні
роботи, роботи з капітального ремонту
мережі та роздавального вузла
топливопроводів. Згідно наданого
замовником будівництва до перевірки
договору підряду від 30.12.2013 року № 13/2073
та додатку № 13/2073 від 30.12.2013 року до
договору, запланований перелік
будівельних робіт складає: земляні
роботи, роботи по зміні технологічного
трубопроводу, реконструкція вузлу
зливу, реконструкція резервуарного
парку.

26.02.2014 року відповідачем винесено
припис про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, яким
зупинено будівельні роботи та наказано
до 26.03.2014 року оформити дозвільну
документацію на виконання будівельних
робіт в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідачем прийнято
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 11.04.2014 року №7/21-04-15-33,
якою позивача визнано винним у
вчиненні правопорушення передбаченого
абз. 2 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф у розмірі 1 096 200 грн.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи колегія суддів
зазначає наступне.

Пунктом 1 Порядку виконання
будівельних робіт, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 р. за № 466, передбачено, що
будівельні роботи - це роботи з нового
будівництва, реконструкції, технічного
переоснащення діючих підприємств,
реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до п. 3.10 ДБН А.2.2-2012,
реконструкція - перебудова введених в
експлуатацію в установленому порядку
об'єктів будівництва, яка передбачає
удосконалення виробництва, підвищення
його техніко-економічного рівня та
якості продукції, що виготовляється,
поліпшення умов експлуатації та
проживання, якості послуг, зміну
основних техніко-економічних
показників (кількість продукції,
потужність, функціональне призначення,
геометричні розміри).

Згідно п. 21 Переліку видів діяльності
та об'єктів, що становлять підвищену
екологічну небезпеку, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.08.2013 року № 808, до об'єктів
підвищеної екологічної небезпеки
належать автозаправні станції та
комплекси, а також
автогазонаповнювальні компресорні
станції, автомобільні газозаправні
станції зрідженого газу.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
ним на вищевказаному об'єкті
здійснювався поточний ремонт, який
відповідно до листа Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України від 09.01.2013 року № 40-12-89 не
відноситься до будівельних робіт,
колегією суддів не приймається до
уваги, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що на об'єкті «Автозаправна
станція АЗС 22-05 ліворуч в напрямку
Криму по вул. Леніна, 12, смт. Антонівка,
м. Херсон» виконувались роботи, які
відповідають критеріям, встановленим
ДБН А.2.2-2012 і характеризуються саме як
реконструкційні роботи.

Крім того, лист Державної архітектурно
- будівельної інспекції України від
09.-1.2013 року № 40-12-89 не є
нормативно-правовим актом, має лише
інформаційний характер і стосується
робіт, які пов'язані з переобладнанням
і переплануванням жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності.

Таким чином, виходячи з аналізу
встановлених фактичних обставин
справи на підставі положень ДБН А.2.2- 2012,
п. 1 Порядку № 466, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
були проведені роботи з реконструкції
автозаправної станції шляхом
здійснення ремонту технологічного
обладнання (заміни технологічного
трубопроводу, демонтажу-монтажу і
пуско-наладки ТРК, реконструкції вузла
зливу з заміною комплектуючих,
реконструкції резервуарного парку),
які являються невід'ємною частиною АЗС.
Крім того, проведенню даних робіт
передували: звільнення даного
обладнання від нафтопродуктів, тощо.
Дані обставини підтверджуються
протоколами від 30.12.2013 року №№ 1, 2
погодження договірної ціни за виконані
роботи (а.с.82 та зворот а. с. 82, Т. 1), а
також наказом позивача від 08.01.2014 року
№ 3-П «Про ремонт технологічного
обладнання на автозаправній станції №
22-05 в Херсоніській області (а.с. 83, Т. 1).

Отже, посилання апелянта на ту
обставину, що зазначене вище
технологічне обладнання не можна
розцінювати як АЗС є помилковими,
оскільки таке обладнання є складовою
частиною об'єкта будівницва -
автозаправної станції, що був
реконструйований шляхом технічного
переоснащення - заміни комплектуючих
новими, більш продуктивними.

Апеляційна інстанція також не може
погодитися з доводами апелянта щодо
відсутності у відповідача повноважень
на визначення категорії складності
об'єкта будівництва, з огляду на
слідуюче.

За ч. 2 ст. 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до будівельних норм та державних
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва.

Частинами 3 та 4 цього ж Закону
передбачено, що віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, п. 7 цього Порядку
встановлено, що під час проведення
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єктах самочинного
будівництва (у разі відсутності
проектної документації) категорія
складності таких об'єктів визначається
посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Рішенням науково-технічної ради
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 16 червня
2011 року № 59 схвалено Настанову щодо
застосування будівельних норм у
частині віднесення об'єктів
будівництва до категорій складності
для подальшого проектування і
експертизи (діяла на час прийняття
спірної постанови).

Відповідно до пункту 1 Настанови
остання розроблена для застосування
проектувальниками і замовниками на
стадії розроблення завдання на
проектування об'єктів будівництва та
при здійсненні їх проектування, а також
для використання експертами
експертних організацій при проведенні
експертизи проектів будівництва і
посадовими особами
Держархбудінспекції, зокрема під час
проведення державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва (у
разі відсутності проектної
документації) та при прийманні
завершених будівництвом об'єктів в
експлуатацію.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що віднесення
об'єкта будівництва до тієї чи іншої
категорії складності здійснюється
проектною організацією і замовником
будівництва. Разом із тим, відповідні
дії може вчинити і Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю з метою накладення штрафу за
порушення вимог законодавства при
здійсненні самочинного будівництва.

Таким чином, інспекція уповноважена
визначати категорію складності об'єкта
будівництва.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 21.01.2014 року у справі №
К/9991/78386/12, де, окрім іншого, зазначено,
що для правильного вирішення справи
судам необхідно дати оцінку
обґрунтованості визначення інспекцією
категорії складності об'єкта
будівництва.

Наведене вище дає підстави судовій
колегії прийти до висновку, що судом
може бути надано правову оцінку
обґрунтованості визначення Інспекцією
категорії складності об'єкта
будівництва.

Окрім вищезгаданого, колегія суддів
зазначає, що в судовому засіданні
представником позивача вказано на
відсутність документації з
зазначенням категорії складності АЗС
22-05, що знаходиться за адресою: вул.
Леніна, 12, смт. Антонівка, м. Херсон.
Зокрема, було вказано на наявності лише
проекту будівництва.

Статтею 1 Закону України «Про об'єкти
підвищеної небезпеки» передбачено, що
об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на
якому використовуються,
виготовляються, переробляються,
зберігаються або транспортуються одна
або кілька небезпечних речовин чи
категорій речовин у кількості, що
дорівнює або перевищує нормативно
встановлені порогові маси, а також інші
об'єкти як такі, що відповідно до закону
є реальною загрозою виникнення
надзвичайної ситуації техногенного та
природного характеру.

Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про
екологічну експертизу» передбачено, що
перелік видів діяльності та об'єктів,
що становлять підвищену екологічну
небезпеку, встановлюється Кабінетом
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, і центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Пунктом 21 Переліку видів діяльності та
об'єктів, що становлять підвищену
екологічну небезпеку, затвердженого
постановою КМ України від 28 серпня 2013 р.
№ 808 передбачено, що автозаправні
станції належать до об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку.

Таким чином, вказана правова норма
чітко встановлює, що автозаправні
станції - це об'єкти, що становлять
підвищену екологічну небезпеку.

Абзацом 1 п. 6 Порядку віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності, затвердженого постановою
КМ України від 27 квітня 2011 року N 557,
передбачено, що до V категорії
складності відносяться об'єкти
будівництва, які згідно із Законом
України «Про об'єкти підвищеної
небезпеки» є об'єктами підвищеної
небезпеки.

За таких обставин, аналіз зазначених
вище правових норм свідчить, що
категорія складності автозаправних
станцій фактично встановлена нормами
діючого законодавства, і завжди є
п'ятою. Тобто, діючим законодавством
встановлено обмеження на визначення
інших категорій складності
автозаправних станцій ніж п'ята.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах
будівництва, що належать до IV і V
категорій складності, підключення
об'єкта будівництва до інженерних
мереж та споруд надається замовнику та
генеральному підряднику чи підряднику
(у разі якщо будівельні роботи
виконуються без залучення
субпідрядників) після отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідач при
прийнятті постанови про накладення
штрафу та припису про усунення
порушення, діяв на підставі та у спосіб,
що визначений чинним законодавством
України, оскільки під час здійснення
позапланової перевірки апелянта,
виявлено грубе порушення
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, а саме виконання
реконструкційних робіт на об'єкті
підвищеної небезпеки V - категорії
складності без реєстрації необхідної
дозвільної документації.

Посилання апелянта, що постанова про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері мостобудівної діяльності
винесена не уповноваженою на це особою,
а саме заступником начальника
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Херсонській
області, колегією суддів також не
приймається до уваги з таких підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 06.04.1995№ 244 «Про затвердження
Порядку накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» визначено, що справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності розглядаються
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами (далі -
інспекції). Накладати штраф від імені
інспекцій мають право керівник
Держархбудінспекції та уповноважені
ним його заступники, керівники
територіальних органів
Держархбудінспекції та їх заступники у
межах своїх повноважень. Штрафи
накладаються на юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (далі -
суб'єкт містобудування) за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності. (п.2 постанови).

З матеріалів справи слідує, що спірна
постанова винесена та підписана
заступником начальника Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Херсонській області Руснак
О.Ю., що повністю спростовує посилання
апелянта на те, що постанова про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
прийнята не уповноваженою на це особою.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу підприємства з
іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ -
Україна» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.05.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16.07.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Ісаєнко Ю.А.