Справа № К/9991/76548/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/76548/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
прокурора м. Авдіївки Донецької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до прокурора м. Авдіївки
Донецької області в якому просила
визнати дії відповідача щодо розгляду
її звернення протиправними,
зобов'язати останнього розглянути це
звернення по суті у відповідності до
вимог Закону України від 2 жовтня 1996
року № 393/96-ВР «Про звернення громадян»
(далі - Закон № 393/96-ВР).

В обґрунтування позову зазначила, що 5
листопада 2010 року звернулась до
відповідача із зверненням, проте
відповідь на нього надана з порушенням
строку, встановленого статтею 20 Закону
України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
«Про звернення громадян» (далі - Закон
№ 393/96-ВР) та статтею 40 Конституції
України, крім того прокурором не надано
відповіді по суті порушених у
зверненні питань, а також не проведено
перевірку у відповідності до вимог
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1798-ХІІ «Про прокуратуру» (далі Закон
№ 1798-ХІІ) та Інструкції про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України, затвердженої
наказом Генерального прокурора
України від 28 грудня 2005 року № 9гн (далі
Інструкція).

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26
травня 2011 року позов задоволено
частково, визнано неправомірною
бездіяльність відповідача щодо
ненадання відповіді на скаргу у
терміни, встановлені статтею 20 Закону
№ 393/96-ВР, визнано неправомірними дії
прокурора щодо ненадання належної
відповіді на скаргу позивача та
зобов'язано повторно розглянути таку з
наданням належної відповіді у
відповідності до Закону № 1798-ХІІ. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 липня
2011 року, постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково, визнано неправомірною
бездіяльність відповідача щодо
ненадання відповіді на скаргу у
терміни, встановлені статтею 20 Закону
№ 393/96-ВР. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
в частині відмови у позові, просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

У відповідності до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог суд на підставі наявних
у справі даних встановив і правильно
виходив з того, що скаржнику надана
належна та вичерпна відповідь по суті
порушених у скарзі від 5
листопада 2010 року питань з урахуванням
повноважень Прокуратури, передбачених
Законами № 393/96-ВР та № 1798-ХІІ в порядку,
встановленому Інструкцією.

За вимогами частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Так, вирішуючи спір по суті позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив, зокрема з вимог положень
статті 40 Конституції України,
відповідно до якої усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
статтею 40 Конституції України права,
регламентовано Законом №393/96-ВР.

Преамбулою до Закону № 393/96-ВР
передбачено, що цей Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 Закону №393/96-ВР
передбачено, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Згідно статті 14 Закону №393/96-ВР, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
посадові особи зобов'язані розглянути
пропозиції (зауваження) та повідомити
громадянина про результати розгляду.

За змістом частини 1 статті 15 Закону №
393/96-ВР, органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 19 цього Закону, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень, зокрема,
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і
вчасно перевіряти заяви чи скарги;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Питання щодо діяльності органів
прокуратури щодо розгляду та вирішення
заяв, скарг і пропозицій також
регулюється нормами Закону № 1789-XII, за
приписами пункту 7 частини 1 статті 15
якого, Генеральний прокурор України
відповідно до законів України видає
обов'язкові для всіх органів
прокуратури накази, розпорядження,
затверджує положення та інструкції

Наказом Генерального прокурора
України від 28 грудня 2005 року № 9гн, з
метою забезпечення виконання вимог
Конституції України, Законів України
"Про звернення громадян", "Про статус
народного депутата України", "Про
статус депутатів місцевих рад", Указу
Президента України "Про додаткові
заходи щодо забезпечення реалізації
громадянами конституційного права на
звернення", вдосконалення діяльності
органів прокуратури щодо розгляду та
вирішенні заяв, скарг і пропозицій,
затверджено Інструкцію про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України (далі Інструкція),
якою встановлюється порядок розгляду і
вирішення звернень громадян, службових
та інших осіб, запитів і звернень
народних депутатів України, депутатів
місцевих рад, а також прийому громадян,
службових та інших осіб у Генеральній
прокуратурі України, прокуратурах
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя, військових
прокуратурах регіонів та
Військово-Морських Сил України,
міських, районних, міжрайонних і
прирівняних до них прокуратурах.

Статтею 12 Закону № 1789-XII встановлено, що
прокурор розглядає заяви і скарги про
порушення прав громадян та юридичних
осіб, крім скарг, розгляд яких
віднесено до компетенції суду.

Аналогічні положення викладені у
пункті 1.1 загальних положень
Інструкції, відповідно до якого в
органах прокуратури вирішуються
звернення про порушення прав громадян
та юридичних осіб, крім скарг, розгляд
яких віднесено до компетенції суду.

В свою чергу, у пункті 4.14 Інструкції
зазначено, що за підсумками вирішення
звернень може бути прийнято одне з
таких рішень.

Задоволено - вжито заходів до повного
або часткового поновлення прав і
законних інтересів заявника. Не може
вважатися задоволеним звернення,
рішення по якому прийнято не за
вимогами громадянина, а результатами
виявлених недоліків або порушень
закону.

Частково задоволене звернення -
звернення, в якому міститься дві чи
більше вимог і за результатами
перевірки якого не всі з них визнані
обґрунтованими.

Повторно задоволене - звернення щодо
оскарження відповіді певної
прокуратури, за яким приймалося
рішення про відмову в задоволенні
раніше поданого звернення. При цьому
первинне рішення скасовується.

Відхилено - вимоги заявника, викладені
у зверненні, визнані необґрунтованими.

Роз'яснено - за зверненням, у якому не
містилося прохань про задоволення
будь-яких вимог або клопотань, надано
роз'яснення з питань правового
характеру.

Судом встановлено, що 5 листопада 2010
року позивач звернулась до відповідача
із зверненням (скаргою), яке, відповідно
до книги обліку заяв та скарг громадян,
зареєстровано в Прокуратурі міста
Авдіївки Донецької області 12 листопада
2010 року.

Відповідь на вказану скаргу надіслана
на адресу позивача 25 грудня 2010 року,
тобто з порушенням строку,
встановленого статтею 20 Закону №
393/96-ВР та статтею 40 Конституції
України.

Дані обставини не заперечуються
позивачем і не оскаржуються
відповідачем в касаційному порядку,
крім того їм надана належна правова
оцінка судами попередніх інстанцій.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи, зокрема скарги
ОСОБА_4 від 5 листопада 2010 року,
вбачається, що така подана до
прокуратури з вимогами провести
перевірку та винести протест на
постанову Окружної виборчої комісії
територіального виборчого округу № 45
від 19 лютого 2010 року № 45, також просила
внести зміни до вказаної постанови і
запису до трудової книжки щодо часу
звільнення, стягнення заборгованості з
заробітної плати і за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди.

Отже, в скарзі, поданої позивачем до
Прокуратури м. Авдіївки Донецької
області фактично ідеться про захист
порушених, на думку скаржника, трудових
прав та стягнення моральної шкоди.

З відповіді, прийнятої за наслідками
розгляду скарги позивача вбачається,
що останній роз'яснено положення
статті 12 Закону № 1789-XII та повідомлено
про порядок розгляду трудових спорів
відповідно до частини 1 статті 221
Кодексу Законів про працю України,
статей 118-120 Цивільного кодексу України,
а також зазначено про право подання
цивільного позову до суду першої
інстанції про відшкодування моральної
шкоди на підставі частини 3 статті 23
Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, відповідач при
розгляді скарги позивача прийняв
передбачене абзацом 6 пункту 4.14
Інструкції рішення по суті порушених у
зверненні питань з урахуванням
повноважень органів прокуратури,
передбачених статтею 12 Закону № 1789-XII
надавши роз'яснення з питань правового
характеру, а тому діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, рішення суду апеляційної
інстанції відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для скасування судового рішення
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало