Справа № 2а-2274/09/1470
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/21828/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Гаманка О.І.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю юридичної фірми
"Укрінконтракт" (далі - Товариство) про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29
жовтня 2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 6 жовтня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року відділення Фонду
пред'явило в суді позов, в якому просило
стягнути з Товариства
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
2006 та 2008 роках в розмірі 13100 гривень 50
копійок, а також пеню в розмірі
1672 гривні 78 копійок за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позову відділення
Фонду зазначило, що всупереч вимогам
статей 19, 20 Закону України від 21 березня
1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 875-XІI)
Товариство не забезпечило
працевлаштування інвалідів та не
сплатило за це
адміністративно-господарські санкції
та пеню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29
жовтня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 жовтня 2011
року, відділенню Фонду в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, та,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
в касаційній скарзі позивач ставить
питання про скасування ухвалених ними
рішень та прийняття нової постанови
про задоволення позову в повному
обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
Товариство зазначає про її
необґрунтованість та просить залишити
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що Товариством вжиті усі,
передбачені чинним законодавством,
заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, що
підтверджено відповідними доказами, а
тому штрафні санкції, передбачені
статтею 20 Закону № 875-XІI, та пеня за їх
несвоєчасну сплату до нього
застосовуватися не можуть.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів.

Відповідно до статті 19 Закон № 875-XІI для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною дев'ятою статті 19
Закону N 875-XII підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону N 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
№ 875-XІI підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до звітів,
поданих Товариством за 2006 та 2008 роки
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів (форми № 10-ПІ),
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу склала 29
осіб, кількість штатних працівників
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях - 1 особа (за 2006 рік),
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу склала 28
осіб, кількість штатних працівників
інвалідів, які повинні працювати на
робочих місцях - 1 особа (за 2008 рік).
Оскільки в Товаристві у ці роки
інваліди не працювали, то відповідач
нарахував
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів та пеню
за порушення термінів їх сплати у
розмірі 14 773 гривень 28 копійок,
відповідно до акту перевірки від 14
травня 2009 року з питання дотримання
вимог статей 19, 20 Закону № 875-XІI у 2006-2008
роках.

Тож, за висновком судів попередніх
інстанцій, з яким погоджується й
колегія суддів, застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені є безпідставним, оскільки ним
були вжиті заходи щодо недопущення
правопорушення, яке є підставою для
застосування до нього штрафних
санкцій, визначених статтею 20 Закону №
875-XІI та пені за їх несвоєчасну сплату.
Зокрема, у 2006 та 2008 роках він своєчасно
інформував Центральний районний центр
зайнятості міста Миколаєва про
наявність робочих місць для
працевлаштування інвалідів, шляхом
подання звітів форми № 3-ПН, створив
робочі місця для працевлаштування
інвалідів та брав участь у ярмарку
вакансій для осіб з обмеженими
фізичними можливостями.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновку судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, то відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстави для
скасування ухвалених ними рішень
відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2009
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

О.І. Гаманко