Справа № 818/770/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р. Справа № 818/770/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014р. по
справі №818/770/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах, Відділу державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернулась до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах, Відділу державної виконавчої
служби Сумського міського управління
юстиції, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність
УПФУ в м. Сумах щодо несписання
фінансових санкцій, застосованих до
позивача як до платника внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування;

- зобов'язати УПФУ в м. Сумах списати
фінансові санкції, застосовані до
позивача як до платника внесків за
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, та внести відповідні
зміни до її особового рахунку платника;

- визнати протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
щодо не закінчення виконавчого
провадження ВП № 42191638 з виконання
рішення УПФУ в м. Сумах від 18.02.2013 року №
568;

- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції повернути
виконавчий документ стягувачу у
виконавчому провадженні ВП № 42191638 з
виконання рішення УПФУ в м. Сумах від
18.02.2013 року № 568, та зняти арешти з майна
позивача, у тому числі, але не виключно,
із вилученням відповідних записів про
обтяження в державних реєстрах.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що 18.02.2013 року УПФУ в м. Сумах було
прийнято рішення від № 568 про
застосування до позивача фінансових
санкцій на підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Вказане рішення було
оскаржено позивачем у судовому
порядку. Постановою Сумського
окружного адміністративного суду від
11.06.2013 року по справі №818/4012/13-а,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.2013 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 06.04.2014 року, у
задоволенні позову про скасування
зазначеного рішення було відмовлено.

Зазначає, що з 2006 року позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
довідкою ДПІ в м. Сумах та свідоцтвом
про сплату єдиного податку.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
№ 3609-VI частину п'ятнадцяту статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" доповнено абзацами другим
і третім, відповідно до яких фінансові
санкції (штраф, пеня) та
адміністративні стягнення, а також
примусові стягнення органами
виконавчої служби за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - підприємцями, які обрали
особливий спосіб оподаткування, не
застосовуються.

Нараховані органами Пенсійного фонду
України суми фінансових санкцій,
зазначених в абзаці другому цієї
частини, та не сплачені фізичними
особами-підприємцями, які обрали
особливий спосіб оподаткування,
підлягають списанню.

У зв'язку з цим, 17.02.2014 року позивач
звернувся до УПФУ в м. Сумах із заявою
про списання фінансових санкцій, за
наслідком розгляду якої, листом від
06.03.2013 року №4454/02-09 позивачу було
повідомлено про відсутність підстав
для списання, оскільки законодавством
не передбачено списання фінансових
санкцій з фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

На думку позивача, таке твердження УПФУ
в м. Сумах не ґрунтується на положеннях
законодавства, оскільки зазначені
норми Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не містять будь-яких
винятків щодо списання фінансових
санкцій, застосованих до фізичних
осіб-підприємців, що перебувають на
спрощеній системі оподаткування, у
тому числі і щодо внесків, що
нараховувались на фонд оплати праці.
Норми не містять застереження про те,
що обов'язок відповідача списати
фінансові санкції стосується лише
таких санкцій, нарахованих підприємцям
за несплату внесків безпосередньо за
себе, а не за своїх найманих
працівників.

13.03.2014 року позивачем листом від
Сумської філії "Інформаційний центр"
МУЮ одержано витяг про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна арешту усього належного йому
рухомого майна на підставі постанови
державного виконавця ВДВС СМУЮ
Лешанової І.М. від 20.02.2014 ВП №42191638.

17.03.2014 року позивачем до відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції подано
клопотання про повернення виконавчого
документа стягувачу з тієї ж правової
підстави, що і заяву про списання
фінансових санкцій до органу ПФУ, але
на даний час виконавче провадження не
закінчене, що, на думку позивача,
суперечить приписам Закону України
"Про виконавче провадження".

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014 року
адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправною відмову у
списанні фінансових санкцій, викладену
у листі УПФУ в м. Сумах від 06.03.2014 №
4454/02-09.

Зобов'язано УПФУ в м. Сумах повторно
розглянути заяву позивача про списання
фінансових санкцій від 17.02.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

Позивач та УПФУ в м. Сумах, не
погодившись із судовим рішенням,
подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить
змінити оскаржувану постанову в
частині зобов'язання УПФУ в м. Сумах
повторно розглянути заяву позивача про
списання фінансових санкцій від 17.02.2014
року, а в частині відмови в задоволенні
позовних вимог - скасувати, та ухвалити
в цій частині нову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

УПФУ в м. Сумах в апеляційній скарзі
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
06.05.2014 року та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваного рішення з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Позивач надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись
на законність та обґрунтованість
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог щодо визнання
протиправною відмови у списанні
фінансових санкцій, викладену у листі
УПФУ в м. Сумах від 06.03.2014 року № 4454/02-09,
просив залишити його в цій частині без
змін, а апеляційну скаргу УПФУ в м.
Сумах без задоволення.

Відповідачі правом надання письмових
заперечень на апеляційні скарги не
скористались.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та просив її задовольнити, а апеляційну
скаргу УПФУ в м. Сумах залишити без
задоволення.

Представники відповідачів у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
у встановленому законом порядку.

Колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу без участі
уповноважених представників
відповідачів, належним чином
повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши письмові
докази, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга УПФУ в м. Сумах підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, перебуває на обліку в УПФУ
у м. Сумах, що підтверджується копією
заяви про реєстрацію платника
страхових внесків (а.с. 105).

З 2006 року позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного податку, що
підтверджується довідкою ДПІ в м. Сумах
від 23.12.2013 № 24012/К/17-432 (а.с. 13) та
свідоцтвом платника єдиного податку
серія НОМЕР_1 (а.с.14).

З 12.02.2013 року по 18.02.2013 року УПФУ у м.
Сумах проведено планову документальну
перевірку ФОП ОСОБА_2, за результатами
якої складено акт "Про результати
планової перевірки ФОП ОСОБА_2, яка
використовує працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту),
щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
Фонд України, а також достовірності
відомостей поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
період 09.11.2006 по 31.12.2012 від 18.02.2013 № 78/05-14
(а.с. 52-65).

Актом перевірки встановлено, що
позивачем за грудень 2006 року, січень -
грудень 2007 року, січень - березень 2008
року не було нараховано страхових
внесків за ставкою 31,8%, 33,2% на фонд
заробітної плати працівників, що
призвело до зниження сум фактичних
витрат на оплату праці на загальну суму
41906,77 грн. З даного фонду оплати праці
позивачем не було обчислено та
сплачено до управління страхових
внесків за ставкою 31,8%, 33,2% на загальну
суму 13884, 27 грн.

На підставі висновків акту перевірки,
УПФУ в м. Сумах 18.02.2013 року було прийнято
рішення №568 про застосовування
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків в сумі 45656, 92 грн. (а.с. 8).

Позивач, не погоджуючись із
правомірністю прийняття вказаного
рішення, оскаржив його в судовому
порядку.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11.06.2013 року
по справі №818/4012/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.07.2013 року
та Вищого адміністративного суду
України від 06.04.2014 року, в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

17.02.2014 року позивач звернувся до УПФУ в
м. Сумах із заявою про списання
фінансових санкцій на несплачені
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування (а.с. 15).

Листом від 06.03.2014 № 4454/02-09 УПФУ в м. Сумах
було відмовлено позивачу у списанні
фінансових санкцій, посилаючись на те,
що законодавством не передбачено
списання фінансових санкцій з фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників (а.с. 16).

13.03.2014 року позивачем листом від
Сумської філії "Інформаційний центр"
МУЮ одержано витяг про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна арешту усього належного йому
рухомого майна на підставі постанови
державного виконавця ВДВС СМУЮ
Лешанової І.М. від 20.02.2014 ВП №42191638.

17.03.2014 року позивачем до відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції подано
клопотання про повернення виконавчого
документа стягувачу з тієї ж правової
підстави, що і заяву про списання
фінансових санкцій до органу ПФУ, але
на даний час виконавче провадження не
закінчене.

Позивач, не погоджуючись із
правомірністю дій відповідачів,
звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
позивач у період з 07.11.2006 року по 31.12.2009
року перебував на спрощеній системі
оподаткування та був платником єдиного
податку, то згідно із положеннями
частини 15 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (із змінами, внесеними
Законом України від 07.07.2011 № 3609-VI),
нараховані позивачу на підставі
рішення УПФУ в м. Сумах від 18.02.2013 року
№568 фінансові санкції підлягають
списанню, а тому відмова у їх списанні є
незаконною. В свою чергу, оскільки суд
не наділений повноваженнями підміняти
функції інших органів, то позовні
вимоги щодо зобов'язання УПФУ в м. Сумах
списати фінансові санкції є
необґрунтованими та, як наслідок, суд
першої інстанції дійшов висновку про
необхідність виходу за межі заявлених
позовних вимог та зобов'язання
повторно розглянути заяву про списання
фінансових санкцій. Також, оскільки
жодних порушень щодо виконавчого
провадження № 42191638 з примусового
виконання рішення УПФУ в м. Сумах від
18.02.2013 № 568 під час розгляду справи
встановлено не було, то суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог до Відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори у порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відносини, які виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(далі -Закон України № 1058-IV).

Статтею 1 Закону України № 1058-IV
визначено, що страхувальниками є
роботодавці та інші особи, які
відповідно до закону сплачують єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та/або є
платниками відповідно до цього Закону.

Застрахована особа - фізична особа, яка
відповідно до цього Закону підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню і сплачує
(сплачувала) та/або за яку сплачуються
чи сплачувалися у встановленому
законом порядку страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та до накопичувальної
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування.

Згідно п. п. 1, 3 ст. 11 Закону України №
1058-IV, загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають:

- громадяни України, іноземці (якщо інше
не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
підприємців та інших осіб (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру;

- фізичні особи - підприємці, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

У відповідності до п. 1 ч. 14 Закону
України № 1058-IV визначено, що
страхувальниками відповідно до цього
Закону є роботодавці, а саме,
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - підприємці та інші особи
(включаючи юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно п.п. 6, 12 ст. 20 Закону України №
1058-IV передбачено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Виходячи з вищезазначених положень
Закону, колегія суддів дійшла висновку,
що загальнообов'язковому пенсійному
страхуванню підлягають окремо наймані
працівники фізичної особи-підприємця
та сама фізична особа-підприємець. В
свою чергу, фізична особа -підприємець
є страхувальником найманих
працівників, за яких сплачує страхові
внески до Пенсійного фонду України.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року №3609-VІ частину п'ятнадцяту статті
106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" доповнено абзацами другим
і третім такого змісту:

"Фінансові санкції (штраф, пеня) та
адміністративні стягнення, а також
примусові стягнення органами
виконавчої служби за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються. Нараховані органами
Пенсійного фонду України суми
фінансових санкцій, зазначених в
абзаці другому цієї частини, та не
сплачені фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування,
підлягають списанню".

Колегія суддів зазначає, що згідно
вказаної правової норми вбачається, що
списання нарахованих фінансових
санкцій (штраф, пеня) та
адміністративних стягнень проводиться
Пенсійним фондом України виключно
фізичним особам-підприємцям, які не
сплатили (своєчасно не сплатили) за
себе внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування під час
провадження господарської діяльності.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що положення
абз. 2 та абз. 3 ч. 15 ст. 106 Закону України
№ 1058-IV не розповсюджуються на
страхувальників (роботодавців), які
використовують працю найманих
працівників.

Натомість, як вбачається із рішення
УПФУ в м. Сумах від 18.02.2013 року №568, сума
штрафних санкцій була накладена на
позивача саме як на страхувальника
(роботодавця) своїх найманих
працівників.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що нараховані на позивача, як на
страхувальника, фінансові санкції
списанню не підлягають, а тому заявлені
останнім вимоги щодо визнання
неправомірними дій УПФУ в м. Сумах щодо
відмови у їх списанні за зобов'язання
списати, є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених позовних вимог до
Відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції,
колегія суддів дійшла висновку про
наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно із п. 8 ст. 17 Закону виконавчими
документами є рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 наведеного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження").

Частина 1 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачає
обов'язок державного виконавця
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим Законом, та
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Як було встановлено під час розгляду
справи, рішення Управління Пенсійного
фонду України в м.Сумах від 18.02.2013 № 568
про стягнення з позивача фінансових
санкцій у розмірі 45656,92 грн. є
виконавчим документом та відповідає
вимогам до виконавчих документів,
передбачених ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження".

Виконавчий документ пред'явлений до
виконання у строк, визначений нормами з
п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 22 Закону України
"Про виконавче провадження", а саме
протягом року з наступного дня після
набрання ним юридичної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно із ч. 2 вищенаведеної статті
Закону передбачено, державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

20.02.2014 року одночасно з прийняттям
постанови про відкриття виконавчого
провадження №42191638 (а.с. 84), за заявою
стягувача від 14.02.2014 № 2993/03-07 (а.с. 86),
головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції Лешановою
І.М. прийнято постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони про
відчуження (а.с. 88).

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про дотримання
державним виконавцем вимог діючого
законодавства під час вчинення
виконавчих дій за виконавчим
провадженням №42191638 з примусового
виконання рішення УПФУ в м.Сумах від
18.02.2013 № 568.

Також, враховуючи, що визначена
позивачу сума штрафних санкцій
списанню не підлягає та ним в
добровільному порядку не сплачена,
колегія суддів не вбачає правових
підстав для закриття виконавчого
провадження.

В зв'язку з чим, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
вказаної частини позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідачі, будучі
суб'єктами владних повноважень та
заперечуючи проти позову, довели
правовірність власних дій.

З огляду на встановлені під час
розгляду справи обставини, колегія
суддів дійшла висновку щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, серед
іншого, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014 року
№818/770/14 не відповідає вимогам ст.159 КАС
України, а тому відповідно до вимог
ст.202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог, з прийняттям в цій
частині нової постанови про відмову в
їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 1
ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах
задовольнити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06.05.2014р. по
справі №818/770/14 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах,
Відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії скасувати в частині задоволення
позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою відмовити Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

В іншій частині постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
06.05.2014р. по справі №818/770/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст постанови виготовлений
21.07.2014 р.