Справа № К/9991/3301/11-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/3301/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Кобилянського М.Г.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Міністерства фінансів України та
Державної судової адміністрації
України на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 25
жовтня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 січня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області, треті особи: Головне
управління Державного казначейства
України в Донецькій області,
Димитрівський міський суд Донецької
області, про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії,

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
фінансів України, Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області, треті особи: Головне
управління Державного казначейства
України в Донецькій області,
Димитрівський міський суд Донецької
області, в якому з урахуванням уточнень
до позову просив визнати
неправомірними бездіяльність
Державної судової адміністрації
України та Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області щодо неприйняття
заходів з повного фінансування
заробітної плати з 19 серпня 2009 року по 30
вересня 2010 року з розрахунку,
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865, Законами України «Про Державний
бюджет на 2009 рік», «Про Державний
бюджет на 2010 рік», а також Законом
України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати у
заявленому періоді, зобов'язати
Міністерство фінансів України
виділити з Державного бюджету України
грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України та
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області на бюджетну програму
«Виконання рішень судів на користь
суддів» для здійснення виплати
недосплаченої за період з 19 серпня 2009
року по 30 вересня 2010 року
заробітної плати; зобов'язати
Територіальне управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області виділити Димитрівському
міському суду Донецької області
додаткове фінансування з бюджетної
програми «Виконання рішень судів на
користь суддів» для здійснення виплати
недоплаченої за період з 19 серпня 2009
року по 30 вересня 2010 року заробітної
плати, встановленої постановою
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року №865, Законами України
«Про Державний бюджет на 2009 рік», «Про
Державний бюджет на 2010 рік», а також
Законом України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» на момент виплати у
заявленому періоді.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 січня 2011
року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
повністю.

У касаційних скаргах, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, представники
Міністерства фінансів України та
Державної судової адміністрації
України просять скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
а за справою ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Перевіривши наведені доводи в
касаційних скаргах та рішення судів
щодо правильності застосування ними
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що ОСОБА_2 призначено
суддею Димитрівського міського суду
Донецької області відповідно до Указу
Президента України №12/207 від 12 січня 2007
року, до виконання обов'язків судді
Димитрівського міського суду
Донецької області приступив з 25 січня
2007 року.

Крім того, судами попередніх інстанцій
було встановлено, що наказом №19-к від
23 січня 2007 року позивачу
встановлено посадовий оклад у розмірі
2490 грн, без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2006-2009 роки.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2007 року, визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865. За висновками суду при
нарахуванні та виплаті позивачу
заробітної плати відповідачами було
порушено право останнього на отримання
заробітної плати у розмірі,
встановленому чинним законодавством,
допущено бездіяльність щодо виконання
вимог постанови Кабінету міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року №865, у зв'язку із чим
така бездіяльність відповідачів
підлягає визнанню неправомірною.

Проте, колегія суддів касаційної
інстанції з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
може, оскільки вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів» №2862-ХІІ (в
редакції, що діяла станом на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові оклади
професійних суддів не встановлювались,
а тому на реалізацію цього Закону,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865 було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи, яка
набрала законної сили з 01 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року №865»
зазначену постанову доповнено,
зокрема, пунктом 4-1, яким установлено,
що розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року в
адміністративній справі за позовом
Особи до держави Україна, Кабінету
Міністрів України, треті особи:
Державне казначейство України,
Державна судова адміністрація, визнано
протиправним і скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865.

Зазначену постанову в цій частині
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року.

В той же час, постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року №1243 встановлено, що розміри
посадових окладів суддів, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанову
Кабінету Міністрів України «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
від 21 грудня 2005 року №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865» від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року №865.

Проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року у справі №К-37929/09 за
касаційною скаргою Кабінету Міністрів
України було визнано такими, що не
відповідають нормам матеріального
права, та скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду України від 19
серпня 2009 року і відмовлено Особі в
задоволенні позову до Кабінету
Міністрів України, треті особи -
Конституційний Суд України, Верховний
Суд України, Вищий адміністративний
суд України, Вищий господарський суд
України, про визнання незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року
№1243 в частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року №865» від 31 грудня 2005
року №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року №865.

Водночас, визнання нечинним пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№865 при наявності постанов Кабінету
Міністрів України №1243 від 21 грудня 2005
року «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» та №1310 від
31 грудня 2005 року «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року
№865», які також стосуються питання
обчислення заробітної плати суддів, не
давало підстав відповідачу
здійснювати виплату заробітної плати у
заявлених розмірах.

Крім того, пунктом 2 Указу Президента
України «Про заходи щодо забезпечення
наповнення державного бюджету та
посилення фінансово-бюджетної
дисципліни» від 28 лютого
1997 року №187 встановлено, що витрачання
коштів органами виконавчої влади, їх
структурними підрозділами, іншими
організаціями, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
здійснюється на підставі їх кошторисів
доходів і видатків, які затверджуються
у встановленому порядку не пізніше, ніж
в місячний строк після затвердження
відповідних бюджетів.

Відповідно до частини другої статті 51
Бюджетного кодексу України
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів, відповідно до
затвердженого бюджетного розпису.

Кошторис є основним плановим
документом бюджетної установи, який
надає повноваження щодо отримання
доходів і здійснення видатків,
визначає обсяг і спрямування коштів
для виконання бюджетною установою
своїх функцій та досягнення цілей,
визначених на бюджетний період
відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів, до яких
відноситься Державна судова
адміністрація України, беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Будь-які
зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Держаний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися.

Згідно пункту 7 статті 23 Бюджетного
кодексу України, усі бюджетні
призначення втрачають чинність після
закінчення бюджетного періоду, за
винятком тих випадків, коли окремим
законом передбачені багаторічні
бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 01 січня по 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період.

Конституцією України визначено кінець
бюджетного періоду - 31 грудня поточного
року, тобто саме у цей час закінчуються
всі бюджетні призначення. Винятком є
лише випадок, коли окремим законом
передбачається багаторічне
призначення.

Виплати, якими є позовні вимоги
позивача, не відносяться до
багаторічних виплат.

З огляду на викладене, у відповідачів
відсутнє право здійснювати платежі з
бюджету без наявності відповідного
бюджетного призначення.

Таким чином, колегія суддів суду
касаційного суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
дійшли помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача щодо перерахунку заробітної
плати на підставі постанови
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року та постанови
Окружного адміністративного суду
м. Києва від 21 травня 2008 року.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги Міністерства фінансів України
та Державної судової адміністрації
України підлягають задоволенню.
Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або додаткової
перевірки доказів, обставини справи
встановлені судами повно і правильно,
але допущено помилку в застосуванні
норм матеріального права - судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги Міністерства
фінансів України та Державної судової
адміністрації України задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області, треті особи: Головне
управління Державного казначейства
України в Донецькій області,
Димитрівський міський суд Донецької
області, про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії - скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області, треті особи: Головне
управління Державного казначейства
України в Донецькій області,
Димитрівський міський суд Донецької
області, про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
М.Г. Кобилянський

І.В. Штульман