Справа № 808/3029/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року о 10 год. 30 хв.Справа №
808/3029/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької

області,

Реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Запорізького
міського

управління юстиції Запорізької
області Білай Олени Павлівни

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулись до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області,
Реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області Білої Олени
Павлівни, в якому просили визнати
рішення відповідача-2 №12524104 від 17.04.2014
"Про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень" неправомірним;
скасувати рішення відповідача-2 №12524104
від 17.04.2014 "Про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень";
зобов'язати відповідача-1 прийняти
рішення про проведення державної
реєстрації права власності на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 28.03.2014 про визнання за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в
порядку спадкування за законом по 59/200
частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, яке складається з: житлового
будинку літ. "А", службової прибудови
літ. "а", літньої кухні літ. "В", сараїв "М",
"Е", вбиральні літ. "К", водогін №2 після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилаються на те, що державним
реєстратором незаконно та в порушення
вимог ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» відмовлено у
державній реєстрації домоволодіння за
рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 28.03.2014 року, відповідно до
якого за позивачами було визнано право
власності в порядку спадкування за
законом частин домоволодіння.

В судове засідання 17.06.2014 року
позивачі не з'явились, були належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
наявною в матеріалах справи розпискою
від 28.05.2014 року, причини неявки не
повідомили.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав в
письмовій формі заперечення на позов. В
обґрунтування заперечення зазначають,
що державним реєстратором правомірно
відмовлено в реєстрації, оскільки
заявником для реєстрації права
власності на домоволодіння було подано
рішення суду № 334/1996/14-ц від 28.03.2014 року,
в якому судом визнається право
власності в порядку спадкування за
законом двом заявникам по 59/200 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а
також подано технічний паспорт ТОВ
"ЗМБТІ" від 21.03.2014 року на вищевказаний
об'єкт нерухомого майна, згідно якого
на земельній ділянці розташований лише
житловий будинок літ. А з житловими
прибудовами літ. А1, А2, АЗ. Відповідно до
технічної інвентаризації БТІ від 08.08.2003
житловий будинок літ. Б знесений та за
ОСОБА_4, після якого в порядку
спадкування визнається право
власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1, було
зареєстровано право власності на
підставі свідоцтва про право власності
№51 від 03.02.1993 року на 59/100 частин
домоволодіння, яке складалося з двох
житлових будинків. Також зазначили, що
на теперішній час на земельній ділянці
розташований лише один житловий
будинок, а тому такого об'єкта
нерухомого майна, як домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1 не існує. До
того ж, у зв'язку зі зміною об'єкта
нерухомого майна, відповідно
змінюється і частина в праві власності
кожного співвласника. Згідно
перерахунку частин в праві власності
на об»єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1,
після зміни об'єкта частина права
власності ОСОБА_4 1.1. була змінена з 59/100
частин права власності на
домоволодіння на 47/100 частин права
власності на житловий будинок літ. А з
житловими прибудовами А1, А2, АЗ. Таким
чином, на думку відповідача ними
правомірно відмовлено в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
посиланням на ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

У зв'язку із неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41
КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні обставини.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 28.03.2014 року по
справі №334/1996/14-ц задоволено позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, яким визнано за кожною з
позивачками право власності по 59/200
частин домоволодіння і господарських
споруд в порядку спадкування за
законом за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку літ.
"А", службової прибудови літ. "а", літньої
кухні літ. "В", сараїв "М", "Е", вбиральні
літ. "К", водогін №2 після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після набрання 08.04.2014 року
рішенням законної сили, позивачки
разом із заявою про державну
реєстрацію звернулись з ним до
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області для проведення
державної реєстрації права власності
на зазначене у судовому рішенні
домоволодіння.

Рішенням від 17.04.2014 року №12524104 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень державним реєстратором
ОСОБА_3 відмовлено у такій реєстрації з
посиланням на ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів
20,28 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013
№868, а саме подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Не погоджуючись з рішенням
відповідача, та вважаючи його
незаконним, позивачі звернулись з
позовом до суду про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, далі Закон України
№1952-IV) визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

За визначенням ч.1 ст. 2 Закону України
№1952-IV державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - це офіційне визнання
і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав (ч.1 ст. 2 Закону
України №1952-IV).

Також, відповідно до ч.1 ст. 2 Закону
України №1952-IV нерухоме майно - це
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення.

Пунктом 1 ч. 2 ст.9 Закону України №1952-IV
встановлено, що державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 9 Закону України
№1952-IV державний реєстратор приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

За приписами ч.4 ст. 9 Закону України
№1952-IV державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Загальний порядок проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
визначений четвертим розділом Закону
України №1952-IV.

За правилами ч.1 ст.15 Закону України
№1952-IV державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 ст. 15 Закону України №1952-IV
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Частиною 13 цієї ж статті визначено, що
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 37
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав па нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання витягів з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» №868 від 17.10.2013 року,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право па нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності па
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Вичерпний перелік підстав, для відмови
у державній реєстрації прав визначений
статтею 24 Закону.

При цьому, відповідно до частини 4
статті 24 Закону відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документом, що їх
посвідчують.

Отже, зміст вказаної норми
містить два порушення, а саме: 1) подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом; 2) не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Судом встановлено, що позивачами
як документ, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності на нерухоме майно було
подано рішення суду від 28.03.2014 року по
справі №334/1996/14-ц, але за матеріалами
технічної інвентаризації «ЗМБТІ» була
зміна призначення домоволодіння, а
саме: домоволодіння перетворено в
житловий будинок, що в свою чергу
повпливало і на зміну частин в праві
власності кожного співвласника. Згідно
такому перерахунку частин в праві
власності на об'єкт нерухомого майна по
АДРЕСА_1 , після зміни об'єкта частина
права власності ОСОБА_4 (батька
позивачів) була змінена з 59/100 частин
права власності на домоволодіння на
47/100 частин права власності на житловий
будинок літ.А з житловими прибудовами
А1,А2,А3.

Виходячи із вищезазначеного, суд
дійшов висновку щодо правомірності
винесеного рішення та погоджується з
позицією відповідача щодо
неможливості проведення державної
реєстрації права власності на
домоволодіння, оскільки такий об'єкт,
як домоволодіння не існує та змінились
частки на право власності на
зазначений об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що відповідачі діяли
виключно в межах наданих їм
повноважень та у визначений спосіб, а
отже з їх боку відсутні порушення вимог
діючого законодавства при винесенні
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності житлову
будівлю позивачів.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 10-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог -
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В.Шара