Справа № 825/1245/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа: № 825/1245/14

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
державного підприємства «Підприємство
Чернігівської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Чернігівській області
( № 44 )» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ:

Чернігівське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів (
далі - позивач ) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
державного підприємства «Підприємство
Чернігівської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Чернігівській області
( № 44 )» ( далі - відповідач ) про
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у 2013 році в
розмірі 27 190,48 грн. та пені на суму 8,16
грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову та ухвалити нову
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, так як, на його думку,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі ( у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження ), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
державне підприємство «Підприємство
Чернігівської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Чернігівській області
( № 44 )» ( далі - ДП «Підприємство
Чернігівської виправної колонії ДПСУ в
Чернігівській області» ) є юридичною
особою, яка використовує найману працю.

Відповідачем на протязі 2013 року
регулярно надсилалися звіти до
Чернігівського міського центру
зайнятості про наявність вакансій із
зазначенням у колонці 15 відомостей
щодо наявності робочих місць для
інвалідів.

На підставі звітності ДП «Підприємство
Чернігівської виправної колонії ДПСУ в
Чернігівській області» за 2013 рік
позивачем було встановлено, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників на даному підприємстві
становить 63 особи, норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів -
3 особи, фактично працюючих інвалідів - 2
особи.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Законів
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» ( далі
- Закон № 875-XII ), «Про
зайнятість населення» ( далі - Закон №
5067-VI ), Господарським кодексом України (
далі - ГК України ), Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
70 ( далі - Порядок № 70 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-XII,
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

У ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII закріплено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Ч. 1 ст. 20 Закону № 875-XII регламентовано,
що підприємства, установи, організації,
у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Згідно з п. 2 Порядку № 70, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають (
надсилають рекомендованим листом )
щороку до 01 березня відділенням Фонду,
в яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом. Інформацію про
наявність вільних робочих місць (
вакантних посад ) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

У статті 218 ГК України закріплено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
порушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством у галузі
соціального захисту інвалідів
передбачено зобов'язання суб'єктів
господарювання, які використовують
найману працю, створювати робочі місця
для інвалідів та забезпечувати їх
працевлаштування шляхом подання
звітності до відповідних центрів
зайнятості. Невиконання цього
обов'язку зумовлює накладення на
суб'єкта господарювання
адміністративно-господарських
санкцій, крім випадків, коли
підприємством буде доведено вжиття
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу на те, що обов'язок підприємства
зі створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його
обов'язком займатися пошуком інвалідів
для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Верховного Суду України від 02
квітня 2013 року у справі № 21-95а13, яке у
відповідності з вимогами ч. 1 ст. 244-2 КАС
України, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Таким чином, оскільки відповідачем
було створено необхідну кількість
робочих місць для інвалідів у 2013 році,
завчасно подано звітність до
територіального центру зайнятості, то
колегія суддів вважає, що ДП
«Підприємство Чернігівської виправної
колонії ДПСУ в Чернігівській області»
вжило всіх залежних від нього заходів
для виконання свого обов'язку із
забезпечення нормативу робочих місць
для інвалідів та недопущення
господарського правопорушення.

Натомість позивач, діючи всупереч з
вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України,
безпідставно, за відсутності складу
правопорушення наклав на відповідача
адміністративно-господарські санкції.

Доводи апелянта про те, що звітування
відповідача перед центром зайнятості
про наявність вакантних місць для
інвалідів не може бути підставою для
звільнення його від відповідальності
за невиконання нормативу робочих місць
для вказаної категорії осіб, судова
колегія вважає необґрунтованими,
безпідставними і такими, що повністю
спростовуються викладеною
аргументацією.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності жодних
правових підстав для задоволення
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.