Справа № 2а/0270/3768/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м. Київ
К/9991/95034/11

№К/9991/95034/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Приватного
підприємства «Русь-Інвест»

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.09.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2011

у справі № 2а/0270/3768/11 Вінницького
окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства
«Русь-Інвест»

до Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.09.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПП Русь-Інвест»
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу грошового зобов`язання із
податку на прибуток, податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій, зменшення суми
від`ємного значення об`єкта
оподаткування податком на прибуток,
зменшення розміру від`ємного значення
суми податку на додану вартість згідно
з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 14.02.2011 №
47/23/32630959, про порушення позивачем норм
підпункту 4.1.6 пункту 4.1 ст.4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 ст.5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2.
підпункту 11.3.1 пункту 11.3 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Закон № 334/94-ВР): 1)
занижено валовий доход на загальну
суму 26509311,00 грн. у податковому обліку за
3-й та 4-й квартали 2009 року, в тому числі:
а) на 13882,00 грн. - при веденні обліку
приросту балансової вартості товарів
не врахована вартість запасів, які
використані не в господарській
діяльності (занижено валові доходи за
3-й квартал 2009 року на 47339,00 грн. та
завищено валові доходи за 4-й квартал 2009
року на 33457,00 грн.); б) на 26495429,00 грн. - не
включення до складу інших доходів за 4-й
квартал 2009 року простроченої
кредиторської заборгованості перед
ТОВ «Єврокапітал» у сумі 26279000,00 грн. та
відображення по рядку 01.6 «інші доходи»
податкової декларації «-» 216429,00 грн. не
підтверджених первинними документами;
2) завищено валові витрати на загальну
суму 319452,00 грн. у податковому обліку за
3-й квартал 2009 року - 3-й квартал 2010 року у
зв`язку з не підтвердженням цієї суми
витрат відповідними розрахунковими
документами; 87498,00 грн. у 1 кварталі 2010
року - витрати на оренду торгівельних
місць, які не мають зв`язку із
господарською діяльністю, у результаті
чого завищено від`ємне значення об`єкта
оподаткування податком на прибуток за
2009 рік на 876460,00 грн., за 9 місяців 2010 року
на 251932,00 грн., занижено податок на
прибуток за 2009 рік на 6425093,00 грн. Крім
того, за висновками акта перевірки,
виявлено порушення позивачем норм
пункту 1.4 ст.1, підпунктів 7.2.1, 7.2.3., 7.2.6
пункту 7.2, підпункту 7.4.1, 7.4.3, 7.4.4., 7.4.5
пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (Закон №
168/97-ВР), а саме: завищення податкового
кредиту у податковому обліку за липень,
серпень, вересень, грудень 2009 року,
березень 2010 року на загальну суму 2097946,00
грн.: 9468,00 грн. - сума ПДВ, сплаченого у
вартості насіння цукрового буряку, яке
по терміну зберігання не може бути
використане у господарській
діяльності; 133333,00 грн. - сума ПДВ у
складі авансового платежу, сплаченого
СПД ОСОБА_4, на яку відсутній оригінал
податкової накладної; 5236,00 грн. - сума
ПДВ за господарською операцією з
поставки позивачу ТОВ «Агро союз Київ»
робіт з ремонту обладнання «CASE Magnum 310»,
які не пов`язані з господарською
діяльністю позивача, оскільки на його
балансі це обладнання не
обліковується; 2064076,00 грн. -сума ПДВ за
господарською операцією з передачі
позивачу ТОВ «Коммандос» 451 павільйону
за договором субкомісії, яка не
підтверджується належно оформленими
документами первинного обліку; 5833,00
грн. - за господарськими операціями з
отримання позивачем від ТОВ «ТСЦ
«Поділля» послуг з оренди торгівельних
павільйонів, які не пов`язані із його
господарською діяльністю, у результаті
чого занижено податок на додану
вартість у податковому обліку за
липень, вересень 2009 року, квітень,
травень 2010 року на загальну суму 44409,00
грн. та завищено залишок від`ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, на 2053537,00 грн.

За результатами перевірки МДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 01.03.2011: №
- про визначення грошового
зобов`язання з податку на додану
вартість у сумі 44409,00 грн. за основним
платежем і 11102,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами); №
- про визначення грошового
зобов`язання з податку на прибуток у
сумі 6425093,00 грн. за основним платежем і
1606273,25 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № 3/2320 - про
зменшення суми від`ємного значення
об`єкта оподаткування податком на
прибуток за 2009 рік на 876460,00 грн. за 3
квартали 2010 року на 251932,00 грн.; № 4/2320 -
про зменшення від`ємного значення суми
податку на додану вартість у
податковому обліку за січень 2010 року на
2053537,00 грн.; № - про нарахування
грошового зобов`язання у сумі 510,00 грн.
зі штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів).

У судовому процесі встановлено, що між
позивачем (комісіонер) та ТОВ «Євро
капітал» (Російська Федерація)
укладено договір комісії від 22.12.2003 №
1-к, за умовами якого комісіонер
зобов`язувався придбати для комітента
нерухомість (жилі та нежилі приміщення)
на території України загальною площею
10000 кв.м; сума комісійної винагороди
позивача становила 100000,00 дол. США. На
виконання цього договору комітент
перерахував позивачу грошові кошти у
сумі 33672231,00 грн. При цьому, пунктом 5.3
вказаного договору передбачалось
подання звіту комісіонером по кожній
угоді не пізніше 20 календарних днів
після її укладення.

Позивач на виконання договору комісії
уклав договір субкомісії від 19.01.2004 №
19/01/1 з ТОВ «Командос», за умовами якого
останній зобов`язувався придбати жилі
та нежилі приміщення у строки та
площею, визначені у додатках до
договору. На виконання цього договору
позивач перерахував на розрахунковий
рахунок ТОВ «Командос» 26140000,00 грн. З
посиланням на виконання вказаного
договору позивач додав до матеріалів
справи копії видаткової накладної від
31.12.2009 № К-00019, податкової накладної від
31.12.2009 № К-00007 на передачу торгівельних
павільйонів у кількості 451 шт.
загальною вартістю 12384460,00 грн. (у т.ч.
ПДВ - 2064076,67 грн.), а також акт
приймання-передачі від 01.07.2008 про
передачу 400 павільйонів. На підставі
вказаної податкової накладної позивач
сформував у податковому обліку за
грудень 2009 року податковий кредит у
сумі 2064076,00 грн.

За договором комісії, як встановлено
статтею 1011 Цивільного кодексу України,
одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 ст. 1022 цього Кодексу
визначено, що після вчинення правочину
за дорученням комітента комісіонер
повинен надати комітентові звіт і
передати йому все одержане за
договором комісії.

За визначенням пункту 1.22.1 пункту 1.22 ст.1
Закону № 334/94-ВР безповоротна фінансова
допомога - це сума заборгованості
платника податку перед іншою юридичною
чи фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності.

Згідно з пунктом 4.1 ст.4 цього Закону
валовий доход - це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Валовий доход включає доходи з інших
джерел, у тому числі, але не виключно, у
вигляді сум безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді, вартості товарів
(робіт, послуг), безоплатно наданих
платнику податку у звітному періоді,
крім їх надання неприбутковим
організаціям згідно з пунктом 7.11
статті 7 цього Закону та у межах таких
операцій між платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у частині
четвертій статті 3 Закону України "Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу" (підпункт 4.1.6 цього
пункту).

Встановивши у судовому процесі, що
станом на 01.01.2010 у бухгалтерському
обліку позивача рахується
кредиторська заборгованість перед ТОВ
«Євро капітал» (Російська Федерація) у
сумі 33672231,00 грн. (7393231,00 грн. з яких
використані у власній господарській
діяльності) щодо якої минув строк
позовної давності, із врахуванням
відсутності доказів складання
позивачем звітів комісіонера за
договором комісії від 22.12.2003 № 1-к, а
також доказів виконання позивачем
своїх зобов`язань за цим договором
(акти приймання-передачі нерухомості),
суди попередніх інстанції правильно
застосували вищевказані правові норми
та зробили юридично обґрунтований
висновок про заниження позивачем
валових доходів у цій частині.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту
7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац
перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї
статті).

При цьому законодавцем презумується
реальність оподатковуваних операцій
та витрат платника податку,
достовірність документів податкового
обліку.

За змістом наведених норм право
платника податку на додану вартість на
включення сум податку, сплачених
постачальнику у складі ціни за товари
(послуги), до податкового кредиту
обумовлено юридичним складом, до якого
входять такі юридичні факти, як
придбання платником податку у інших
платників цього податку товарів
(послуг) або основних фондів,
призначених для використання в
оподатковуваних операціях, що
відповідають цілям господарської
діяльності платника податку;
підтвердження податковою накладною,
виписаною постачальником - платником
податку, митною декларацією (іншими
подібними документами, перелік яких
встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення
суми ПДВ, вказаної в податковій
накладній, до податкового кредиту
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України по такій
категорії спорів, висловленій, зокрема
в постанові від 22.10.2010 у справі за
позовом Приватного підприємства
«Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській
області, Головного управління
Державного казначейства України у
Кіровоградській області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

У судовому процесі встановлено, що
предметом договору субкомісії від
19.01.2004 № 19/01/1 торгівельні павільйони
торгівельного центру «Поділля»,
будівництво якого здійснювалось у
відповідності до договору про сумісну
діяльність по будівництву та
експлуатації торгівельного центру
«Поділля» від 09.07.2003 № 09/07, укладеного
між ТОВ «Коммандос», ТОВ
«Науково-виробнича компанія
«Укрінвестбуд», ТОВ «Енерго-Трейд», ТОВ
«Київоблбуд».

Відповідно до ст. 431 ЦК Української РСР
від 18.07.1963 (втратив чинність з 01.01.2004)
ведення спільних справ учасників
договору про сумісну діяльність
здійснюється за їх загальною згодою.

Якщо учасники договору про сумісну
діяльність за згодою між собою
доручили керівництво їх сумісною
діяльністю одному з учасників
договору, на нього ж покладається і
ведення спільних справ учасників
договору.

Особа, якій доручено ведення спільних
справ учасників договору про сумісну
діяльність, діє на підставі
довіреності, підписаної іншими
учасниками договору.

Учасник договору про сумісну
діяльність не вправі розпоряджатися
своєю часткою у спільному майні без
згоди інших учасників договору
(частина 3 ст. 432 ЦК Української РСР).

Разом з тим, як під час перевірки ТОВ
«Коммандос», за наслідками якої
складено акт від 27.04.2010 № 990/230/23654595, так
і у судовому процесі позивачем не було
надано доказів надання учасниками
договору від 09.07.2003 № 09/07 ТОВ
«Коммандос» права на реалізацію
торгівельних павільйонів
торгівельного центру «Поділля». Отже,
за вказаних обставин у ТОВ «Коммандос»
не виникло право на реалізацію
вказаних торгівельних павільйонів, що
свідчить про відсутність реального
характеру поставки цих павільйонів
позивачу, а відтак і свідчить про
неправомірність віднесення сум
податку на додану вартість за цією
операцією до складу податкового
кредиту. Крім того, підтвердженням
відсутності реального характеру
операції з поставки позивачу
торгівельних павільйонів є й те, що
надані позивачем на підтвердження
поставки за договором субкомісії від
19.01.2004 № 19/01/1 видаткова та податкова
накладні, акт приймання-передачі,
відрізняються датами заповнення
(податкова та видаткова накладні
датовані 31.12.2009, а акт прийому передачі -
01.07.2008) та містять різні показники
кількості павільйонів, які передані.

Доводи позивача у його касаційній
скарзі щодо преюдиційного значення
фактів, встановлених постановою
Житомирського апеляційного
господарського суду від 13.07.2006 у справі
№ 13/98-06 є помилковими та не
відповідають змісту правового
регулювання норм частини 1 ст. 72 КАС
України, оскільки під обставинами, на
які посилається позивач як на
встановлені судовим рішенням, позивач
розуміє висновки суду при застосуванні
норм матеріального права.

Також правильними є висновки судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності включення позивачем
до складу податкового кредиту ПДВ у
сумі 13333,00 грн., сплаченого у вартості
перерахованого на користь СПД ОСОБА_4
авансового платежу з огляду на
відсутність податкової накладної на цю
суму податкового кредиту.

Відповідають правильному застосування
вищенаведених правових норм Закону №
168/97-ВР також висновки щодо
неправомірності включення позивачем
до складу податкового кредиту сум ПДВ
за операціями, щодо яких не
встановлений зв`язок із господарською
діяльністю позивача: 5236,00 грн.,
сплачених на користь ТОВ «Агро союз
Київ» за операцією з ремонту
обладнання «CASE Magnum 310», та 5833,00 грн.,
сплачених на користь ТОВ «ТСЦ
«Поділля» за господарськими
операціями з поставки послуг по оренді
торгівельних павільйонів. Так, у
судовому процесі встановлено, що на
балансі позивача вказане обладнання
не обліковується та не перебуває у його
користуванні. Крім того, не надано у
судовому процесі будь-яких доказів та
не наведено доводів щодо наявності
економічної мети у позивача при оплаті
вартості послуг із оренди 451
торгівельного павільйону.

Разом із тим, помилковим є висновок
суду першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, щодо неправомірного
включення позивачем до складу
податкового кредиту ПДВ у сумі 9468,00
грн., сплаченого у вартості насіння
цукрового буряку, який по терміну
зберігання не може бути використаний у
господарській діяльності.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про
насіння і садивний матеріал» (у
редакції до внесення змін Законом
України від 02.10.2012 № 5397-VI) експертне
визначення якості насіння і садивного
матеріалу проводиться на вимогу
споживачів у лабораторіях Української
державної насіннєвої інспекції,
Української державної
помологічно-ампелографічної
інспекції, Української державної
лісонасіннєвої інспекції, Української
державної квітково-декоративної
насіннєвої інспекції відповідно до їх
компетенції.

Правила експертного визначення якості
насіння і садивного матеріалу та
порядок оформлення заяв
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань аграрної
політики України, спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань лісового
господарства України, спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства
України.

Пунктом 3.1 Правил експертного
визначення якості насіння і садивного
матеріалу та порядку оформлення заяв,
затверджених наказом Міністерства
аграрної політики України від 08.07.2003 №
223 та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 23.07.2003 за № 630/7951
(втратив чинність згідно з наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 26.03.2013 № 221)
визначено, що експертне визначення
якості насіння та (або) садивного
матеріалу проводиться методом
апробації, ґрунтового і лабораторного
сортового контролю та методом аналізу
проб відібраних від партії насіння та
(або) садивного матеріалу.

За результатами проведення експертизи
(лабораторних аналізів, визначень тощо)
видається експертний висновок
(додається) про відповідність або
невідповідність якості отриманої
проби насіння та (або) садивного
матеріалу, зазначеної у відповідних
документах на партію, який
підписується начальником та
завіряється печаткою державної
інспекції відповідно до їх компетенції
(пункт 3.8 цих Правил).

Враховуючи відсутність у відповідача
належних доказів на підтвердження
обставин закінчення терміну
зберігання насіння цукрового буряку,
висновок податкового органу про
неправомірність включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
у його вартості є помилковими.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 01.03.2011 № 000004230
підлягає скасуванню у частині
визначення грошового зобов`язання із
податку на додану вартість у сумі 14202,00
грн., у тому числі: 9468,00 грн. - основний
платіж та 4734,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

У силу норми частини 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги,
правильність висновку судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності застосування до
позивача штрафної санкції у сумі 510.00
грн. згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 01.03.2011 №
не перевіряється.

Відповідно до ст. 225 цього Кодексу суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині..

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Русь-Інвест»
задовольнити частково, змінити
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2011.

Позов задовольнити частково: скасувати
податкове повідомлення-рішення
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції від 01.03.2011 № 000004230
у сумі 14202,00 грн., у тому числі: 9468,00 грн. -
основний платіж та 4734,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош