Справа № 2521/961/12
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2521/961/12
1-й інстанції: Цигура Н.А.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Срібнянського районного
суду Чернігівської області від 10
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Калюжинської сільської ради
Срібнянського району чернігівської
області, за участю третьої особи -
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Батьківщина» про визнання незаконним
та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Калюжинської сільської ради
Срібнянського району Чернігівської
області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати
рішення виконкому Калюжинської
сільської ради № 31 від 29 липня 2010
року;

- визнати недійсним свідоцтво САЕ № 17507
від 13.10.2010 року про право приватної
власності на житловий будинок з
господарськими приміщеннями за
адресою АДРЕСА_1, видане Калюжинською
сільською радою.

Постановою Срібнянського районного
суду Чернігівської області від 10
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
29 липня 2010 року виконавчий комітет
Калюжинської сільської ради с.
Калюжинці Срібнянського району
Чернігівської області виніс рішення
№ 31.

Згідно з вказаним рішенням
відповідачем було надано дозвіл на
оформлення права власності СТОВ
«Батьківщина» на житлові будинки та
господарські споруди, в тому числі й
на житловий будинок та господарські
споруди за адресою: АДРЕСА_1, та
дозвіл Прилуцькому МБТІ на
оформлення свідоцтва на право
власності на вказаний житловий будинок
та господарські споруди.

На підставі даного рішення
Прилуцьким МБТІ було виготовлено
відповідну документацію, а
Калюжинською сільською радою 13.10.2010
року було видано свідоцтво серії САЕ
№ 017507 про право приватної власності
СТОВ «Батьківщина» на житловий
будинок з господарськими приміщеннями
за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на ту обставину, що про
існування вказаного рішення йому стало
відомо в серпні 2012 року під час
розгляду цивільної справи про
виселення, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом про скасування рішення
виконкому Калюжинської сільської ради
№ 31 від 29 липня 2010 року як такого, що
винесене з порушенням норм чинного
законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на ту обставину, що від
зареєстрований та проживає у житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
було збудовано у 1980 році за кошти
колишнього КСП.

СТОВ «Батьківщина», за яким згідно з
оскаржуваним рішенням сільської ради
було зареєстровано право власності на
спірний будинок, в якому проживає
позивач, є правонаступником КСП.

ОСОБА_2 зазначає, що в процесі
розпаювання майна колишніх КСП,
відповідно до нормативно-правових
актів, що регулювали процес
розпаювання, житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 повинен був бути
включеним до переліку майна
соціальної інфраструктури, як об'єкт
житлового фонду та безоплатно
переданий на баланс Калюжинської
сільської ради, а тому прийняттям
вказаного рішення порушені його
права як користувача житлового
приміщення: будинку в АДРЕСА_1, в якому
він проживає з 2009 року, так як СТОВ
«Батьківщина», як власник вказаного
будинку, звернулось до суду з
позовом про виселення його з будинку.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що права
позивача у спірних правовідносинах не
порушені, оскільки останній виступає
орендарем будинку.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з 12.12.2007 року по 15.11.2011 року
працював у СТОВ «Батьківщина».

У 2009 році з дозволу керівництва СТОВ
«Батьківщина» позивач заселився в
будинок за адресою АДРЕСА_1, право
власності на який СТОВ «Батьківщина»
було зареєстровано 13.10.2010 року.

У грудні 2010 року зі згоди власника
будинку позивач зареєструвався у
вказаному будинку.

З наведеного вбачається, що по суті між
сторонами склались договірні
відносини щодо найму житла.

Зазначені обставини були встановлені
рішенням Срібнянського районного суду
від 10.09.2012 року в справі за позовом СТОВ
«Батьківщина» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з житлової будівлі, що в
силу положень ст. 72 КАС України має для
даної справи преюдиційне значення.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
похідним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Право на судовий захист має лише та
особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі насамперед підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача (внаслідок
вчинення оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного рішення).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що позивачем не доведено
порушення його прав, свобод або
інтересів оскаржуваним рішенням
виконавчого комітету Калюжинської
сільської ради № 31 від 29 липня 2010
року, зважаючи на те, що між ОСОБА_2 та
СТОВ «Батьківщина» склалися відносини
щодо найму житла після реєстрації
третьою особою права власності на
спірний будинок.

Посилання позивача на протиправну
бездіяльність відповідача та третьої
особи щодо не передання на баланс
Калюжинської міської ради спірного
житлового будинку в процесі
розпаювання майна колишніх КСП,
відповідно до нормативно-правових
актів, які регулювали процес
розпаювання, як на підставу для
скасування оскаржуваного рішення,
колегія суддів відхиляє, оскільки
вказана бездіяльність не відноситься
до предмета даного спору.

Інших підстав для скасування спірного
рішення відповідача позивачем не
наведено, а судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Срібнянського районного
суду Чернігівської області від 10
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
21.07.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.