Справа № 820/8366/14
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 р.
№ 820/8366/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання
Тайцеві А.Л.

за участю :

представника позивача - Басарт Л.А.

представника відповідача - Фірсової
Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія" до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області в
якому просив суд: визнати
протиправними дії відповідача по
складанню акту перевірки № 20-01-358/0689
від 30.04.2014 р., припису №20-01-358/0689-0656 від
30.04.2014 р., протоколу про адміністративне
правопорушення № 20-01-358/0386 від 30.04.2014 р.
та притягненню до адміністративної
відповідальності посадових осіб ТОВ
"МРК Теплоенергія"; скасувати припис
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області №
20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.; скасувати
протокол про адміністративне
правопорушення Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області №20-01-358/0386 від
30.04.2014 р .

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що територіальною державною
інспекцією праці Харківської області
було складено акт перевірки № 20-01-358/0689
щодо додержання ТОВ "МРК Теплоенергія"
законодавства про працю та
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування. На підставі
цього акту перевірки був складений
припис №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 року та
протокол про адміністративне
правопорушення № 20-01358/0386 від 3.04.2014
року. Позивач вважає, що дій
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області
щодо складання Акту перевірки, припису
та протоколу адміністративного
правопорушення є протиправними та
такими що не відповідають приписам
Закону України. Вважає, що відповідачем
при складання вказаних документів були
допущенні порушення та неправильне
застосування норм матеріального права.
Зазначає, що порушення законодавства,
на які відповідач посилається у своєму
акті перевірки, приписі та протоколі
про адміністративне правопорушення,
відсутні, тому відповідні акт
перевірки, припис та протокол про
адміністративне правопорушення є
незаконним та такими, що підлягають
скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
зазначивши, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки, а
оскаржуваний припис прийнятий на
законних підставах та відповідає
чинному законодавству. Відповідач
наголошує, що діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, а тому позовні
вимоги є необґрунтованими, та такими,
що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
протиправність дій Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області щодо складання
акту перевірки, припису, протоколу про
адміністративне правопорушення.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи представників
сторін, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, судом
встановлено наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Харківській області на
підставі наказу Державної інспекції
України з питань праці від 24.03.2014 р. №49,
наказу Територіальної державної
інспекції з питань праці у Харківській
області від 26.03.2014 року №266 була
проведена планова перевірка
додержання законодавства про працю на
ТОВ "МРК Теплоенергія". За результатами
проведення перевірки державним
інспектором праці складений Акт №
20-01-358/0689 від 30.04.2013 р. , яким встановлені
порушення законодавства про працю (а.с.
6-16).

На підставі акту було винесено припис
№20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 року, яким було
приписано:

- в подальшому не допускати порушень
вимог статті 96 КЗпП України та частини 3
статті 6 Закону України "Про оплату
праці" в частині формування тарифної
сітки з урахуванням
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів);

- умови оплати праці визначити у
колективному договорі; якщо
колективний договір не буде укладено,
питання оплати праці погоджувати з
виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом відповідно до вимог ч.2 ст.97
КЗпП України та частини 1 статті 15
Закону України "Про оплату праці";

- при звільнені працівника виплату всіх
сум, що належать йому від підприємства
проводити в день звільнення відповідно
до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України;

- належно заповнену трудову книжку
видавати працівникові у день
звільнення, і розрахунок з ним
проводити у строки, зазначені у статті
189 КЗпП України;

- не допускати порушення вимог статті 189
КЗПП України;

- створити атестаційну комісію
відповідно до вимог пункту 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 01.08.21992
року №442 "порядку проведення атестації
робочих місць за умовами праці". (а.с.
18-19).

Судом встановлено, що порушення
чинного законодавства про працю
встановлені на підставі наданих для
перевірки адміністрацією підприємства
документів.

Також, 30.04.2014 року Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Харківській області у відношенні
директора ТОВ "МРК Теплоенергія" ОСОБА_3
було складено Протокол №20-01-358/0386 від
30.04.2014 року про адміністративне
правопорушення.

Перевіряючи на відповідність вимогам
ч.3 ст.2 КАС України юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
таких висновків припису та протоколу
про адміністративне правопорушення,
суд виходить з наступного.

Статтею 35 Закону України "Про оплату
праці" передбачено перелік органів, які
здійснюють контроль за додержанням
законодавства про оплату праці, а саме:
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування політики у
сферах трудових відносин, соціального
захисту населення, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про
працю, органи державної податкової
служби , фінансові органи, професійні
спілки та інші органи (організації), що
представляють інтереси найманих
працівників.

Повноваження, права та обов"язки
державних інспекторів праці Держпраці
та територіальних державних інспекцій
з питань праці визначені, крім
загальних законів, Кодексом України
про адміністративні правопорушення та
конвенціями Міжнародної організації
праці, ратифікованих законами України
"Про ратифікацію Конвенції міжнародної
організації праці №81 1947 року про
інспекцію праці у промисловості й
торгівлі" та інші.

Відповідно до Порядку проведення
перевірок посадовими особами
Державної інспекції України з питань
праці та її територіальних органів,
право проведення перевірок мають
посадові особи Держпраці України та її
територіальних органів, які відповідно
до своїх посадових обов"язків мають
повноваження державного інспектора з
питань праці.

Інспектор може проводити планові та
позапланові перевірки, які можуть
здійснюватися за місцем провадження
господарської діяльності суб"єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Згідно п.4 Положення інспектор має
право на проведення перевірки за
наявності у нього службового
посвідчення та направлення на
перевірку.

Матеріалами справи підтверджено, що
30.03.2014 року Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Харківській області на адресу ТОВ "МРК
Теплоенергія" було направлено лист
№01-19/2436, яким повідомлено позивача про
те, що з 28.04.2014 року на підставі наказу
Державної інспекції України з питань
праці від 24.03.2014 р. №49, наказу
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
26.03.2014 року №266 на підприємстві буде
розпочата та проводитися протягом 15
робочих днів планова перевірка
дотримання законодавства про працю в
ТОВ "МРК Теплоенергія". У зв"язку з
наведеним, відповідачем було
запропоновано до 28.04.2014 року
забезпечити надання необхідних для
проведення перевірки документів.

31.03.2014 року Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Харківській області головному
державному інспектору праці ОСОБА_2
видано направлення на проведення
перевірки суб'єкта господарювання ТОВ
"МРК Теплоенергія" (а.с. 27) на підставі
якого головним державним інспектором
було проведено планову перевірку
додержання законодавства про працю у
ТОВ "МРК "Теплоенергія". У вказаному
направленні зазначено, що направлення
дійсно з 28.04.2014 року по 30.04.2014 року.

За результатами проведення перевірки
державним інспектором праці складений
Акт № 20-01-358/0689 від 30.04.2013 р., яким
встановлені порушення законодавства
про працю (а.с. 6-16).

Вподальшому, на підставі акту було
винесено припис №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014
року та Протокол №20-01-358/0386 від 30.04.2014
року про адміністративне
правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить
до висновку, що перевірка ТОВ "МРК
Теплоенергія" проведена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України та у межах
повноважень відповідача, а тому,
підстави для визнання протиправними
дії відповідача по складанню акту
перевірки № 20-01-358/0689 від 30.04.2014 р.,
припису №20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.,
протоколу про адміністративне
правопорушення № 20-01-358/0386 від 30.04.2014 р.
та притягненню до адміністративної
відповідальності посадових осіб ТОВ
"МРК Теплоенергія" відсутні.

Щодо позовних вимог позивача про
скасування припису Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області № 20-01-358/0689-0656 від
30.04.2014 р., суд зазначає наступне.

За результатами проведення перевірки
державним інспектором праці складений
Акт № 20-01-358/0689 від 30.04.2013 р., яким
встановлені порушення законодавства
про працю.

На підставі акту було винесено припис
№ 20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р.

Відповідно до п. 4.1. Порядку, один
примірник акта та припису під розпис
надається особі, що виконує обов'язки
керівника об'єкта перевірки в день їх
винесення.

Судом встановлено, що Акт та Припис
були вручені особисто директору ТОВ
"МРК Теплоенергія", що підтверджується
особистим підписом ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджено, що
отримавши вказаний припис директором
ТОВ "МРК Теплоенергія" було направлено
на адресу відповідача заперечення на
Акт перевірки, в якому позивач
зазначив, що не погоджується з актом
перевірки № 20-01-358/0689 від 30.04.2014 року в
частині опису виявлених порушень вимог
законодавства.

Щодо правомірності вказаних у приписі
№ 20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 р. порушень
вимог законодавства про працю, суд
виходить з наступного.

Так, п. 1 вказаного припису зобов"язано
ТОВ "МРК Теплоенергія" вподальшому не
допускати порушень вимог статті 96 КЗпП
України та частини 3 статті 6 Закону
України "Про оплату праці" в частині
формування тарифної сітки з
урахуванням міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень розмірів
тарифних ставок (посадових окладів).

При проведенні перевірки державним
інспектором встановлено, що тарифна
система оплати праці у 2013 році (штатний
розклад з 02.01.2013 р. ) та 2014 році (штатний
розклад з 02.01.2014 року ) на ТОВ "МРК
Теплоенергія" не використовується для
розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від
їх класифікації.

Зокрема, згідно з штатним розклад з
02.01.2013 р. посадовий оклад інженера з
проектно-кошторисної роботи та
провідного інженера становить 1147 грн. -
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, тобто на рівні оплати
праці за простий, некваліфікований
труд.

Також, згідно з штатним розкладом з
02.01.2014 р. посадовий оклад техніка
становить 1230 грн., головного фахівця з
проектно-кошторисної роботи - 1220 грн.,
та головного бухгалтера - 1220 грн. Тоді,
як головний бухгалтер підприємства
відноситься до фахівців керівного
складу підприємства.

Згідно з Класифікатором професій ДК
003:2010, професія головного бухгалтера та
головного фахівця (з
проектно-кошторисної роботи)
відносяться до розділу 1-"Керівники", а
професія техніка- до розділу 3-
"Фахівці". Віднесення до розділів
Класифікатора професій ДК 003:2010
передбачає відповідні кваліфікаційні
вимоги до робітника.

Відповідно статті 96 КЗпП України
основою організації оплати праці є
тарифна система оплати праці, яка
включає тарифні сітки, тарифні ставки,
схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники).

Тарифна система оплати праці
використовується для розподілу робіт
залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати.

Віднесення виконуваних робіт до певних
тарифних розрядів і присвоєння
кваліфікаційних розрядів робітникам
провадиться власником або
уповноваженим ним органом згідно з
тарифно-кваліфікаційним довідником за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником).

Тарифною ставкою є норма оплати праці
робітника відповідної спеціальності і
кваліфікації за одиницю часу. Тарифні
ставки на підприємствах
встановлюються колективними
договорами.

Оплата праці працівників підприємства
здійснюється в першочерговому порядку.
Всі інші платежі здійснюються
підприємством після виконання
зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно статті 97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до положень Генеральної
угоди між Кабінетом Міністрів України,
всеукраїнським об'єднаннями
організацій роботодавців і
підприємств та всеукраїнськими
профспілками і профоб'єднаннями на
2010-2012 роки (далі Генеральна угода),
положення угоди діють безпосередньо на
всіх підприємствах, в установах та
організаціях незалежно від форм
власності, є обов'язковими для
застосування під час укладання угод
іншого рівня та колективних договорів
як мінімальні гарантії.

Генеральною угодою встановлено, що на
період до запровадження розміру
мінімальної заробітної плати на рівні
прожиткового мінімуму для
працездатної особи мінімальну тарифну
ставку робітника І розряду у
виробничій сфері (за винятком
бюджетних установ) у розмірі 120%
мінімальної заробітної плати. Після
запровадження мінімальної заробітної
плати в розмірі прожиткового мінімуму
на працездатну особу мінімальний
розмір тарифної ставки робітника І
розряду (за винятком бюджетних установ)
встановлювати вище за вартісну
величину прожиткового мінімуму для
працездатної особи, а конкретний
розмір визначити у галузевих угодах з
урахуванням мінімальних галузевих
стандартів оплати праці працівників,
умов праці, потреб працівника та витрат
на утримання непрацездатних членів
його сім'ї.

Аналогічна тарифна ставка робітника І
розряду у розмірі 120% мінімальної
заробітної плати передбачена і пунктом
3.2.1 Галузевої угоди між Міністерством
економіки України, Асоціацією
роботодавців торгівлі та комерційної
сфери економіки України та
Всеукраїнською профспілковою
працівників і підприємств торгівлі,
громадського харчування та послуг.

Отже, норми зазначених Угод в частині
оплати праці повинні виконуватись
усіма суб'єктами організації оплати
праці на території України, а
роботодавці, які не є сторонами
вказаних Угод, повинні установити
оплату праці не нижчу у порівнянні з
законодавством (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України по
справі № К/800/15995/14 ).

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги пункту 1 припису Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Харківській області, яким позивача
зобов"язано вподальшому не допускати
порушень вимог статті 96 КЗпП України та
частини 3 статті 6 Закону України "Про
оплату праці" в частині формування
тарифної сітки з урахуванням
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів), є
правомірними та такими, що ґрунтуються
на нормах законодавства, а тому не
підлягають скасуванню.

Щодо правомірності вимог пункту 2
спірного припису, яким позивачу
запропоновано умови оплати праці
визначити у колективному договорі;
якщо колективний договір не буде
укладено, питання оплати праці
погоджувати з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом відповідно до вимог ч.2 ст.97
КЗпП України та частини 1 статті 15
Закону України "Про оплату праці", суд
зазначає наступне.

Державний інспектор зазначає, що
колективний договір між працівниками
та адміністрацією ТОВ "МРК
Теплоенергія" та положення про оплату
праці до перевірки не надані, штатні
розписи підприємства на 2013-2014 роки не
погоджені з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Відповідно до статті 11 КЗпП України та
статті 2 Закону України «Про колективні
договори та угоди» колективний договір
укладається на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

Згідно частини 7 статті 65
Господарського Кодексу України на всіх
підприємствах, що використовують
найману працю, між власником або
уповноваженим ним органом і трудовим
колективом або уповноваженим ним
органом повинен укладатись
колективний договір.

Наведені норми чинного законодавства
свідчать про те, що колективний договір
укладається на всіх підприємствах, в
установах і організаціях, що
характеризуються двома ознаками: 1)
використовують найману працю; 2) мають
права юридичної особи. Відсутність
хоча б однієї з ознак означає
відсутність обов'язку сторін укласти
колективний договір (аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
по справі № К/800/15995/14 ).

Судом встановлено, що ТОВ "МРК
Теплоенергія" є юридичною особою,
використовує найману працю, тобто, на
нього розповсюджуються норми щодо
обов'язковості укладення колективного
договору.

Отже, вимоги пункту 2 припису
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Харківській області,
яким позивачу запропоновано умови
оплати праці визначити у колективному
договорі, є правомірними та такими, що
ґрунтуються на нормах законодавства, а
тому не підлягають скасуванню.

Стосовно правомірності вимог п.3, п.4
спірного припису, якими позивача
зобов"язано при звільнені працівника
виплату всіх сум, що належать йому від
підприємства проводити в день
звільнення відповідно до вимог ч.1 ст.116
КЗпП України та належно заповнену
трудову книжку видавати працівникові у
день звільнення, суд зазначає наступне.

При проведенні перевірки, державним
інспектором встановлено порушення
ст.116 КЗпП України , а саме при
звільненні працівника не проводиться
виплата всіх сум, що належать
працівників від підприємства, та не
проводиться в день звільнення, що
передбачено вимогами ч.1 ст.47 КЗпП
України.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Судом встановлено, працівник ОСОБА_4
був звільнений з займаної посади 31.03.2014
року згідно з наказом №2-ок від 31.03.2014
року, проте виплата всіх сум, що
належать працівникові від
підприємства проведена 01.04.2014 року, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи відомістю нарахування коштів на
карткові рахунки співробітників №177
від 01.04.2014 року.

Як пояснив позивач, несвоєчасна
виплата при звільненні працівника з
підприємства зумовлена тим, що рішення
про звільнення за згодою сторін
працівник та керівник прийняли 31.03.2014
року наприкінці робочого дня, коли
операції через банківські рахунки не
проводяться за умовами обслуговуючого
банку.

Враховуючи викладене та те, що фактично
позивачем було визнано факт
несвоєчасної виплати всіх сум що
належать працівнику від підприємства,
суд вважає, що вимоги пункту 3 та пункту
4 спірного припису є правомірними та
такими, що ґрунтуються на нормах
законодавства, а тому не підлягають
скасуванню.

Щодо правомірності вимог п.5
спірного припису, якими позивача
зобов"язано не допускати порушення
вимог статті 189 КЗПП України, суд
зазначає наступне.

Державний інспектор зазначає, на
підприємстві не ведеться спеціальний
облік працівників, які не досягли
вісімнадцяти років, а саме до перевірки
не надано журнал працівників, які не
досягли 18 років.

В судовому засіданні позивач
зазначив, що вказаний висновок
державного інспектора не відповідає
дійсності, оскільки інспектор не
вимагала у підприємства такий журнал.
Зазначила, що хоч неповнолітні і не
працюють на підприємстві, проте журнал
підприємством ведеться.

Дослідивши зміст листа
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
31.03.2014 року, суд встановив, що у переліку
документів які необхідно було надати
підприємством до перевірки відсутні
посилання, щодо надання журналу
працівників, які не досягли 18 років.

Крім того, позивачем до суду було
надано копію Журналу працівників, які
не досягли 18 років який було розпочато
підприємством 03.01.2012 року (а.с. 24).

Враховуючи викладене, а також те
що державним інспектором не надано до
суду належних та допустимих доказів в
обґрунтування виявленого у діяльності
ТОВ "МРК Теплоенергія" порушення вимог
ст.189 КЗпП України суд вважає, що
вимоги пункту 5 спірного припису є
неправомірними та такими, що не
ґрунтуються на нормах законодавства, а
тому підлягають скасуванню.

Щодо правомірності вимог п.6
спірного припису, яким позивача
зобов"язано створити атестаційну
комісію відповідно до вимог пункту 4
Постанови Кабінету Міністрів України
від 01.08.21992 року №442 "Порядку проведення
атестації робочих місць за умовами
праці", суд зазначає наступне.

Як зазначив державний інспектор
у акті перевірки документи щодо
створення атестаційної комісії на ТОВ
"МРК Теплоенергія" до перевірки не
надано.

В судовому засіданні позивач
зазначив, що на ТОВ "МРК Теплоенергія"
відсутні шкідливі умови праці та
посади (професії), які входять до
списків №1 і 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників, що дають
право на пільгове пенсійне
забезпечення.

Відповідно до вимог пункту 1
Порядку проведення атестації робочих
місць за умовами праці - атестація
робочих місці за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров"я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й небезпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Пунктом 4. вказаного Порядку
передбачено, що атестація проводиться
атестаційною комісією, склад і
повноваження якої визначається
наказом по підприємству, організації в
строки, передбачені колективним
договором, але не рідше одного разу на 5
років.

Відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства.

З огляду на викладене суд
зазначає, що керівникам підприємств та
організацій незалежно від форм
власності й господарювання відповідно
до вказаного Порядку надано право
створити атестаційну комісію для
проведення атестації робочих місць,
визначити за її результатами перелік
робочих місць, виробництв, робіт,
професій і посад з пільговим пенсійним
забезпеченням.

Суд звертає увагу, що саме
атестаційна комісія, склад і
повноваження якої повинні бути
визначені наказом по підприємству,
приймає рішення щодо наявності чи
відсутності на підприємстві шкідливих
умов праці.

Враховуючи викладене, суд вважає,
що вимоги пункту 6 спірного припису є
правомірними та такими, що ґрунтуються
на нормах законодавства, а тому не
підлягають скасуванню.

Щодо частини позовних вимог позивача
про скасування протоколу про
адміністративне правопорушення
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області
№20-01-358/0386 від 30.04.2014 р . суд зазначає
наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України
адміністративною справою є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.6 ст.3 КАС України
адміністративний позов -це звернення
до адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. До
компетенції адміністративних судів
відноситься, згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС
України спори фізичних та юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правового акту чи
правового акту індивідуальної дії, дій
чи бездіяльності).

Суд зазначає, що протокол про
адміністративне правопорушення є
носієм доказової інформації щодо
встановлених обставин правопорушень,
при розгляді справ про адміністративні
правопорушення, та не породжує ніяких
правових наслідків та не є
нормативно-правовим актом чи актом
індивідуальної дії, а відтак не є
рішенням в розумінні п.1 ст.17 КАС
України.

Тобто, предметом оскарження в
адміністративному суді не можуть бути
обставини викладені в протоколі про
адміністративне правопорушення,
оскільки не носять обов'язкового
характеру для особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності,
не встановлюють, не припиняють та не
змінюють правовідносини, права та
обов'язки осіб, не породжують правових
наслідків та не змінюють
фінансово-економічне становище
платника, а отже не порушують його
права та законні інтереси .

У зв"язку з наведеним суд вважає, що
адміністративний позов в цій частині
позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене,
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МРК Теплоенергія" до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області про
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Скасувати пункт 5 припису
Територіальної державної інспекції
праці у Харківській області
№20-01-358/0689-0656 від 30.04.2014 року, а саме: не
допускати порушення вимог статті 189
КЗпП України.

У задоволенні адміністративного
позову в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
18.07.2014 року.