Справа № 820/7803/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.Справа № 820/7803/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
27.05.2014р. по справі № 820/7803/14 за позовом
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Україна" про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (надалі
за текстом - ХОВФСЗІ, позивач)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Україна" (надалі за
текстом - ПСГП "Україна", відповідач), в
якому просить суд: стягнути з
Приватного сільськогосподарського
підприємства "Україна" (64870, Харківська
область, Близнюківський р-н., с.
Башилівка, , МФО 380805, р/р
6 у АТ "Райффайзен Банк Аваль") на
користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1
під., 1 пов., к. 16, ,
одержувач: р/р 0003, МФО 851011, код
одержувача: 37999654, УДКСУ у Дзержинському
районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
38695,84 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р.
було відмовлено у задоволенні позову
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астарта" про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідачем надано відзив на
апеляційну скаргу та викладено свій
погляд на обставини справи.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, апелянтом надана заява про
розгляд справи без їх участі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів" за 2013
рік, що надавався відповідачем до
Близнюківського районного центру
зайнятості, середньооблікова
кількість штатних працівників
відповідача у 2013 році становила 48 осіб,
з них середньооблікова чисельність
фактично працюючих інвалідів - 0 осіб,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених, відповідно
до вимог ст.19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів
України" становить 2 особи.

У вказаному звіті ПСГП "Україна"
самостійно обчислив суму
середньорічної заробітної плати
штатного працівника в розмірі - 19348,74
грн..

Відповідно до розрахунку Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
розрахованого на підставі вихідних
даних наданих відповідачем згідно
звіту за 2013 рік від 21.02.2014 року,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 19347,92 грн.,
сума адміністративно-господарських
санкцій у складає 38695,85 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позову, виходив з того, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів, а тому і
відсутні підстави для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 №70 затверджено порядок
подання підприємствам, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
(далі - Порядок). Відповідно до цього
Порядку звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів, в яких вони
зареєстровані, за формою №10-ПІ "Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів", затвердженою наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10.02.2007р. №42.

Як вбачається зі звіту відповідача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма №10-П1,
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 року № 42; далі - Звіт), датою
його надходження до відділення є
21.02.2014р. (№ 5585).

Згідно з вказаним звітом відповідача
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила 48
особи, з них середньооблікова
чисельність фактично працюючих
інвалідів - 0 осіб, а також кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях
створених, відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 2
особи.

Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів визначено
у розмірі 4 % середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств
(об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у
рахунок нормативів робочих місць
виходячи з вимог статті 18 цього закону.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією тому числі
підприємством, організацією, в тому
числі громадських організацій
інвалідів, фізичною особою, яка
використовує найману працю, інвалідів,
для яких це місце роботи є основним.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону норматив
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів
визначається виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, які відрізняються від
зазначених у цій статті
застосовуються положення цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи
протягом 2013 року відповідач - Приватне
сільськогосподарське підприємство
"Україна", щомісячно надавав до
територіального органу державної
служби зайнятості звіти за Формою 3-ПН
про наявність вільних робочих місць
для інвалідів: від 31.01.2013 р.; від 28.02.2013 р.:
від 26.03.2013 р.; від 28.04.2013 р.: від 28.05.2013 р.;
від 27.06.2013 р.; від 31.07.2013 р.; від 28.08.2013 р.:
від 30.09.2013 р.: від 30.10.2013 р.; від 29.11.2013 р.;
від 20.12.2013 р. (а.с.19-30).

Згідно довідки Близнюківського
районного центру зайнятості № 01-28/574
від 07.04.2014р. Приватне
сільськогосподарське підприємство
"Україна" на протязі 2013 року надавало
інформацію про наявність вільних
робочих місць для інвалідів (а.с. 18).

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць, відповідно до
нормативів, встановлених ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів".

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно до ч.3 ст.18-1 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендації
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Стаття 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Тобто, на підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю
покладено обов'язок по перше: виділити
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, по друге:
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, по третє: якщо
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, сплатити
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

Однак колегія судів зазначає, що
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Колегія судів так як і суд апеляційної
інстанції вважає, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів, а саме шляхом щомісячного
інформування служби зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів за 2013 рік.

Доказів того, що підприємство не
створило робочі місця для інвалідів,
відмовляло інвалідам у прийнятті на
роботу, несвоєчасно надавало
державній службі зайнятості
інформацію щодо наявності вакансій,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, або
несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України позивачем
ані суду першої інстанції ані суду
апеляційної інстанції надано не було, а
тому в останнього не було підстав для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014р. по
справі № 820/7803/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П'янова Я.В.