Справа № 2а/0570/3210/12
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/39439/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Амєліна С.Є.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Димитрові Донецької області (далі -
Управління ПФУ) до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Димитрові
Донецької області про визнання дій
протиправними та стягнення коштів,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Димитрові
Донецької області (далі - Відділення
Фонду) на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
12 квітня 2012 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30
травня 2012 року ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року Управління ПФУ
пред'явило в суді позов до Відділення
Фонду, в якому просило суд визнати
протиправними дії відповідача та
стягнути з нього суми виплачених
пенсій громадянам, які отримали
каліцтво в державах СНД, за
липень-вересень 2011 року в розмірі 1 164
гривні 3 копійки.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 квітня
2012 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року, позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Відділення Фонду
на користь Управління ПФУ витрати на
виплату пенсій громадянам ОСОБА_4 (559
гривень 29 копійок, з яких: основний
розмір пенсії - 554 гривні 91 копійка,
витрати на її доставку - 4 гривні 38
копійок) та ОСОБА_5 (604 гривні 74 копійки,
з яких: основний розмір пенсії - 600
гривень, витрати на її доставку - 4
гривні 74 копійки), загальним розміром 1
164 гривні 3 копійки. В задоволенні
позовних вимог про визнання дій
Відділення Фонду протиправними
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Відділення Фонду
подало касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та ухвалення
нової постанови про відмову Управлінню
ПФУ в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу
Управління ПФУ просить залишити судові
рішення без змін, посилаючись на їх
законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Оскільки судові рішення оскаржуються
відповідачем в частині задоволених
позовних вимог, а в іншій частині
судові рішення сторонами не
оскаржуються, то колегія суддів
перевіряє їх законність та
обґрунтованість лише у цій частині.

Судами встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв`язку з
відмовою Відділення Фонду прийняти до
заліку витрати Управління ПФУ на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період
з 1 липня по 30 вересня 2011 року на
загальну суму 1 164 гривні 3
копійки, з тих підстав, що зазначені
особи отримали каліцтво на
підприємствах, розташованих за межами
України.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
Відділення Фонду на користь Управління
ПФУ зазначених витрат, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особам, які
стали інвалідами від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Спеціальним законом, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
є Закон України від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до статті 2 Закону №
1105-XIV, дія цього Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності. Особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

13 березня 1992 року між державами -
учасницями Співдружності Незалежних
Держав (в тому числі Російською
Федерацією і Україною) підписано Угоду
про гарантії прав громадян у сфері
пенсійного забезпечення, в преамбулі
якої визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що стався на
території будь-якої з держав-учасниць
СНД або на території інших республік за
період їх входження до складу СРСР,
виплачується особі за законодавством
тієї держави-учасниці Співдружності,
на території якої вона проживає.

Враховуючи, що позивачем були
здійснені витрати на виплату і
доставку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
території Росії, як в період її
входження до складу СРСР, так і в період
входження до складу СНД, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
судів, що такі витрати підлягають
відшкодуванню за рахунок Відділення
Фонду як належного страховика від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

Отже, стягненню з Відділення
Фонду підлягають витрати на основний
розмір пенсій та на доставку пенсій.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 06 червня 2011 року (справа
№ 21-116а11), від 21 листопада 2012 року
(справа № 21-361а11), від 05 грудня 2011 року
(справа № 21- 333а11), яка відповідно до
приписів статті 244-2 КАС України, є
обов`язковою для всіх судів України.

Оскільки судові рішення
ґрунтуються на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка; суди під час
розгляду справи правильно застосували
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допустили порушень норм
процесуального права, а доводи
касаційної скарги їхніх висновків не
спростовують, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для скасування ухвалених ними рішень.

Керуючись статтями 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Димитрові
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

С.Є. Амєлін

М.М. Заїка