Справа № К/9991/62405/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/62405/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ)
України в Коростенському районі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою УПФ України в Коростенському
районі Житомирської області на
постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 лютого 2011 року та
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня 2011
року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до
УПФ України в Коростенському районі
Житомирської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок доплати до
пенсії. Свої вимоги мотивував тим, що
він проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю і
відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) має право на отримання доплати
до пенсії в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати. Оскільки така
доплата йому провадиться у розмірі
значно нижчому від встановленого
вказаним Законом, просив зобов'язати
УПФ України в Коростенському районі
Житомирської області здійснити йому
перерахунок зазначеної доплати до
пенсії за період з 1 грудня 2007 року по 1
грудня 2010 року в розмірі 24117,80
гривень.

Ухвалою Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 15 лютого
2011 року позов в частині стягнення
коштів за період з 1 грудня 2007 року по 1
червня 2010 року залишено без розгляду.

Постановою Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 лютого 2011 року позов
задоволено частково. Визнано дії УПФ
України в Коростенському районі
Житомирської області щодо невиплати у
повному розмірі ОСОБА_4 коштів,
передбачених статтею 39 Закону № 796-ХІІ,
за період з 1 червня 2010 року по 1 грудня
2010 року неправомірними. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 коштів, передбачених
статтею 39 Закону № 796-ХІІ, за період з
1 червня 2010 року по 1 грудня 2010 року в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати вказаного періоду щомісячно в
сумі 5330,80 гривень, з урахуванням
проведених виплат. Сума зазначена без
урахування обов'язкових платежів і
податків.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 7 вересня
2011 року постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 лютого 2011 року скасовано
в частині зазначення конкретної суми
недоплачених коштів з прийняттям у цій
частині нової постанови про відмову в
позові. Резолютивну частину постанови
викладено у такій редакції: «Позов
задовольнити частково. Визнати дії УПФ
України в Коростенському районі
Житомирської області щодо невиплати у
повному обсязі ОСОБА_4 коштів,
передбачених статтею 39 Закону № 796-ХІІ,
неправомірними. Зобов'язати УПФ
України в Коростенському районі
Житомирської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_4 кошти, передбачені
статтею 39 Закону № 796-ХІІ, за період з 1
червня 2010 року по 1 грудня 2010 року в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати вказаного періоду щомісячно з
урахуванням проведених виплат. В решті
позову відмовити».

У касаційній скарзі УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області просить скасувати зазначені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій з мотивів порушення норм
матеріального і процесуального права,
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
перебуває на обліку в УПФ України в
Коростенському районі Житомирської
області, як непрацюючий пенсіонер.
Позивач зареєстрований та постійно
проживає в АДРЕСА_1, яке відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 липня 1991 року № 106 віднесене до
зони посиленого радіоекологічного
контролю.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

За змістом положень частин 1, 2 статті 39
Закону № 796-ХІІ непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення
у зоні посиленого радіоекологічного
контролю, до пенсії провадиться
доплата у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, щомісячну
грошову допомогу у фіксованому
розмірі, а не у кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, як це
передбачено статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ надано
право Кабінету Міністрів України у 2010
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у
відповідному році таке право
використано не було, а тому вказана
норма не підлягає застосуванню під час
визначення розміру виплати,
передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Вирішуючи цей спір, суди з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнали, що при
визначенні розміру згаданої виплати
застосуванню підлягає положення саме
статті 39 Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача.

Непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, доплата,
передбачена статтею 39 Закону №
796-ХІІ, виплачується органами
Пенсійного фонду України.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Коростенському районі Житомирської
області - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 7
вересня 2011 року та постанову
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 15 лютого 2011
року в нескасованій частині у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Коростенському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.