Справа № К/9991/34094/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/34094/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.02.2011 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 р.

у справі №2а-415/10/0670

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_4

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Приватний підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області (далі - відповідач) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.02.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 р.,
позовні вимоги задоволено: визнано
нечинними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 24.12.2009 р.
№/0, №/0 та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій №.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 р. по
30.09.2009 р., про що складено акт від 18.12.2009
р. №403/542/17-02/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем вимог ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», п.19.1
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», у результаті
чого занижено податок з доходів
фізичних осіб; п.п.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2,
п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого занижено податок на
додану вартість на 222 436,00 грн.; п.3.1, п.7.41
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні від
15.12.2004 р. №637, у результаті чого
підприємцем придбано товар (алкогольні
напої) без наявності підтверджуючих
сплату документів встановленого
зразка на суму 4 015,20 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 24.12.2009 р.
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 169 046,98
грн., №/0, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 333
654,00 грн., з яких 222 436,00 грн. за основним
платежем та 111 218,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій та рішення №,
яким до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 4 015,20 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість слугував
висновок податкового органу про те, що
податкові накладні виписані позивачу
ТОВ «Трейд-Слава», ТОВ «ВК-Златий Дар»,
ТОВ «ВБФ Бізнесбудсервіс» не
відповідають вимогам первинних
документів, які фіксують здійснення
господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіряємий період, позивачем було
придбано товарно-матеріальні цінності
у ТОВ «Трейд-Слава», ТОВ «ВК-Златий
Дар», ТОВ «ВБФ Бізнесбудсервіс», які в
подальшому позивачем були реалізовані
іншим суб'єктам підприємницької
діяльності.

Придбані товари були оплачені
позивачем та відображені у
бухгалтерському обліку, що не
заперечується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині суди попередніх інстанцій
виходили з відсутності порушень у діях
позивача вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту та валових витрат
по господарським операціям з придбання
товарів у ТОВ «Трейд-Слава», ТОВ
«ВК-Златий Дар», ТОВ «ВБФ
Бізнесбудсервіс».

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону встановлено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі не
дозволяється (п.5.10 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що витрати позивача,
понесені в рамках здійснення
господарської діяльності з ТОВ
«Трейд-Слава», ТОВ «ВК-Златий Дар»,
ТОВ «ВБФ Бізнесбудсервіс», є
документально підтвердженими,
використання придбаних товарів
підприємцем у власній господарській
діяльності доведено.

Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п. 7.2.6
цього пункту).

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»,
підтверджено відповідними податковими
накладними, що виписані контрагентами,
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість.

З огляду на викладене, відповідачем не
наведено жодних доводів та не надано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу витрат сум податку по
господарським операціям з ТОВ
«Трейд-Слава», ТОВ «ВК-Златий Дар», ТОВ
«ВБФ Бізнесбудсервіс».

Крім того, безпідставними є твердження
відповідача про те, що до складу
валових витрат позивачем безпідставно
включено витрати по оплаті послуг за
надане в оренду приміщення ПП ОСОБА_5
згідно договору від 01.01.2007 р., а також
нарахування амортизації, яку, на думку
відповідача, мають право враховувати
тільки підприємства, організації та
інші юридичні особи, а не приватні
підприємці.

Колегія суддів погоджується з доводами
судів попередніх інстанцій про те, що
факт здавання позивачем в оренду
приміщення передбачає отримання
доходу від оренди даного приміщення,
отже підтверджує його використання в
господарській діяльності позивача.

Крім того, Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» не заборонено
приватному підприємцю вести
бухгалтерській облік. Перевіркою
позивача не встановлено, по яких саме
об'єктах основних фондів зайво
нараховані амортизаційні
відрахування.

З огляду на викладене, спірні податкові
повідомлення-рішення про визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Що стосується рішення про застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій за порушення вимог п.3.1, 7.41
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні, судові
інстанції також обґрунтовано
визначились щодо його протиправності.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що відповідачем за даним
порушенням не було відібрано у
позивача пояснення і не були
витребувані документи на
підтвердження правомірності ведення
касових операцій, що не заперечувалось
податковим органом під час розгляду
справи.

Натомість, наявними у матеріалах
справи фіскальними чеками
підтверджується факт придбання
позивачем алкогольних напоїв у ТБ
«Мегаполис» у вказані дати та на
відповідні суми, що спростовує
твердження відповідача про наявність у
діях позивача порушень вимог п.п.3.1, 7.41
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.02.2011 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 р. у
справі №2а-415/10/0670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.