Справа № 145/886/14-а
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/886/14-а
Провадження №2-а/145/38/2014
ПОСТАНОВА

іменем України

17.07.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Сутисківської
селищної ради про визнання
протиправним та скасування
рішення 5 сесії 4 скликання
Сутисківської селищної ради від 29.12.2002
р. в частині передачі ОСОБА_2 земельної
ділянки, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_3, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в
якому вказує, що відповідно до договору
дарування від 07.05.1996 року ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з
добудовою та господарськими спорудами,
що знаходиться по АДРЕСА_1

До предмету дарування згідно
вищезазначеного договору ввійшли: один
одноповерховий цегляний будинок під
літерою «А» житловою площею 16 кв.м., 1982
року побудови із зносом 6%, хліви «а-1,
а-2Б», льох «П/а-1» та огорожа « 1-1».

Побудований будинок належав ОСОБА_2 на
праві особистої власності, на підставі
свідоцтва, виданого виконкомом
Сутисківської селищної ради народних
депутатів від 14.02.1996 року,
зареєстрованого Вінницьким ОБТІ -19.02.1996
року за № 1439.

Договір дарування 07.05.1996 року було
посвідчено державним нотаріусом
Тиврівської державної нотаріальної
контори, про що до реєстру внесено
запис № 575.

Прийнявши дар, ОСОБА_1 21.08.1996 року у
Вінницькому ОБТІ зареєструвала
вищезазначену нерухомість за собою,
про що свідчить запис під № Р 1439, що
зроблений на зворотній стороні
договору дарування.

Таким чином дане нерухоме майно, що
зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1
належить позивачу на праві приватної
власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Оплата витрат на поховання ОСОБА_2
проведено було ОСОБА_1 за власні кошти,
що підтверджується накладною № 123 від
22.06.2013 року, рахунком офіціанта від
22.06.2013 року, накладною № 40 від 22.06.2013
року, квитанціями до прибуткового
касового ордеру № 4570 від 21.06.2013 року, №
4573, № 4574 від 25.06.2013 року.

Однак, після смерті позивач звернулась
в Архівний сектор Тиврівської районної
державної адміністрації Вінницької
області із запитом про надання
інформації стосовно земельної ділянки
під належним позивачу житловим
будинком.

Відповідно до архівної довідки від
17.02.2014 року за № 21-01/14-1 було встановлено,
що рішенням 5 сесії 4 скликання
Сутисківської селищної ради
Тиврівського районну Вінницької
області «Про внесення змін в рішення
селищної ради» Про передачу землі у
приватну власність», затвердження
технічної документації та видачу
Державного актів на право приватної
власності на землю 29.12.2002 року ОСОБА_2
передано у приватну власність земельну
ділянку розміром 0,2721 га по АДРЕСА_1 в
тому числі: для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель і споруд 0,1500 га; для ведення
особистого селянського господарства
0,1221 га. Однак, починаючи з 21.08.1996 року,
ОСОБА_2, не являючись фактичним
власником житлового будинку втратила і
всі права на земельну ділянку, де він
був розташований та необхідну для його
обслуговування, а Сутисківська селищна
рада, у свою чергу, за даних обставин, не
мала правових підстав для прийняття
рішення про передачу ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки.

Таким чином, рішення 5-ої сесії 4-го
скликання Сутисківської селищної ради
від 29.12.2002 р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки в розмірі 0,1500 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Тиврівського району, є таким,
що порушує законні права позивача, тому
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Отже, до позивача, при переході права
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями перейшло і
право користування земельною ділянкою
на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й
попередньому власнику будівлі (споруди
).

На даний час позивач має на меті
приватизувати земельну ділянку, так як
земельна ділянка, що знаходиться під
його будинком та використовується ним
для його обслуговування, йому не
належить.

Приймаючи до уваги те, що договір
дарування житлового будинку від 07.05.1996
року не містить умов щодо земельної
ділянки, діють загальні положення
земельного законодавства, яке діяло на
час виникнення даних правовідносин, а
тому до позивача повинно було перейти і
право на спірну земельну ділянку, яка
призначена для обслуговування
житлового будинку.

За умов існування оскаржуваного
рішення сесії про передачу ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1500 га га для обслуговування
житлового будинку, позивач не має
можливості реалізувати своє право
безоплатної приватизації земельної
ділянки у порядку ст. 118 ЗК України,
відповідно до якого громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 Земельного
Кодексу України, а тому є підстави для
їх скасування.

Просить визнати протиправним та
скасувати рішення 5 сесії 4 скликання
Сутисківської селищної ради
Тиврівського районну Вінницької
області «Про внесення змін в рішення
селищної ради» «Про передачу землі у
приватну власність», затвердження
технічної документації та видачу
Державного акту на право приватної
власності на землю від 29.12.2002 року,
згідно якого ОСОБА_2 передано у
приватну власність земельну ділянку
розміром 0, 1500 га по АДРЕСА_1
Тиврівського району для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, просить їх
задоволити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача -
Сутисківської селищної ради -
Тимофієва Т.В. позов визнала частково,
пояснила суду, що селищну раду ніхто не
повідомив про зміну власника, а тому
рішення селищної ради не є
протиправним і не має скасовуватися.

Третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні
позову.

Суд, вислухавши осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до приписів ст.41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватись і
розпоряджатись свою власністю.

Статтею 12 ЗК України визначено
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст,
до яких належать, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад, підготовка висновків щодо
вилучення (викупу) та надання земельних
ділянок відповідно до цього Кодексу,
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок та
інші.

Відповідно до ст. 30 ЗК України в
редакції 1992 року, який діяв на момент
укладення вищезазначеного договору
дарування, при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених ст.67 ЗК України і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

Пунктом 12 розд. X «Перехідні положення»
ЗК України визначено, що до
розмежування земель державної та
комунальної власності, повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад
віднесено вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Частиною другою ст. 67 ЗК України
визначено, що розмір ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
повинен бути не більшим у сільських
населених пунктах 0,25 га. Ці ж самі
положення містяться в ст. 120 ЗК України
та ст. 377 ЦК України якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Пунктом 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» чітко
передбачено, що вирішуючи спори про
право власності на земельну ділянку,
суди мають виходити з того, що: ґ) при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Відповідно до ст.377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). Розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
переходом права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, є
істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Судом встановлено, що 07.05.1996 року
ОСОБА_2 подарувала позивачці ОСОБА_1
цілий житловий будинок з добудовою та
господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
Договір дарування 07.05.1996 року
було посвідчено державним нотаріусом
Тиврівської державної нотаріальної
контори, про що до реєстру внесено
запис № 575.

До предмету дарування згідно
вищезазначеного договору ввійшли один
одноповерховий цегляний будинок під
літерою «А», житловою площею 16 кв.м., 1982
року побудови із зносом 6%, хліви "а-1",
"а-2Б", льох "П/а-1" та огорожа "1-2".

Вказане нерухоме майно належало
ОСОБА_2 на праві особистої власності, на
підставі свідоцтва, виданого
виконкомом Сутисківської селищної
ради народних депутатів від 14.02.1996 року,
зареєстрованого Вінницьким ОБТІ 19.02.1996
року за № 1439.

Позивачка ОСОБА_1 прийняла дар і
21.08.1996 року у Вінницькому ОБТІ
зареєструвала вищезазначену
нерухомість за собою, про що свідчить
запис під № Р 1439, зроблений на
зворотній стороні договору дарування.

Після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
позивачці стало відомо, що у 2002 році
ОСОБА_2 на земельну ділянку, що
розташована по АДРЕСА_1, отримала
державний акт серії ІІ-ВН № 010267,
відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі
рішення 5-ої сесії 4-го скликання
Сутисківської селищної ради народних
депутатів від 29.12.2002 року було передано
у приватну власність земельну ділянку,
площею 0,2721 га, що розташована по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд і ведення
особистого селянського господарства.

Суд вважає, що починаючи з 21.08.1996
року, ОСОБА_2, не будучи фактичним
власником житлового будинку втратила і
всі права на земельну ділянку, де він
був розташований та необхідну для його
обслуговування, а Сутисківська селищна
рада за даних обставин не мала
правових підстав для прийняття рішення
про передачу ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки та видачу
на неї державного акта.

Крім того, твердження
представника селищної ради про те, що
їм не було відомо про укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору дарування
від 07.05.1996 р. і тому рішенням сесії
Сутисківської селищної ради від
29.12.2002 р. виділено ОСОБА_2 0,1500 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, а також, що
ОСОБА_1 не сплачувала земельний
податок, позову не спростовують, а тому
суд вважає, що рішення 5 сесії 4
скликання Сутисківської селищної ради
від 29.12.2002 р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки в розмірі 0,1500 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, Тиврівського району, є таким,
що порушує законні права ОСОБА_1, тому
лише в цій частині підлягає скасуванню,
оскільки рішенням 5 сесії 4 скликання
Сутисківської селищної ради від 29.12.2002
р. вирішувались і інші питання, а тому
позов щодо скасування рішення в
повному обсязі не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.2, 7-11, 159-163 КАС України,
ст.ст.19. 41 Конституції України, ст.377 ЦК
України, ст.ст.12, 30, 120 ЗК України (в
редакції 1992 р.), Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» -

постановив :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення 5 сесії 4 скликання
Сутисківської селищної ради
Тиврівського районну Вінницької
області «Про внесення змін в рішення
селищної ради» «Про передачу землі у
приватну власність», затвердження
технічної документації та видачу
Державного акту на право приватної
власності на землю від 29.12.2002 року, в
частині передачі ОСОБА_2 передано у
приватну власність земельну ділянку
розміром 0, 1500 га по АДРЕСА_1
Тиврівського району для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів
з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС, а також
прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Ратушняк І. О.