Справа № 2а/708/29/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/708/29/14 Головуючий
у 1-й інстанції: Ткаченко С.Є.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 15 травня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради,
третя особа приватне підприємство
"ВІОЛА І", про визнання рішення
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року, позивач звернувся до
Чигиринського районного суду
Черкаської області з позовом до
Іванівської сільської ради, третя
особа приватне підприємство "ВІОЛА І",
про визнання рішення недійсним. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що згідно
до рішення Іванівської сільської ради
від 12.02.2009 року №24-2/V «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право оренди Пп «ВІОЛА 1»
було затверджено технічну
документацію на земельні ділянки
площею 30,1261га та надано в довгострокову
оренду до 15 вересня 2031 року дві
земельні ділянки загальною площею
30,1261га, в тому числі: ставки - площею 28,2031
га, пасовища - площею 1,7374га та
заболочені землі - площею 0,1856га,
встановивши орендну плату в розмірі 25%
від земельного податку, що складає
6738грн. на рік. Після прийняття рішення в
той же день, 12 лютого 2009 року, між
Іванівською сільською радою та
приватним підприємством "ВІОЛА І» було
укладено договір оренди землі.
Предметом даного договору, зі змістом
якого він ознайомився лише у лютому 2013
року, є оренда земельних ділянок, які є
землями водного фонду. Оскільки дані
земельні торги не проводилися, то
відповідачем було допущено порушення
норм чинного законодавства і рішення
сільської ради слід визнати недійсним.
Відповідачем же з невідомих причин
встановлено орендну плату в розмірі 25%
від земельного податку, що ще раз
підтверджує незаконність винесення
вищевказаного рішення та істотно
погіршує бюджет села. Просив суд
визнати недійсним та скасувати рішення
Іванівської сільської ради №24-2/У від
12.02.2009 ку "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право оренди ПП "ВІОЛА-1" та визнати
недійсним договір оренди землі,
укладений 12 лютого 2009 року між
Іванівською сільською радою та
приватним підприємством "ВІОЛА І".

Постановою Чигиринського районного
суду Черкаської області від 15 травня 2014
року у задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
12.02.2009 року на двадцять четвертій сесії
Іванівської сільської ради було
прийнято рішення №24-2/V від 12.02.2009 року
"Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
скасування документів, що посвідчують
право оренди Пп "ВІОЛА-1", відповідно до
якого було вирішено затвердити
технічку документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право оренди приватного
підприємства «Віола-1» на дві земельні
ділянки загальною площею 30,1261га в
с.Іванівка, куди входять ставки - площею
28,2031га, пасовища - площею 1,7374га та
заболочені землі - площею 0,1856га, та
надати їх даному підприємству в
довгострокову оренду до 15 вересня 2031
року для риборозведення, встановивши
орендну плату в розмірі 25 відсотків від
земельного податку (26950,75 грн,), що
складає 6738грн. на рік.

На підставі цього рішення між
відповідачем та третьою особою, 12.02.2009
року було укладено договір оренди
землі, відповідно до умов якого
Іванівська сільська рада, як
орендодавець, надає приватному
підприємству "ВІОЛА-1", як орендарю, в
строкове платне користування до 15
вересня 2031 року дві земельні ділянки із
земель водного фонду загальною площею
30,1261га в с.Іванівка, у тому числі ставки
- площею 28,2031га, пасовища - площею 1,7374га
та заболочені землі - площею 0,1856га, які
розташовані на території Іванівської
сільської ради Чигиринського району, з
орендною платою в розмірі 25 відсотків
від земельного податку (26950,75грн.), яка
складає 6738 гривень на рік, для
риборозведення, що підтверджується
договором оренди землі від 12.02.2009 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Як передбачено ст.58 Земельного кодексу
України, до земель водного фонду
належать землі, зайняті: а) морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами, не зайнятими лісами; б)
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами; з)
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; г) береговими
смугами водних шляхів.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Відповідно до ст.59 Земельного кодексу
України, діючої на час прийняття
відповідачем рішення №24-2/V від 12.02.2009
року та укладення спірного договору
оренди землі, землі водного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 гектарів).
Власники на своїх земельних ділянках
можуть у встановленому порядку
створювати рибогосподарські,
протиерозійні та інші штучні водойми.

Державним водогосподарським
організаціям за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування надаються у постійне
користування землі водного фонду для
догляду за водними об'єкта,
прибережними захисними смугами,
смугами відведення, береговими смугами
водних шляхів, гідротехнічними
спорудами тощо.

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведения і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно- оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Використання земельних ділянок
водного фонду для рибальства
здійснюється за згодою їх власників
або за погодженням із
землекористувачами.

Відповідно до статей 3, 4, 5, 51 Водного
Кодексу України, усі води (водні
об'єкти) на території України
становлять її водний фонд. До водного
фонду України належать: 1) поверхневі
води: - природні водойми (озера); -
водотоки (річки, струмки); - штучні
водойми (водосховища, ставки) і канали; -
інші водні об'єкти; 2) підземні води та
джерела; 3) внутрішні морські води та
територіальне море.

До земель водного фонду належать:
землі, зайняті: - морями, річками,
озерами, водосховищами болотами, а
також островами; - прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм; - гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; - береговими
смугами водних шляхів.

До водних об'єктів загальнодержавного
значення належать: 1) внутрішні морські
води та територіальне море; 2) підземні
води, які є джерелом централізованого
водопостачання; 3) поверхневі води
(озера, водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків; 4) водні
об»єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення
належать: 1) поверхневі води, що
знаходяться і використовуються з межах
однієї області і які не віднесені до
водних об'єктів загальнодержавного
значення; 2) підземні води, які не можуть
бути джерелом централізованого
допостачання.

У користування на умовах оренди водні
об'єкти (їх частини) місцевого значення
та ставки, що знаходяться в басейнах
річок загальнодержавного значення
можуть надаватися водокористувачам
лише для риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях.

Передача орендарем права на оренду
водного об'єкта (чи його частини) іншим
суб'єктам господарювання
забороняється.

Орендодавцями водних об'єктів (їх
частин) місцевого значення є Рада
міністрів Автономної Республіки Крим і
обласні ради.

Окремі повноваження щодо надання
водних об'єктів (їх частик) місцевого
значення в користування Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та обласні
ради можуть передавати відповідним
органам виконавчої влади Автономної
республіки Крим, місцевим органам
виконавчої влади.

Орендодавцями водних об'єктів
загальнодержавного значення є Кабінет
Міністрів України та місцеві державні
адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі
водних об'єктів загальнодержавного
значення визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до цього
Кодексу та інших законів України.

Згідно до ст.16 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст.123 Земельного кодексу
України, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

А в статті 124 Земельного кодексу
України зазначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або у комунальній власності,
здійснюється, зокрема, на підставі
рішення відповідного органу
(виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Як передбачено ст.12 Земельного кодексу
України, до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: а) розпорядження
землями територіальних громад; б)
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 122 Земельного
кодексу України, сільські, і селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Згідно до ст.83 Земельного кодексу
України, повноваження щодо
розпорядження землями комунальної
власності покладені на органи
місцевого самоврядування, тобто
відповідні ради.

А статтею 84 Земельного кодексу України
визначено, що розпорядження землями
державної власності є виключною
прерогативою органів державної
виконавчої влади.

Разом з тим до проведення розмежування
розпорядження землями державної
власності, розташованими в межах
населених пунктів, здійснюють не
державні органи, а органи місцевого
самоврядування - сільські, селищні та
міські ради, а за їх межами - органи
державної виконавчої влади.

Дане визначення закріплено в п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, де вказано, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межа
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

З врахуванням норм даного
законодавства рішенням господарського
суду Черкаської області від 16.09.2013 року,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 року,
було встановлено, що предметом
спірного рішення та договору оренди є
земельні ділянки загальною площею 30,1261
га із земель водного фонду, які
розташовані в межах населеного пункту
Іванівської сільської ради і не є
водним об'єктом, чим спростовується
посилання позивача на те, що договір
оренди землі не відповідає типовому
договору водних об'єктів.

А відповідно до ч.1 ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Виходячи з цього, відповідач мав повне
право розпоряджатися вказаними
земельними ділянками та надавати їх в
користування третій особі.

Однією з підстав незаконності рішення
сільської ради та договору оренди
землі позивач вказав відсутність
проведення земельних торгів.

Дійсно ч.2 ст.124 Земельного кодексу
України передбачено, що передача з
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.135 Земельного
кодексу України, земельні торги
проводяться у формі аукціону.

А в ч.5 ст.137 Земельного кодексу України,
діючої на час укладення договору
оренди землі, зазначено, що порядок
проведення земельних торгів повинен
бути встановлений законом.

Процедура проведення земельних торгів
до 18.08.2012 року була передбачена лише у
загальних рисах главою 21 Земельного
кодексу України і лише після прийняття
Закону України «Про знесення змін до
Земельного кодексу України щодо
порядку проведення земельних торгів у
формі аукціону» від 05.07.2012 року №5077-VI,
який набрав чинності з 18.08.2012 року в
статтях 135-139 Земельного кодексу
України було визначено детальний
порядок проведення земельних торгів.

До прийняття вказаного Закону Кабінет
Міністрів України у 2008 році двічі
затверджував порядки проведення
земельних торгів своїми постановами
від 22.02.2008 року №90 та від 17.04.2008 року №394,
які Указами Президента України №309 від
07.04.2008 року та №406 від 25.04.2008 року були
зупинені, при цьому постанова КМУ №90 в
подальшому втратила чинність, а п.1
постанови КМУ №394, яким був
затверджений Порядок проведення у 2008
році земельних аукціонів, рішенням
Конституційного Суду України від 11.11.2008
року у справі №1-46/2008 визнаний
неконституційним з дня ухвалення
рішення.

Таким чином, на момент оформлення Пп
«ВІОЛА 1» спірних земельних ділянок в
оренду був відсутній порядок
проведення земельних торгів, що
виключало можливість їх проведення.

Також висновок про відсутність
механізму реалізації процедури
придбання земельних ділянок у
власність або в оренду на земельних
аукціонах, як не передбачено Земельним
кодексом, випливає з вищевказаного
рішення Конституційного Суду України.

Крім того рішенням Конституційного
Суду України від 22.09.2005 року у спразі за
№5-рп/2005 встановлено, що суб'єктивне
право на земельку ділянку виникає і
реалізується на підставах і в порядку,
визначених Конституцією України,
Кодексом та іншими законами України, що
регулюють земельні відносини.

Виходячи з цього, жодні підзаконні акти
не вправі були визначати порядок
проведення земельних торгів.

Разом з тим норми чинного
законодавства не містять заборону
органу місцевого самоврядування
розпоряджатися землями комунальної
власності шляхом надання їх у
користування, виходячи з наданих йому
відповідним законом повноважень.

Крім того, безпідставним є посилання
позивача на необхідність паспорта або
технічного проекту рибогосподарської
технологічної водойми, посилаючись на
ч.2 ст.14 Закону «Про аквакультуру»,
оскільки даний Закон набрав чинності
лише з 01.07.2013 року, тобто був прийнятий
після прийняття спірного рішення та
укладення договору оренди землі, а, як
відомо, закони зворотньої сили не
мають.

Також доводи позивача щодо
невідповідності закону встановленого
розміру орендної плати за земельні
ділянки суперечать вимогам ст.21 Закону
України «Про оренду землі», де
зазначено, що розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди.

Обчислення розміру орендної плати
здійснюється з урахуванням індексу
інфляції, якщо інше не передбачено
договором оренди.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 26
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 22
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 17
липня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.