Справа № 2-а-7971/11
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-7971/11
Головуючий у 1-й інстанції: Іванюта Т.Є.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Романчук О.М.

суддів: Пилипенко О.Є.,
Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Київській області на
постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 27 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного Управління
Пенсійного фонду України в Київській
області про визнання дій
протиправними, щодо стягнення
недоплати по державній та додатковій
пенсії ЧАЕС, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2011 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Київській області про
визнання дій протиправними, щодо
стягнення недоплати по державній та
додатковій пенсії ЧАЕС.

Постановою Корсунь-Шевченківського
районного суду від 27 квітня 2011 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач та представник
відповідача подали апеляційні скарги.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду - без змін, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено і
таке підтверджується матеріалами
справи, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, інвалідом ІІ
групи, перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності у відповідності до ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», особі, яка має одночасно
право на різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи -
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Частиною 4 статті 54 зазначеного вище
Закону передбачено, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
II групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Всупереч ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказана
додаткова пенсія виплачувалася в
розмірах і порядку, визначеному
відповідно до Постанови КМ України, а
не в кратному відношенні до
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами застосуванню
підлягає саме Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» як
нормативний акт вищої юридичної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Крім того, слід відмітити, що за чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з частиною першою статті 28
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлюється
в розмірі визначеного законом про
Держбюджет на відповідний рік
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Відтак, доводи апеляційної скарги
спростовуються наведеним, а тому
підстав для її задоволення немає.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Київській області залишити без
задоволення, постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 27
квітня 2011 року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
О.М. Романчук

Судді:
О.Є. Пилипенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.