Справа № 815/3920/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3920/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой
С.М.,

секретар судового засідання
Філіппова Ю.В.,

за участі:

представника
відповідача - Назаренко О.П. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Балтському
районі Одеської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н
О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
Кодимському районі Одеської області
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Балтському
районі Одеської області (далі - ФСС від
НВВ та ПЗ України у Балтському районі
Одеської) про стягнення витрат з
виплати і доставки пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за лютий 2014-
травень 2014 року на суму 1572,92 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено обов'язок
Фонду соціального страхування від НВВ
та ПЗ України відшкодовувати органам
Пенсійного фонду пенсії, сплачені
особам, яким призначено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
видатку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Позивачем було
направлено відповідачу акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з лютого по
травень 2014 року, проте фондом не були
прийняті до заліку виплати трьом
особам, у зв'язку із тим, що нещасний
випадок із застрахованими стався на
території колишніх республік СРСР, що
не є таким, що ґрунтується на нормах
чинного законодавства, у зв'язку із чим
фонд має відшкодувати позивачу витрати
з виплати та доставки пенсій по
інвалідності за період з лютого по
травень 2014 року у сумі 1 572 гривень 92
копійки.

Відповідач надав до суду заперечення
до адміністративного позову, в яких
зазначив, що відповідно до вимог
Порядку № 5-4/4 від 04.03.2003 року для
розгляду справи по спорам про
стягнення повинен бути залучений у
якості відповідача центральний апарат
ФСНВ України, тому як відділення
позбавлено права на проведення
розрахунків з позивачем на своєму
рівні. Крім того, у зв'язку із тим, що
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою відповідних пенсій
здійснюється на центральному рівні,
кошти для відшкодування пенсій по
інвалідності у відділенні кошторисом
не передбачені, тому відділення не є
належним відповідачем та не може
здійснювати вказані виплати. Також, на
думку відповідача, УПФУ необхідно було
надати належні докази відповідачу, що
документи щодо громадян, на користь
яких проведено виплати пенсій по
інвалідності за спірний період були
передані саме до Відділення Фонду у
Балтському районі Одеської області і
саме вказаний орган є належним
страховиком до якого має право
звернутись УПФУ з вимогами про
відшкодування витрат з виплати пенсій
по інвалідності. Також, відповідач
вважає, що позивачем не доведено факту
нарахування та проведення вказаних
виплат, оскільки ні інформації про суми
розбіжностей, ні акти щомісячної
звірки за спірний період не містять
належних доказів наявності у УПФУ
вказаних витрат.

В судове засідання 21.07.2014 року
позивач не з'явився, через канцелярію
суду надав заяву про розгляд справи за
відсутності його представника (а.с. 45).

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову посилаючись на
обґрунтування, що вказані в
запереченнях на адміністративний
позов.

Дослідивши матеріали справи, а також
обставини якими обґрунтовуються
вимоги, докази, якими вони
підтверджуються, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, УПФУ у
Кодимському районі Одеської області
направляло на адресу Фонду СС від НВВ
та ПЗ України у Балтському районі
Одеської області списки осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання за період з лютого 2014 року
по травень 2014 року (а.с. 16-18, 21-23, 26-28, 31-33).

За вказаний період між УПФУ у
Кодимському районі Одеської області та
ФСС від НВВ та ПЗ України у Балтському
районі Одеської області були підписані
акти щомісячної звірки витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а.с. 14-15, 19-20, 24, 29-30).

Як встановлено судом, ФСС від НВВ та
ПЗ України у Балтському районі
Одеської області за період за
лютий-травень 2014 року не прийняті до
заліку виплати трьом особам зі списків
осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання у
Кодимському районі Одеської області.

Так, згідно матеріалів справи в 1984 році
на підприємстві СМУ Московського СМУ
Московського тресту «Елеваторстрой»,
що знаходився в м. Кишинів, вул.
Заводська, 8 (територія колишнього СРСР)
стався нещасний випадок з ОСОБА_2; в 1982
році на підприємстві р-к «Октябрський»,
що знаходився в м. Норильськ, п. Талнах,
Красноярського краю (територія
колишнього СРСР), стався нещасний
випадок з ОСОБА_3; в 1973 році на
підприємстві ГПТУ -11, м. Рибниця
(територія колишнього СРСР) стався
нещасний випадок з ОСОБА_5 Дані факти
підтверджуються актами про нещасні
випадки на виробництві, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Водночас, згідно розрахунку витрат на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.02.2014 року по 31.05.2014 року управлінням
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області виплачена
пенсія вищезазначеним особам у
розмірі 1572,92 грн. (а.с.7).

При цьому, спірною обставиною у справі
є правомірність відмови відповідача
прийняти до заліку та відшкодувати
позивачу зазначені суми витрат з
виплати вище перелічених пенсій за
період з лютий по травень 2014 року на
загальну суму 1 572 грн. 92 коп., по
пенсіонерам громадянам
держав-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Варто зазначити, що наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
а саме списками осіб, яким були
виплачені пенсії по інвалідності
підтверджено факт понесення позивачем
витрат на виплату пенсій по
інвалідності в тому числі особам, щодо
яких відповідачем не було враховано
суми витрат: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
загальному розмірі 1 572 гривень 92
копійки.

З матеріалів справи вбачається, що
громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
постраждали внаслідок нещасного
випадку на виробництві, які сталися на
території держав СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну.
Вказаним пенсіонерам встановлено
групи інвалідності, причинами яких
стало трудове каліцтво та призначена
пенсія по інвалідності, що
підтверджується письмовими доказами,
зокрема й актами про нещасні випадки на
виробництві, про що вже зазначалось
судом.

Як вбачається з матеріалів справи у
період з лютого по травень 2014 року
вказаним пенсіонерам була виплачена
пенсія у розмірі:

- ОСОБА_5 виплачено щомісяця по 60 грн. 74
коп. основного розміру пенсії, 31 грн. 06
коп. щомісячна цільова грошова
допомога на прожиття, витрати на
доставку якої становили 1 грн. 43 коп., що
у загальній сумі становить 93 грн. 23 коп.
;

- ОСОБА_2 у загальні сумі 150 грн. 00 коп., з
яких основний розмір пенсії - 150 грн. 00
коп.;

- ОСОБА_3 у загальні сумі 150 грн. 00 коп., з
яких основний розмір пенсії 150 грн. 00
коп.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи
по запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Також суд вважає за доцільне зазначити,
що спірні витрати з виплати та доставки
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, є складовою
пенсії, тому при вирішені даного спору
слід керуватися нормами, які
передбачають порядок її відшкодування.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 вказаного Закону
закріплене аналогічне правило - якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Сфера дії цього вказаного закону
поширюється на категорію осіб, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
з приводу якої виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких
на отримання відшкодування шкоди
раніше було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено,
що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІ
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу ХІ
зазначеного Закону встановлено, що
уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст. 21
Закону України "Про охоронупраці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту вказаної норми випливає, що
вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Тобто, взаємні розрахунки між
державами можуть проводитися лише на
підставі двосторонніх договорів.

Враховуючи встановлені судом
обставини та наведені норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Оскільки інвалідність осіб, по яким
відповідачем не враховано суми витрат
на виплату пенсій по інвалідності, є
наслідком страхових випадків на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, страхувальником за
яким є Фонд, позовні вимоги позивача
про стягнення з Відділення Фонду
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності пенсіонерам ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 1 572 грн. 92 коп. є
законними і обґрунтованими, отже
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд
оцінюючи надані у справі докази,
виходить із принципів
адміністративного судочинства -
змагальність, диспозитивність та
офіційне з'ясування всіх обставин
справи, згідно із яким розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі встановлених судом
обставин та аналізу вищенаведених
вимог законодавства, які регулюють
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Кодимському районі
Одеської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Балтському
районі Одеської області про стягнення
на користь Управління Пенсійного фонду
України в Кодимському районі Одеської
області витрат з виплати та доставки
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
лютого по травень 2014 року у сумі 1 572
грн. 92 коп. є обґрунтованими, у зв'язку з
чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69 -71, 86, 94, 160-163,
167, 183-2, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області - задовольнити.

Стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Балтському
районі Одеської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Кодимському районі Одеської області
витрати з виплати і доставки пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за лютий 2014-
травень 2014 року на суму 1572 гривень 92
копійки (одна тисяча п'ятсот сімдесят
дві гривні 92 копійки) на р/р 25 у
філії Одеського обласного управління
ВАТ «Державний ощадний банк України» м.
Одеса, МФО 328845.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 22.07.2014 року.

Суддя
Корой С.М.

22 липня 2014 року.