Справа № 2а-17035/11
Суддя: КучеренкоВ В. В.
Дата ухвалення: 2011-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 31.08.2011
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 31» серпня 2011 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі - Левандовській Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі справу,
відкриту за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в м. Мелітополі Запорізької
області про зобов'язання суб'єкта
владних повноважень вчинити дії по
здійсненню перерахунку пенсії та
виплаті недоотриманої суми виплати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати протиправними
дії відповідача щодо нарахування та
здійснення перерахування його пенсії,
зобов'язати відповідача здійснити йому
перерахунок пенсії за віком у
відповідності до вимог ст.ст. 40, 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників зайнятих у галузях
економіки України за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії,
тобто із застосуванням показника за 2008
рік, що становить 1573,99 гривні, та
виплатити суму недоотриманої пенсії,
починаючи з 01 лютого 2011 року по 01 липня
2011 року, зобов'язати відповідача
призначити йому пенсію відповідно до
положень ст.ст. 40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та утриматися від
самостійного відходу від
встановленого судом порядку
нарахування пенсії, а також та
відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушеного права на перерахунок
пенсії.

Позивач в судове засідання не з'явився,
від нього надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, не повідомив суд
про причини неявки, про час і дату
судового засідання був повідомлений
належним чином, заяви про відкладення
розгляду справи та про розгляд справи
за його відсутності від нього не
надходило, тому суд визнає його неявку
неповажною, та вважає можливим
розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, в
зв'язку із заявою позивача про розгляд
справи за його відсутності та в зв'язку
з неявкою представника відповідача,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, враховуючи доводи позивача, що
викладені в позовній заяві, дослідивши
інші матеріали справи, вважає, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 КАС України,
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних повноважень
управлінської функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС
України адміністративні справи з
приводу оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання позивача.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 69 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги і заперечення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» одержує пенсію
за віком, призначену відповідачем.

Позивач, скориставшись своїм правом,
передбаченим ст. ст. 40,42 вищевказаного
Закону звернувся до суду з вимогою про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії у відповідності до
вимог ст. 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням даних
про заробітну плату (дохід) в
середньому на одну застраховану особі
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії,
тобто за 2008 рік, розмір якої
встановлено в сумі 1573,99 гривні.

Однак виходячи з аналізу норм ст.ст. 40, 42
Закону України від 09 липня 2003 року «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», узагальнення судової
практики Вищого адміністративного
суду України по застосуванню
адміністративними судами статей 40,42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд вважає
неправомірними доводи позивача щодо
застосування для перерахунку пенсії
величини середньої заробітної плати,
яка враховується для обчислення пенсії
за календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії за наступних
підстав.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено порядок
визначення заробітної плати доходи для
обчислення пенсії. Перерахунок пенсій
у зв'язку зі збільшенням, зокрема
страхового стражу, встановлено ч.4 ст. 42
зазначеного Закону.

Частиною 4 статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у редакції Закону від 9
липня 2003 року визначено, що у разі, якщо
застрахована особа після призначення
пенсії продовжувала працювати,
провадиться перерахунок пенсії з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсії.

Кожний наступний перерахунок пенсії
провадиться не раніш як через два роки
після попереднього перерахунку з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсії.

Перерахунок пенсії здійснюється із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія, або за періоди
страхового стажу, зазначені в частині
першій статті 40 цього Закону.

Таким чином, частина 4 статті 42 цього
Закону свідчить, що при перерахунку
пенсії застосовується заробітна плата
(дохід) пенсіонера, яку він отримував до
призначення пенсії, або яку він
отримував за період роботи, який є
періодом страхового стажу.

Отже, аналіз частини 4 статті 42 Закону №
1058-ІV показує, що зазначена норма не
встановлює обмеження можливості
працюючого пенсіонера скористатись
правом на перерахунок пенсії в
будь-який час після її призначення.
Однак містить застереження, що
наступний перерахунок пенсії може бути
проведений не раніш як через два роки
після здійснення попереднього. При
цьому під час перерахунку пенсії
величина середньої заробітної плати
(доходу) враховується та, яка
використовувалася під час призначення
пенсії, тобто це - середня заробітна
плата працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує року звернення за
призначенням пенсії (абзац четвертий
частини другої статті 40 Закону № 1058-ІУ).

Згідно із Законом України від 19 грудня
2006 року № 489-V "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" дію частини
четвертої статті 42 зупинено на 2007 рік.

Підпунктом "б" підпункту 9 пункту 35
розділу II Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-V "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
який набрав чинності з 1 січня 2008 року,
абзац четвертий частини другої статті
40 Закону № 1058-ІV було викладено в новій
редакції: "Зс - (середня заробітна плата
(дохід) в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески та яка
відповідно до цього Закону
враховується для обчислення пенсії, за
календарний рік, що передує року
звернення за призначенням пенсії.
Порядок визначення показників
зазначеної заробітної плати
затверджується Пенсійним фондом
України за погодженням з центральними
органами виконавчої влади у галузях
статистики, економіки, праці та
соціальної політики і фінансів".

Цим же Законом (підпункт "б" підпункту 10
пункту 35 розділу II) частину четверту
статті 42 викладено в такій редакції: "У
разі якщо застрахована особа після
призначення пенсії продовжувала
працювати, провадиться перерахунок
пенсії з урахуванням не менше ніж 24
місяців страхового стажу після
призначення (попереднього перерахунку)
пенсії незалежно від перерв у роботі.
Перерахунок пенсії здійснюється із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія. За бажанням
пенсіонера перерахунок пенсії
провадиться із заробітної плати за
періоди страхового стажу, зазначені в
частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії. При
цьому з періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для перерахунку
пенсії, період після призначення
пенсії не підлягає виключенню згідно
із абзацом третім частини першої
статті 40 цього Закону. У разі якщо
застрахована особа після призначення
(перерахунку) пенсії має менше ніж 24
місяці страхового стажу, перерахунок
пенсії провадиться не раніше як через
два роки після призначення
(попереднього перерахунку) з
урахуванням страхового стажу після
призначення (попереднього перерахунку)
з урахуванням заробітної плати, з якої
призначено (попередньо перераховано)
пенсію".

Таким чином, з 1 січня 2008 року було
змінено показник середньої заробітної
плати (доходу) - однієї із складових
формули заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії та встановлено, що
цим показником має бути середня
заробітна плата (дохід) в середньому на
одну застраховану особу в цілому по
Україні, з якої сплачено страхові
внески.

Також змінено порядок перерахунку
пенсії особам, які після призначення
пенсії продовжували працювати.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008,
зокрема, положення підпункту "б"
підпункту 9, підпункту "б" підпункту 10
пункту 35 розділу II Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Рішення Конституційного суду України є
обов'язковим до виконання на території
України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року
відновлено дію положення частини
другої статті 40 та частини четвертої
статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у первинній його
редакції, які в теперішній час й
підлягають застосуванню.

28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 530 "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", яким встановлено
порядок перерахунку пенсій особам, які
після її призначення продовжували
працювати, відмінний від того порядку,
який визначений частиною четвертою
статті 42 Закону № 1058-ІV у редакції
Закону від 9 липня 2003 року.

Отже, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над іншими
підзаконними нормативними актами, під
час розгляду та вирішення справ
зазначеної категорії застосуванню
підлягає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а саме нормативні
положення статті 42 цього Закону, що
діяли в редакції до скасування змін,
внесених за Законом України від 28
грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", та були і залишаються
чинними на момент проведення
перерахунку пенсії.

Таким чином, з аналізу цих положень
випливає, що під час перерахунку пенсії
величина середньої заробітної плати
(доходу) враховується та, яка
використовувалася під час призначення
пенсії, тобто це - середня заробітна
плата працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує року звернення за
призначенням пенсії.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про
зобов'язання відповідача перерахувати
пенсії із застосування величини
середньої заробітної плати (доходу),
яка передувала року перерахунку
пенсії, тобто 2008 рік, а не року
призначення пенсії, такі позовні
вимоги судом задоволені бути не можуть.

Крім того, відповідно до вимог ст. 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк з моменту, коли особа дізналась
або повинна була дізнатись про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала не
знайде підстав для поновлення строку.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що він
особисто не надавав згоди на те, щоб
орган державної влади по відношенню до
нього діяв в порушення вимог чинного
законодавства України, що відповідач
не інформував його про зміни в
законодавстві, що по аналогічним
справам дії суб'єкта владних
повноважень було визнано
протиправними та практика ВАСУ на
користь позивачів, а також що, оскільки
на вимоги про стягнення заробітної
плати не застосовується позовна
давність, за аналогією права, вона
також не підлягає застосуванню.

Проте, викладені позивачем причини
пропуску строку позовної давності є
сумбурними та абсурдними, оскільки не є
тими причинами, з якими закон пов'язує
можливість визнання їх поважними та
поновлення в зв'язку з цим строку для
звернення за захистом своїх прав.

Також, згідно зі ст. 57 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти, що визначають
права і обов'язки громадян доводяться
до відома населення у порядку,
встановленому законом. Тобто всі
нормативні акти оприлюднюються та є
загальнодоступними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
окремі їх положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Рішення
Конституційного Суду України також
оприлюднюється у встановленому
порядку.

Рішення Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року по справі № 6-рп/2007,
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року офіційно
опубліковані у «Офіційному віснику
України», а також у періодичних
виданнях.

Також, позивач мав можливість
ознайомитися з нормативно-правовими
актами з цього питання, знати про
порушення своїх прав, своєчасно
звернутись за консультацією до юристів
та пред'явити до суду позов за захистом
своїх прав у встановлений законом
строк.

Отже, будь-які об'єктивні чи
суб'єктивні обставини не позбавляли
позивача можливості звернутися до суду
у визначені законом строки з
відповідним позовом, якщо позивач
вважав, що діями відповідача
порушуються його права та законні
інтереси.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звернувся
до суду лише 02 серпня 2011 року, тобто з
пропуском встановленого законом
шестимісячного строку для звернення до
суду, причини пропуску встановленого
законом строку, зазначені позивачем в
заяві, суд не може визнати поважними,
тому суд вважає за необхідне відмовити
позивачу в поновлені пропущеного
строку для звернення до суду за
захистом його прав.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 11, 17-19, 69-71, 99, 100, 122,
158, 159, 161,162,163 КАС України, ст. ст. 40, 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у редакції Закону №1058-ІV
від 09 липня 2003 року, Постановою Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.06.2011 року №4 «Про аналіз практики
застосування адміністративними судами
статей 40,42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фонду України в м. Мелітополі
Запорізької області про зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчинити
дії по здійсненню перерахунку пенсії
та виплаті недоотриманої суми виплати -
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через
Мелітопольський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: В.В. Кучеренко