Справа № 357/3817/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
357/3817/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Жарікова О.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління пенсійного фонду
України у м.Білій Церкві Київської
області на постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції,
Управління пенсійного фонду України у
м.Білій Церкві Київської області про
зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року, позивач звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з позовом до
Міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції,
Управління пенсійного фонду України у
м.Білій Церкві Київської області про
зобов»язання вчинити дії. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що 02 лютого 2011
року Білоцерківським міськрайонним
судом Київської області прийнято
рішення про зобов'язання Управління
Пенсійного Фонду України у м.Біла
Церква Київської області провести
нарахування та виплату позивачу
компенсації за минулий період та
доплати до пенсії, відповідно до ст. 39,51
Закону України „ Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС»,
починаючи з 01.06.2010 року. Виконавчий
лист, де вказано про те, що постанова
суду підлягає до негайного виконання,
позивач направила начальнику відділу
примусового виконання рішень суду, на
підставі якого було відкрито виконавче
провадження. Позивач стверджувала, що
на даний момент рішення суду не
виконане, а відповідачем винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міського
відділу державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції щодо прийняття
постанови від 15.07.2011 року про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-1703, виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
02.02.2011 року.

Скасовано постанову Міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції від 15.07.2011 року про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-1703, виданого Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
02.02.2011 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
02.02.2011 року Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
ухвалена постанова про зобов'язання
Управління Пенсійного Фонду України у
м.Біла Церква провести нарахування та
виплату ОСОБА_2, додаткової пенсії,
відповідно до ст. 51 Закону України „
Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
аварії на ЧАЕС», виходячи з розміру 15%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» з 01.06.2010 року з
врахуванням виплачених сум. Дана
постанова звернута до негайного
виконання.

20.05.2011 року, відповідно до ст. 19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, з примусового
виконання вищезазначеного виконавчого
документу та запропоновано боржнику
виконати постанову суду в семиденний
термін з дня винесення вказаної
постанови.

На виконання даної постанови про
відкриття виконавчого провадження,
розпорядженням №804733 від 05.06.2011 року
УПФУ у м.Білій Церкві здійснено
відповідні перерахунки та виплачено
позивачу кошти в загальному розмірі 955
грн. 50 копійок з 01.06.2010 року по 30.06.2011
року.

Виходячи з вищезазначеного, 15.07.2011 року
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, на підставі п.8 ч.1 ст.49
Закону України "Про виконавче
провадження".

Дана постанова суду на момент розгляду
справи не виконана, а виконавче
провадження 15.07.2011 року закінчене
державним виконавцем, про що була
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження.

В зв»язку з невиконанням постанови
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 02.02.2011 року,
позивач звернулася зі скаргою до
відповідача - МВ ДВС Білоцерківського
МРУЮ та 07.03.2013 року отримала відповідь
за №9743, з якої дізналася, що 15.07.2011 року
МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, в зв»язку з
чим 15.03.2013 року, звернулася з
вищезазначеним позовом до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області. Адміністративний
позов подано в установлений законом
строк. Крім того, позивач зверталася до
УПФУ у м.Білій Церкві щодо виконання
вищезазначеної постанови суду, та
отримала відповідь від 08.02.2013 року за
№37/Л-01, де зазначено про виплату пенсії
в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Так, згідно з п.5 ч.1 ст.18 КАС України,
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1-4 частини першої цієї статті, в т.ч.
рішень у справах щодо спорів фізичних
осіб з суб"єктами владних повноважень з
приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України,
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно до ч.2 ст.181 КАС України, позовну
заяву у справах з приводу рішень, дій
або бездіяльності державної
виконавчої служби може бути подано до
суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав, свобод
чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції
від 22.12.2010 року, яка є чинною з 21.03.2011
року) підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі документи,
зокрема: виконавчі листи, що видаються
судами.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі,
якщо рішення підлягає негайному
виконанню, державний виконавець
відкриває виконавче провадження не
пізніше наступного робочого дня після
надходження документів, зазначених у
статті 17 Закону, і невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

В ст.75 Закону України "Про виконавче
провадження" вказано, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов"язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч.3 даної статті, у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф, відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

В даному випадку державним виконавцем
не було проведено перевірки виконання
судового рішення, не було вжито всіх
можливих заходів для виконання рішення
суду, згідно приписів ст.75 Закону
України "Про виконавче провадження" та
передчасно винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження, що
призвело до порушення прав та
інтересів позивача.

Забезпечуючи права і свободи громадян,
держава окремими законами України
встановила певні соціальні пільги,
компенсації і гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами
забезпечення здійснення цього права.
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", забезпечуються соціальні
гарантії потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Оскільки постанова Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області,
на підставі якої позивачу був виданий
виконавчий лист, звернена до негайного
виконання, то вона, відповідно до
зазначеної норми Конституції, підлягає
обов'язковому виконанню.

Згідно ст.55 Конституції України, права
і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Винесення відповідачем постанови про
закінчення виконавчого провадження
порушує загальноєвропейський принцип,
встановлений ст.6 Конвенції "Про захист
прав людини та основоположних свобод",
який зазначає, що "...кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру". Тому факт
невиконання постанови суду позбавляє
громадянина можливості захисту та
відновлення його порушених прав, що, на
думку суду, є неприпустимим.

Таким чином, постанова державного
виконавця Міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції від
15.07.2011 року про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-а-1703, виданого
Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області 02.02.2011 року є
передчасною, оскільки державний
виконавець, мотивуючи постанову вказує
на виконання постанови суду, згідно
повідомлення УПФУ у м. Білій Церкві,
однак, постанова Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 02.02.2011 року є зобов'язального
характеру, а державним виконавцем не
було проведено усіх виконавчих дій
щодо виконання зазначеної постанови.
Крім того, відповідно до виконавчого
листа, постанови суду та постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження встановлено,
що вказана постанова в повному обсязі
виконана не була, так як в даних
документах зазначено про зобов'язання
УПФУ у м.Білій Церкві, Київської
області, крім проведення нарахування
та виплати додаткової пенсії, провести
ще її виплату, починаючи з 01.06.2010 року,
та не зазначено кінцеву дату виконання
постанови суду.

Проаналізувавши наведені вище норми
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
не надано суду достатніх та належних
доказів у підтвердження правомірності
винесення оскаржуваної постанови, а
саме доказів щодо виплати позивачу
нарахованої пенсії, що свідчить про
необґрунтованість закінчення
виконавчого провадження з підстав п. 11.
ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Посилання апелянта на те, що УПФУ у м.
Білій Церкві не є самостійним
розпорядником Державного бюджету та не
наділено компетенцією щодо здійснення
відповідної власної бюджетної
політики тому, виплата боргу заявнику
можлива лише після проведення цільових
коштів для фінансування зазначених
виплат є необґрунтованим, оскільки
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів як на підставу не
виплати боргу за судовим рішенням, про
що також зазначено в Рішеннях
Європейського Суду з прав людини
(справа «Бурдов проти Росії) від 7
травня 2002 року, (справа «Жовнер проти
України») від 29 червня 2004 року.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України у м.Білій
Церкві Київської області - залишити без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05 травня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 22
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.