Справа № 2а-2188/10/0270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К-37750/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Гайсинської міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
27.07.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.11.2010 у справі № 2а-2188/10/0270

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінінтерсервіс"

до Гайсинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Вінницької області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду із
позовною заявою до Державної
податкової інспекції про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.04.2010 № /3, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
прибуток у розмірі 592 407,00 грн., та
податкового повідомлення-рішення від
27.04.2010 № /3, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 257
500,50 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду,
позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що підставою для
прийняття оспорюваних позивачем
податкових повідомлень-рішень,
наступних в часі у порядку
адміністративного оскарження, були
висновки, викладені у акті від 20.10.2009
про результати виїзної планової
перевірки Товариства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 15.01.2008 по 30.06.2009, про порушення
позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп.
5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011), що призвело до
заниження податкових зобов'язань за
податку на прибуток та ПДВ. Такий
висновок контролюючого органу
мотивовано тим, що: - кошти, отримані
Товариством від учасника як додаткові
внески у сумі 721 420,00 грн. до моменту
здійснення державної реєстрації змін
до установчого документу (статуту) є
безповоротною фінансовою допомогою,
яка підлягає оподаткуванню податком на
прибуток на загальних підставах, що
позивачем зроблено не було; -
надходження попередньої оплати за
товари та її повернення не були
відображені позивачем у податковому
обліку, що є порушенням податкового
обліку; - здійснені господарські
операції з придбання конвеєрної
стрічки у контрагента (ПП "Коммтрейд")
є нікчемним, оскільки відносно
останнього порушено кримінальну
справу за фактом фіктивного
підприємництво, а позивачем, в свою
чергу, не надано належних та допустимих
доказів щодо переміщення товару від
продавця до покупця.

Вирішуючи спір щодо заниження
податкових зобов'язань з ПДВ та
прибутку внаслідок того, що позивачем
відповідно до вимог пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
України "Про податок на додану
вартість", пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не збільшено податкові
зобов'язання та валовий дохід за
правилом першої події, в даному випадку
- надходження попередньої оплати на
банківський рахунок, суди виходили з
того, що отримана попередня оплата за
товар внаслідок неможливості виконати
позивачем зобов'язання з поставки
товару була повернута контрагенту того
ж самого дня, що не призвело до
збільшення у податковому обліку
дохідної частини підприємства від
господарської діяльності на кінець
звітного періоду.

Так, визначення терміну "Податковий
облік" чинним законодавством на момент
виникнення спірних правовідносин не
встановлено.

Водночас фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Отже, податковий облік - це групування
за даними бухгалтерського обліку
потрібної інформації у податкових
деклараціях із ПДВ і податку на
прибуток підприємства, складання
розрахунків з акцизного збору та інших
платежів до державного і місцевого
бюджетів .

Відповідно до ст. 3 Закону України від
28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду на суму валових
витрат платника податку та суму
амортизаційних відрахувань. Згідно з п.
4.1 ст. 4 цього ж Закону валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формі як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 3 "Звіт про фінансові результати"
(затверджене наказом Міністерства
фінансів України від 31.03.1999 № 87,
зареєстроване у Міністерстві юстиції
України 21.06.1999 за № 397/3690) визначає
доходи як збільшення економічних вигод
у вигляді надходження активів або
зменшення зобов'язань, які призводять
до зростання власного капіталу (крім
зростання капіталу за рахунок внесків
власників). Власним капіталом є частина
в активах підприємства, що залишається
після вирахування його зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 31.07.2008 отримав кошти (300 000,00
грн.) у якості попередньої оплати за
зерно, які цього числа повернув через
неможливість виконання свого
зобов'язання. Вказані обставини
підтверджені дослідженими судами
банківською випискою від 31.07.2008 та
платіжним дорученням від 31.07.2008 № 20.
Тобто, на кінець звітного періоду у
позивача не виникло зміни в структурі
активів та зобов'язань у власному
капіталі.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що кошти, отримані у
якості передплати, не повинні
включатися до валового доходу та бути
об'єктом оподаткування.

Водночас, вирішуючи спір в частині
висновків податкового органу про
безтоварність господарських операцій
позивача, суди виходи з факту виконання
позивачем формальних вимог
податкового законодавства щодо
належного документального оформлення
господарських операцій, залишивши поза
увагою, що предметом доказування у цій
справі становлять обставини, що
підтверджують або спростовують
обґрунтованість формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат,
оскільки наслідки для податкового
обліку створює лише фактичний рух
активів.

Суди повинні були з урахуванням
сутності заперечень проти позову
витребувати у державного податкового
органу докази, які підтверджують її
доводи відносно того, що наведені в
податковій накладній від 30.07.2008 № 110
відомості не відповідають дійсності.
Якщо податкова інспекція таких доказів
не надала або надані докази були
недостатніми, суд, керуючись частинами
4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, зобов'язаний був
із власної ініціативи витребувати
докази, які підтверджують або
спростовують ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Фальшивість документа, що надає права
або звільняє від обов'язків, може бути
перевірено як за допомогою висновків
експертизи, порівняння його з іншими
письмовими чи речовими доказами,
поясненнями свідків, зокрема посадових
осіб, котрі його виготовили, так і
шляхом кримінального переслідування
за наявності підстав для порушення
кримінальної справи.

Суди не вимагали від відповідача
надати такі докази, не створили стороні
у справі необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
останньої та правильного застосування
законодавства.

У разі підтвердження доводів державної
податкової інспекції про
безтоварність операцій визначення
податкового кредиту та валових витрат
було би безпідставним, незважаючи на
наявність у платника податку (позивача
у справі) первинних документів, що за
формою відповідає вимогам чинного
законодавства та є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Суди цю обставину не врахували, доводи
Державної податкової інспекції про
безтоварність операцій та їх
фіктивність у визначеному
законодавством порядку не дослідили,
внаслідок чого неповно встановили
фактичні обставини справи, що є
підставою для скасування судових
рішень в цій частині з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції

Також, в мотивувальній частині
судового рішення суд першої інстанції
підтримав позицію державного
податкового орган про те, що оскільки
зміни в установчих документах, які
сталися у власному капіталі
підприємства, були зареєстровані у
серпні 2009 року, внески до статутного
фонду Товариства у вигляді грошових
коштів, які були здійснені до вказаних
змін - 31.07.2008, є безповоротною
фінансовою допомогою, яка підлягає
оподаткуванню податком на прибуток на
загальних підставах.

Мотиви, наведені у постанові першої
інстанції, є законними, оскільки закон
(ст. ст. 7, 87 Господарського кодексу
України, ст. ст. 13, 16, 51, 59, 60 Закону
України "Про господарські товариства",
порядок здійснення державної
реєстрації змін до установчих
документів юридичної особи, визначений
Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців") зобов'язує
господарське товариство зареєструвати
саме рішення про зміну розміру
статутного фонду, яке з цього моменту
набирає юридичної сили і є підставою
для відображення в бухгалтерському
обліку відповідних господарських
операцій, пов'язаних з цим, а не факту
зміни (у цьому випадку збільшення)
статутного фонду.

Таким чином, кошти, отримані
Товариством від учасника як додаткові
внески, до моменту здійснення
державної реєстрації змін до
установчого документу (статуту), в
якому саме і містяться відомості щодо
розміру та порядку внесення вкладів до
статутного фонду, не можуть бути
визнані прямою інвестицією в емітовані
таким товариством корпоративні права в
розумінні абзацу другого п. 1.28.2 п. 1.28
ст. 1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", оскільки такі
права не можуть виникнути до набрання
ними чинності.

Водночас, ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, оспорювані позивачем
податкові повідомлення - рішення, у
складі донарахованого податкового
зобов'язання яких було враховано суму
податку від отриманої позивачем
безповоротною фінансової допомоги,
скасував повністю.

З огляду на зазначене касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Гайсинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Вінницької області
задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.07.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010 у
справі № 2а-2188/10/0270 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко