Справа № 819/3007/13а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Справа №
876/2681/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засіданні
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 06
лютого 2014 року у справі №819/3007/13-а за
позовом ОСОБА_3 до Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у
Тернопільській області, Департаменту
екології та природних ресурсів
Тернопільської обласної держаної
адміністрації про зобов'язання
скасувати наказ та поновити на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

14.10.2013р. ОСОБА_3 звернулася в суду із
позовом до Департаменту екології та
природних ресурсів Тернопільської
обласної держаної адміністрації як
правонаступника Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища у Тернопільській області та
з урахуванням уточнення позовних вимог
просила залучити в якості відповідача
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища у
Тернопільській області
(далі-Управління), зобов'язати Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища у
Тернопільській області скасувати
Наказ «Про звільнення ОСОБА_3.» №10-к від
31 травня 2013 року та зобов'язати
Департамент екології та природних
ресурсів Тернопільської обласної
держаної адміністрації як
правонаступника Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища у Тернопільській області
поновити її на роботі на посаді
завідуючого сектором по роботі з
кадрами.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Вважає, що рішення суду першої
інстанції винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що згідно Наказу від 31
серпня 2011 року №38-в позивач перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку на
період з 01 вересня 2011 року по 05 липня 2014
року, а отже дії відповідача щодо
звільнення позивача є неправомірними.

В судовому засіданні апелянт і її
представник апеляційну скаргу
підтримали та просили задовольнити
позовні вимоги. Представник
відповідачів щодо апеляційної скарги
заперечив, вважав рішення суду першої
інстанції законним.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення
частково виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 13 березня 2013 року
№159 «Про ліквідацію територіальних
органів Міністерства охорони
навколишнього природного середовища»
передбачено ліквідувати юридичні
особи публічного права - територіальні
органи Міністерства охорони
навколишнього природного середовища, в
тому числі, - Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища у Тернопільській області.

Дана обставина стала підставою для
персонального попередження 25.03.2013р.
працівників Управління про наступне
вивільнення згідно п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України (далі-КЗпП
України) у зв'язку із ліквідацією. З
даним наказом ОСОБА_3 особисто
ознайомлена 25.03.2013р.

Згідно наказу Управління №10-к від
31.05.2013р. «Про звільнення ОСОБА_3.» в
якому зазначено, що у зв'язку з
ліквідацією Управління відповідно до
наказу Мінприроди від 15.03.2013р. №98 «Про
ліквідацію територіальних органів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища» та введеного в
дію наказом Управління від 25.03.2013р. №3-к
«Про наступне вивільнення працівників
держуправління», ОСОБА_3 звільнено з
31.05.2013р. з посади завідувача сектору по
роботі з кадрами, організаційного
забезпечення, зв'язків з громадськістю,
засобами масової інформації та
спецроботі, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП
України, з яким ОСОБА_3 ознайомлена 31
травня 2013 року під розписку з
отриманням його копії та трудової
книжки, що слугувало підставою для
звернення з позовом до суду за
захистом порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем дотримана
процедура звільнення позивача у
зв'язку із ліквідацією Управління.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суду апеляційної
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 3 КАС України
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що трудову
діяльність в державних органах ОСОБА_3
розпочала 26 листопада 2002 року та на
момент звільнення займала посаду
завідувача сектору по роботі з кадрами,
організаційного забезпечення, зв'язків
з громадськістю, засобами масової
інформації та спец роботі.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно частини 2 ст.40 КЗпП України,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Згідно з частиною другою та третьою
статті 36 КЗпП України зміна
підпорядкованості підприємства,
установи, організації, не припиняє дії
трудового договору. У разі зміні
власника підприємства, а також у разі
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власником або
уповноваженим ним органом можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 13 березня 2013 р.
№159 «Про ліквідацію територіальних
органів Міністерства охорони
навколишнього природного середовища»
вирішено ліквідувати юридичні особи
публічного права територіальні органи
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища, в тому числі, -
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища у
Тернопільській області (пункт 18
додатку до Постанови).

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 15.03.2013р. №98 призначено
голів комісій з проведення ліквідації
територіальних органів Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища, яких зобов'язано провести
процедуру ліквідації в межах чинного
законодавства у строк до 17 травня 2013
року.

Згідно з Тимчасового штатного розпису
на 2011 рік Управління, 21.03.2011р.
затверджено штат у кількості 27 штатних
одиниць, серед яких посада, яку займала
позивачка до звільнення.

Розпорядженням голови Тернопільської
обласної державної адміністрації від
20.05.2013р. №215-0д, структуру
Тернопільської ОДА доповнено позицією
22 такого змісту: Департамент екології
та природних ресурсів - 27 штатних
одиниць. У Розпорядженні зазначено, що
Департамент є правонаступником
зобов'язань, прав та обов'язків
Управління. У штатному розписі
Департаменту на 2013 рік у відділі
розвитку екомережі, природного
заповідного фонду і зв'язків з
громадськістю Управління природних
ресурсів і координації діяльності
зазначено п'ять посад, серед яких
посада начальника відділу та чотири
посади головного спеціаліста.

Згідно з Штатного розпису Департаменту
на 2014 рік, 03.03.2014р. затверджено штат у
кількості 27 штатних одиниць, у відділі
розвитку екомережі, природно-
заповідного фонду і зв'язків з
громадськістю Управління природних
ресурсів і координації діяльності
зазначено п'ять посад, серед яких
посада начальника відділу та чотири
посади головного спеціаліста.

Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідачів, згідно
посадової інструкції по посаді, яку
займала позивачка в Управлінні та
посадової інструкції головного
спеціаліста відділі розвитку
екомережі, природного заповідного
фонду і зв'язків з громадськістю
Управління природних ресурсів і
координації діяльності Департаменту,
службові обов'язки по таких є найбільш
наближеними.

Суду не надано належних та допустимих
доказів того, що позивачці
пропонувалися вакантні посади у
Департаменті: письмових доказів про
відмову позивачки під особистий підпис
від запропонованих посад, що є
порушення ст.40 та ст.49-2 КЗпП України.

Слід зауважити, що як в Управлінні,
установі що ліквідовується, так і в
новоствореній установі - Департаменті,
який згідно розпорядчих документів є
правонаступником Управління, згідно
штатних розписів була рівнозначна
кількість посад - 27 штатних одиниць.

Згідно ст.184 КЗпП України, звільнення
вагітних жінок і жінок, які мають дітей
віком до трьох років (до шести років -
частина шоста статті 179), одиноких
матерів при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років або дитини-інваліда
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

З врахуванням роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.17 Постанови від 06.11.1992р. №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», правила про недопустимість
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності, а також
у період перебування у відпустці (ч.3
ст.40 КЗпП України ) стосуються як
передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП
України, так й інших випадків, коли
розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
провадиться з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу. При
цьому маються на увазі щорічні, а
також інші відпустки, що надаються
працівникам як із збереженням, так і
без збереження заробітку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на момент прийняття
спірного наказу про звільнення,
позивачка перебувала у відпустці для
догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до
досягнення нею трирічного віку, що є
порушенням вимог ст.184 КЗпП України.

Відповідно до п.2 ст.161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний врахувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 ч.1 ст.237 КАС України.

Покликання відповідачів на факт
ліквідації Управління та відсутність
обов'язку на працевлаштування
позивачки не заслуговує на увагу,
оскільки порядок утворення та правовий
статус юридичних осіб публічного права
встановлюються Конституцією України
та законом, а не статтею 81 Цивільного
кодексу України, якою встановлюються
порядок створення,
організаційно-правові форми, правовий
статус юридичних осіб приватного
права.

Відповідно до правової позиції
Верховного суду України, викладеній у
Постанові від 17 жовтня 2011 року
вбачається, що встановлена
законодавством можливість ліквідації
державної установи (організації) з
одночасним створенням іншої, яка буде
виконувати повноваження (завдання)
особи, що ліквідується, не виключає, а
включає зобов'язання роботодавця
(держави) по працевлаштуванню
працівників ліквідованої установи. Це
зобов'язання Управління не виконало, та
трудові гарантії позивачки, як
працівника порушило.

Колегія суддів зазначає, що фактично
йдеться не про ліквідацію, а про
реорганізацію та оптимізацію органів
виконавчої влади у сфері екології та
природних ресурсів, в тому числі на
місцевому рівні, яким є Управління.

Зважаючи на те, що органи, які
утворюються шляхом реорганізації
інших центральних органів виконавчої
влади, є правонаступниками органів, які
реорганізуються та здійснюють їх
повноваження, колегія суддів приходить
до висновку, що відсутні підстави для
звільнення працівника відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При прийнятті рішення судом враховано,
що Управлінням не було виконано вимоги
законодавства в частині процедури
звільнення працівника, оскільки
враховуючи, в тому числі, рівнозначну
кількість штатних одиниць в обох
органах, не запропоновано посаду у
новоствореній установі, яка
виконуватиме функції ліквідованої.

Доказів того, що ОСОБА_3 відмовилась від
переведення на іншу роботу або що
Управління не мало можливості
перевести працівника з його згоди на
іншу роботу відповідачами не надано,
чим порушено його трудові гарантії як
працівника, що є підставою для визнання
протиправним та скасувати наказ
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Тернопільській області №10-к від
31.05.2013р. «Про звільнення ОСОБА_3.»
завідувача сектору по роботі з кадрами,
організаційного забезпечення, зв'язків
з громадськістю, засобами масової
інформації та спецроботі.

Колегія суддів вважає за необхідне
застосування вимог ч. 2 ст. 11 КАС
України: суд може вийти за межі
позовних вимог в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно відомостей з ЄДР, пояснень
представника відповідачів, Управління
на час прийняття судом апеляційної
інстанції рішення перебуває у стані
припинення.

Відповідно до вимог Кодексу законів
про працю України ОСОБА_3, яка незаконно
звільнена з Управління, підлягає
поновленню саме в цій установі та на
тій посаді, яку вона займала до
звільнення.

З врахуванням роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.19 Постанови від 06.11.1992р. №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», оскільки позивачка не була
переведена в установленому порядку до
Департаменту екології та природних
ресурсів Тернопільської обласної
держаної адміністрації, а тому вимога
щодо зобов'язання Департамент поновити
її на посаді завідуючого сектором по
роботі з кадрами не підлягає до
задоволення.

Проте, з врахуванням встановлених
обставин у справі, пояснень учасників
процесу, відсутності юридичного факту
повної ліквідації державної установи
(організації) та наявності факту
одночасного створення іншої, яка
виконуватиме повноваження (завдання)
особи, що ліквідується, суд приходить
до переконання, що Управління без
жодних обґрунтувань в порушення вимог
ч. 1 ст.22 КЗпП України не
працевлаштувало позивачку, що є
обов'язком Управління поновити
порушене право позивачки: перевести
ОСОБА_3, за її згодою, до новоутвореної
організації - Департаменту на посаду,
рівнозначну раніше займаній посаді
завідувача сектору по роботі з кадрами,
організаційного забезпечення, зв'язків
з громадськістю, засобами масової
інформації та спецроботі відповідно до
п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
частково позовні вимоги.

Щодо судових витрат, то з врахуванням
вимог ст.94 КАС України, такі не належить
стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі №819/3007/13-а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ №10-к від 31 травня 2013 року про
звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача
сектору по роботі з кадрами,
організаційного забезпечення, зв'язків
з громадськістю, засобами масової
інформації та спецроботі із займаної
посади 31 травня 2013 року згідно п. 1 ст. 40
КзпП України у зв'язку із ліквідацією
Держуправління.

Поновити ОСОБА_3 на раніше займаній
посаді завідувача сектору по роботі з
кадрами, організаційного забезпечення,
зв'язків з громадськістю, засобами
масової інформації та спецроботі
Державного управління охорони
навколишнього природнього середовища
в Тернопільській області з 31 травня 2013
року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
11.07.2014р.