Справа № 815/1849/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1849/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Харченко Ю. В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представників відповідача -
Копиці Світлани Миколаївни та Боднарук
Юрія Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Приморському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 16 квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27 січня 2014
року за № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у загальному
розмірі 870388,90 грн..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилався на відсутність порушень
положень чинного податкового
законодавства з його боку, оскільки
висновки акта перевірки від 08 січня 2014
року документально не підтверджено,
висновки перевіряючих ґрунтуються на
припущеннях та носять суб'єктивний
характер.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав протиправним та скасував
податкове повідомлення-рішення ДПІ від
27 січня 2014 року за №.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 13 грудня 2013 року по 26 грудня
2013 року на підставі п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1,
78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу
України (далі ПК України), відповідно до
наказу ДПІ від 06 грудня 2013 року №1429,
листа ГУ Міндоходів в Одеській області
від 14 серпня 2013 року №2471/7/15-32-17-02-07 "Щодо
організації роботи", старшим державним
ревізор-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань оподаткування податком на
доходи фізичних осіб з окремих видів
доходів, відмінних від здійснення
господарської (незалежної професійної)
діяльності платником податків за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ
складено акт №1/15-53-17-1/ від 08 січня
2014 року про результати документальної
позапланової виїзної перевірки з
питань оподаткування податком на
доходи фізичних осіб з окремих видів
доходів, отриманих як додаткове благо,
відмінних від здійснення
господарської (незалежної професійної)
діяльності платником податків за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року, яким встановлено, що позивачем
занижено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету на суму
696311,12грн., у зв'язку з чим порушено
вимоги абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України.

На підставі складеного акта перевірки
ДПІ 27 січня 2014 року винесено податкове
повідомлення-рішення № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 870388,90грн..

Не погодившись із означеним податковим
повідомленням-рішенням від 27 січня 2014
року №, позивач звернувся до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області зі скаргою про його
скасування, за результатами розгляду
якої податковим органом прийнято
рішення №289/0/15-32-10-02-08 від 03 березня 2014
року, яким залишено без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ, а первинну
скаргу позивача - без задоволення.

Винесення зазначеного податкового
повідомлення-рішення та збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на доходи фізичних осіб і стало
підставою для звернення ОСОБА_4 з
позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи
вимоги, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог, а
також з того, що питання припинення
зобов'язань, що виникають із кредитних
договорів, у тому числі шляхом прощення
боргу, повинні бути врегульовані між
сторонами зобов'язання в межах
договірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні
адміністративного позову, проте,
частково не погоджується з
мотивуванням такої відмови та вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Абзацом д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються
суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку-боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

З акту перевірки та пояснень
представників відповідача вбачається,
що саме вказаною нормою (абз.д) пп.164.2.17
п.164.2 ст.164 ПК України) фактично було
обґрунтоване спірне податкове
повідомлення-рішення ДПІ про
донарахування позивачу податкових
зобов'язань.

Разом з тим, вказаний абз.д) є складовою
пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, яким
передбачено включення до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку доходу,
отриманого як додаткове благо, і
фактично визначає один з видів такого
додаткового блага.

Згідно п.п.5.1, 5.2 ст.5 ПК України поняття,
правила та положення, установлені цим
Кодексом та законами з питань митної
справи, застосовуються виключно для
регулювання відносин, передбачених
статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо
поняття, терміні, правила та положення
інших актів суперечать поняттям,
термінам, правилам та положенням цього
Кодексу, для регулювання відносин
оподаткування застосовуються поняття,
терміни, правила та положення цього
Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено
значення понять, в якому ці поняття
вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК
України доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК
України можна зробити висновок, що до
доходів взагалі та додаткових благ,
зокрема, відносяться матеріальні та
нематеріальні цінності, кошти та інші
активи, які безпосередньо отримані
платником податку та які збільшують
загальний майновий стан цього платника
і забезпечують приріст його активів у
той чи іншій формі.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається що, 13
квітня 2007 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" (далі Банк) та позивачем
укладено договір за №0 про
надання споживчого кредиту, відповідно
до п.п.1.1 якого Банк зобов'язується
надати ОСОБА_4, а останній
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
Банку кредит (грошові кошти) в
іноземній валюті в сумі 963000,00 доларів
США, та сплатити проценти, комісії в
порядку та на умовах, визначених даним
договором. Вказана сума кредиту
дорівнює еквіваленту 4863150,00 грн. за
курсом Національного банку України на
день укладення даного Договору.

Відповідно до вказаного договору від 13
квітня 2007 року №0 про надання
споживчого кредиту позивачем було
сплачено Банку більше 1000000 доларів США,
що в еквіваленті склало 7348960,59 грн., про
що свідчать наявні у матеріалах справи
відповідні банківські квитанції.

Таким чином, судом встановлено, що в
результаті реалізації договірних
правовідносин між Банком та ОСОБА_4
останнім було повернуто Банку суму
більшу, ніж була отримана ним в якості
кредиту, тобто у позивача внаслідок
вказаних правовідносин фактично не
відбулось збільшення загального
майнового стану чи приросту його
активів у той чи іншій формі, а тому у
нього і відсутній об'єкт оподаткування
в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163,
п.164.1 ст.164 ПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає
помилковими посилання відповідача на
положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України, як на безумовну підставу для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, оскільки вказана норма
повинна застосовуватись в
кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1
ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм
суперечити.

Крім цього, відповідно до пп.165.1.29 ст.165
ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку не включається
основна сума кредиту, що отримується
платником податку (протягом строку дії
договору), у тому числі фінансового
кредиту, забезпеченого заставою, на
визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
протягом дії кредитного договору
отримані платником податку від банку
кошти не можуть бути включені до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу такого
платника.

Одночасно, відповідно до положень абз.
д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається сума боргу
платника, анульованого кредитором до
закінчення строку позовної давності,
перебіг якого розпочинається за
правилами цивільного законодавства
після спливу строку на виконання
зобов'язання.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що згідно умов укладеного
між позивачем та Банком договору
граничний термін погашення ОСОБА_4
кредиту встановлено до 13 квітня 2018
року, і фактично, між сторонами в межах
цивільних правовідносин відбулось
дострокове припинення кредитного
договору шляхом дострокового
часткового погашення позичальником
кредитної заборгованості з одночасним
анулюванням Банком оговореної іншої
частини цієї заборгованості, що
підтверджується квитанцією №15 від 30
січня 2012 року про погашення
заборгованості (а.с.21), листами Банку
(а.с.67-68, 71-73), та довідкою Банку від 31
січня 2012 року про відсутність у ОСОБА_4
заборгованості станом на 31 січня 2012
року (а.с. 75).

Отже, враховуючи, що на виконання
обов'язку, встановленого п.4.2 договору
про надання споживчого кредиту ОСОБА_4
було фактично повернуто на рахунок
Банку кошти, які перевищують розмір
отриманих в якості кредиту, сторонами
по договору фактично було достроково
припинено дію договору кредиту на
певних умовах, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позивачем не було отримано
оподатковуваного доходу в розумінні
ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.п.164.2.17 п.164.2
ст.164, 165 ПК України, а тому колегія
суддів вважає, що спірне податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п.1) ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Отже, оскільки судом першої інстанції
по суті було правильно вирішено справу,
але допущено порушення норм
матеріального права в частині
обґрунтування свого рішення, суд
апеляційної інстанції, відповідно до
ст.200, 201 КАС України вважає за необхідне
апеляційну скаргу ДПІ залишити без
задоволення та змінити мотивувальну
частину оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року - змінити в мотивувальній частині
у викладеній редакції. В решті
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук Л.Є. Зуєва