Справа № 2а-4075/08/1170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/82145/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24.03.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2011

у справі № 2а-4075/08/1170

за позовом Кіровоградська
об'єднана державна податкова інспекція

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Акцент"

Товариства з обмеженою
відповідальністю „Метрідат"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградська об'єднана
державна податкова інспекція
звернулась до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Акцент", Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Метрідат" про стягнення коштів.

Постановою
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24.03.2009 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2011 постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
24.03.2009 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції позивач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом першої та апеляційної
інстанції при вирішенні спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.
222 КАС України справа розглядається в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем
результаті порушення ПП „Демол-Сервіс"
своїх податкових зобов'язань, приписів
господарського та цивільного
законодавства (моральних засад), угоди,
укладені з ТОВ „Метрідат" ( договір
поставки № М-25/03/08-01) на реалізацію
товару на адресу останнього та в свою
чергу угоди, укладені ТОВ „Метрідат" на
подальшу реалізацію даного товару
(договір постачання нафтопродуктів
№КП-13/02-05 от 07. 02. 2005р. з ТОВ «Акцент»), за
період 01.04.2008 по 30.06.2008, мають
протиправний характер, а такий
правочин , внаслідок якого
неправомірно віднесена сума податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту ТОВ „Акцент", який є
вигодонабувачем, по суті спрямований
на незаконне заволодіння майном
держави, вважається таким, що порушує
публічний порядок, а отже згідно з ч. 2
ст. 228 Цивільного кодексу України є
нікчемним.

Суд касаційної інстанції
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з ч. 1 ст. 208 цього
Кодексу, якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід
застосовувати з урахуванням того, що за
змістом приписів статті 228 Цивільного
кодексу України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний
порядок, а отже, є нікчемним.

Відповідно до ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину
за статтею 228 ЦК України має
враховуватись вина, яка виражається у
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однієї зі
сторін. Так, доказом вини може бути
вирок суду, постановлений у
кримінальній справі щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

За встановлення в судовому
порядку відсутності вироків у
кримінальних справах стосовно
відповідачів по даній справі та
реальності здійснення господарських
операцій за спірним правочином,
використання ТОВ „Акцент" придбаної
продукції у власній господарській
діяльності, свідчить про відсутність у
відповідачів мети при укладенні
правочину, яка завідомо суперечить
інтересам держави та суспільства.

Нереальність господарських
операцій з придбання платником податку
товару, укладення покупцем товару
договору з метою безпідставного
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та валових
витрат з понесених витрат за придбання
товару має підтверджуватися належними
та допустимими доказами і не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Самого по собі факту
відсутності транспортних документів
про перевезення товару при факті
оприбуткування покупцем товару та
наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність такої
операцій з придбання товару та
наявність у платника податків умислу
на укладення угоди з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства.

Необхідними умовами для визнання
угоди нікчемною в силу вимог ст. 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків. При цьому
висновки про наявність такої
протиправної мети не можуть
ґрунтуватися на припущеннях, а можуть
ґрунтуватися лише на належних,
достатніх, а також тих доказах, які
одержані з дотриманням закону.

Проте, як встановлено судами,
податковим органом не надано належних
та допустимих доказів, які б свідчили
про те, що зміст спірного договору не
відповідає дійсним намірам учасників
щодо набуття цивільних прав і
обов'язків та що ці наміри суперечать
інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про те, що касаційну
скаргу Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24.03.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2011 у справі № 2а-4075/08/1170
залишити без задоволення, а судові
рішення без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
24.03.2009 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2011 у справі № 2а-4075/08/1170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко