Справа № 667/10178/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 667/10178/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Стамбула Н.В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусика
А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та
Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Херсоні на постанову
Комсомольського районного м.Херсона
від 30 січня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні про визнання дій
неправомірним та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні (далі УПФУ) про визнання
незаконними дій УПФУ щодо відмови
позивачу у виплаті пенсії за віком та
зобов'язання УПФУ виплачувати позивачу
пенсію за віком з 03 жовтня 2010 року.

Постановою Комсомольського районного
м.Херсона від 30 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено. Суд визнав
незаконною бездіяльність УПФУ щодо
відмови у виплаті позивачу пенсії за
віком та зобов'язав УПФУ виплачувати
пенсію за віком ОСОБА_2 з 03 жовтня 2010
року.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ
подало апеляційну скаргу, в якій
зазначено, що вказане рішення прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволені позовних
вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга пенсійного органу не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебувала на обліку у
відповідача з 20 грудня 2002 року та
отримувала пенсію за віком. В зв'язку з
виїздом на постійне місце проживання
за кордон до Ізраїлю подальшу виплату
було припинено.

В жовтні 2013 року представник ОСОБА_2
звернувся до УПФУ з заявою про
поновлення виплати пенсії, на яку
листом від 17 жовтня 2013 року за №414/О-1
УПФУ в поновленні пенсії позивачу було
відмовлено, що і стало підставою для
звернення ОСОБА_2 з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вимоги повністю, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на призначення
відповідної пенсії, оскільки
законодавчі акти України щодо
обмеження у виплаті пенсії особам, які
постійно проживають у державах, з якими
Україною не укладено відповідного
договору, згідно рішенню
Конституційного Суду України або
втратили чинність, або не відповідають
Конституції України.

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції, проте, вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі
Закон) визначено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України

Згідно із статтею 51 Закону у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" зазначені положення
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з наведеного вбачається, що
проживаючи в Ізраїлі, як громадянка
України, позивач має такі ж самі
конституційні права, зокрема, право на
пенсійне забезпечення, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема, права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання, а тому
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач має право на отримання
пенсії проживаючи за кордоном, а
відмова УПФУ в виплаті такої пенсії є
протиправною.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги повністю та призначаючи
проведення виплати пенсії з 03 жовтня 2010
року суд першої інстанції посилався на
ст.46 Закону, відповідно до якої
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії. У цьому разі частина суми не
отриманої пенсії, але не більш як за 12
місяців, виплачується одночасно, а
решта суми виплачується щомісяця
рівними частинами, що не перевищують
місячного розміру пенсії. Нараховані
суми пенсії, не отримані з вини органу,
що призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. Компенсація втрати
частини пенсії у зв'язку з порушенням
строків її виплати пенсіонерам
здійснюється згідно із законом.

Проте, колегія суддів такі висновки
суду першої інстанції вважає хибними,
оскільки зазначені приписи
встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час і не
визначають строки призначення і
поновлення нарахування пенсій. Також
зазначені норми не регулюють питання
строку звернення до адміністративного
суду з позовами до органів Пенсійного
фонду України про поновлення виплати
пенсії.

Тому необхідно враховувати, що під час
вирішення даного спору строки
звернення до суду визначаються за
правилами КАС України.

Так, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

З аналізу положень Закону та Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 не вбачається
обов'язку, покладеного на УПФУ в
поновленні виплати пенсії, виплата
якої була припинена в зв'язку з виїздом
особи за кордон. Натомість, з
матеріалів справи вбачаться, що
представник ОСОБА_2 в жовтні 2013 року
звернувся до УПФУ з заявою про
поновлення виплати пенсії та лише 17
жовтня 2013 року листом за №414/О-1 УПФУ в
поновленні пенсії позивачу було
відмовлено. З наведеного випливає, що
саме 17 жовтня 2013 року між сторонами
виник спір та з цієї ж дати ОСОБА_2
дізналась про порушення своїх прав, а
тому колегія суддів приходить до
висновку, що УПФУ повинно виплачувати
пенсію за віком ОСОБА_2 починаючи з 17
квітня 2013 року з урахуванням
встановленого КАС України
шестимісячного строку звернення до
суду.

Враховуючи, що судом першої інстанції,
при вирішенні справи, порушені норми
процесуального права, що призвело до
частково неправильного вирішення
справи, судова колегія, керуючись п.4 ч.1
ст.202 КАС України вважає необхідним
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти по справі нову,
якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні -
залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського районного
м.Херсона від 30 січня 2014 року -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні
про визнання дій неправомірним та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м.Херсоні
щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 пенсії
за віком - протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Херсоні виплачувати
пенсію за віком ОСОБА_2 починаючи з 17
квітня 2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя: Суддя:
О.А. Шевчук Л.Є Зуєва