Справа № 2а-4241/09/1370
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

16 липня 2014 року м.
Київ К/800/19548/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Мороз Л.Л.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом ТОВ
«Агро-Інвест» до Львівської митниці,
Головного управління Державного
казначейства України у Львівській
області, треті особи - фізична
особа-підприємець ОСОБА_4, Міністерство
фінансів України про визнання
протиправним та скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
надмірно сплачених сум обов'язкових
платежів, за касаційною скаргою
Львівської митниці Міндоходів на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня 2014
року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2009 року ТОВ «Агро-Інвест»
звернулось до суду з вказаним позовом,
у якому з урахуванням уточнених
позовних вимог просило:

визнати протиправними і скасувати
рішення Львівської митниці про
визначення митної вартості товарів:

від 13 березня 2009 року № 209000044/2009/001883/2;

від 25 березня 2009 року № 209000044/2009/002249/2;

від 30 березня 2009 року № 209000044/2009/002413/1;

від 1 квітня 2009 року № 209000044/2009/002492/2 та №
209000044/2009/002493/2;

від 6 квітня 2009 року № 209000044/2009/002630/1;

від 24 квітня 2009 року № 209000044/2009/003201/1;

від 28 квітня 2009 року № 209000044/2009/003306/1, №
209000044/2009/003296/1, №
209000044/2009/003300/1, № 209000044/2009/003298/1 та №
209000044/2009/003301/1;

від 7 травня 2009 року № 209000044/2009/003643/1 та №
209000044/2009/003644/1;

від 8 травня 2009 року № 209000044/2009/003688/1;

від 19 травня 2009 року № 209000044/2009/003947/1;

від 27 травня 2009 року № 209000044/2009/004257/1;

від 29 травня 2009 року № 209000044/2009/004295/1,
№209000044/2009/004358/1 та №
209000044/2009/004296/1;

від 9 червня 2009 року № 209000044/2009/004646/1;

від 10 червня 2009 року № 209000044/2009/004700/1;

від 12 червня 2009 року № 209000044/2009/004821/1;

від 7 липня 2009 року № 209000044/2009/005582/1;

від 6 серпня 2009 року № 209000044/2009/006617/1;

від 10 серпня 2009 року № 209000044/2009/006740/1;

від 21 серпня 2009 року № 209000044/2009/007078/2;

від 29 жовтня 2009 року № 209000044/2009/010342/2;

від 30 жовтня 2009 року

№ 209000044/2009/010561/2 та № 209000044/2009/010562/1;

зобов'язати відповідача здійснити
митне оформлення товарів, митна
вартість яких визначалась спірними
рішеннями, за ціною договору, станом на
день їх оформлення;

стягнути 590453,38 грн. надміру сплачених
обов'язкових платежів, внесених при
розмитненні товарів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2010
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове судове
рішення про часткове задоволення
позову. Визнано протиправними і
скасовані рішення Львівської митниці
про визначення митної вартості
товарів:

від 13 березня 2009 року № 209000044/2009/001883/2;

від 25 березня 2009 року № 209000044/2009/002249/2;

від 30 березня 2009 року № 209000044/2009/002413/1;

від 1 квітня 2009 року № 209000044/2009/002492/2 та №
209000044/2009/002493/2;

від 6 квітня 2009 року № 209000044/2009/002630/1;

від 24 квітня 2009 року № 209000044/2009/003201/1;

від 28 квітня 2009 року № 209000044/2009/003306/1, №
209000044/2009/003296/1, №
209000044/2009/003300/1, № 209000044/2009/003298/1 та №
209000044/2009/003301/1;

від 7 травня 2009 року № 209000044/2009/003643/1 та №
209000044/2009/003644/1;

від 8 травня 2009 року № 209000044/2009/003688/1;

від 19 травня 2009 року № 209000044/2009/003947/1;

від 27 травня 2009 року № 209000044/2009/004257/1;

від 29 травня 2009 року № 209000044/2009/004295/1,
№209000044/2009/004358/1 та №
209000044/2009/004296/1;

від 9 червня 2009 року № 209000044/2009/004646/1;

від 10 червня 2009 року № 209000044/2009/004700/1;

від 12 червня 2009 року № 209000044/2009/004821/1;

від 7 липня 2009 року № 209000044/2009/005582/1;

від 6 серпня 2009 року № 209000044/2009/006617/1;

від 10 серпня 2009 року № 209000044/2009/006740/1;

від 21 серпня 2009 року № 209000044/2009/007078/2;

від 29 жовтня 2009 року № 209000044/2009/010342/2;

від 30 жовтня 2009 року № 209000044/2009/010561/2 та
№
209000044/2009/010562/1;

від 5 листопада 2009 року № 209000044/2009/010805/1,
№ 209000044/2009/010806/1, №
209000044/2009/010807/1, № 209000044/2009/010808/1 та №
209000044/2009/010835/1.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Агро-Інвест» надмірно
сплачені 566287 грн. 78 коп. податку на
додану вартість та мита. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Львівська митниця
Міндоходів, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

З`ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні касаційної скарги з таких
підстав.

Встановлено, що в період з лютого по
жовтень 2009 року ТОВ «Агро-Інвест» було
укладено ряд контрактів, зокрема із
фірмами: B&C Tonnies Fleischwerk GmbH&Co.KG (Німеччина),
JESTIN SAS (Франція), Dobroslawow (Польща), D&C Tonnies
Fleisch GmbH (Німеччина), Ubojnia trzody chlewnej. Bydla i koni
sprzedaz hurtowa miesa Roman Maciejek (Польща), Ahlborn Fleisch
Handelsgesellschaft mbH (Німеччина), P.W. «ARAD» Wolczyk,
Szpak Spolka Jawna (Польща), Zaklad Rzezniczo-Wedliniarski Jozef
Bartos Zaklad Pracy Chronionej 26-065 Piekoszow ul.Czarnowska 6
(Польща), VAN-O-BEL N.V. (Бельгія), Hungary-Meat KFT
(Угорщина), Food Service Sp.z. o.o (Польща), Fatland Oslo
AS (Норвегія), Zaklad Miesne «BRAT-POL» (Польща), Firma
Branzy Tluszczowo Miesnej «SADELKO» Krystyna Chojecka i Piotr Chojecki
Sp.j. 63-130 Ksiaz Wlkp. ul.Nowomiejska 18/14 (Польща), PPH
«Jo-L» Jan Ludwiczak (Польща), Rzeznia Mroz Sp.z o.o
(Польща), Prime Food Sp.z o.o (Польща), Zaklady Przetworstwa
Miesnego «JAF» Sp.z o.o (Польща), Z.P.M. «GROT» J.Grot Sp.j.
(Польща), Mroz S.A. (Польща), про купівлю сала
без шкіри, мороженого; субпродуктів
свійських свиней - замороженої шкури у
вигляді кусків різних форм та розмірів,
придатних для споживання людиною; м'яса
курячого, мороженого, подрібненого,
обваленого механічним способом, без
домішок; половинок туш свійських
свиней, морожених, із шкірою, без
голови, внутрішніх органів, хвоста,
ратиць.

У період з березня по листопад 2009 року
на митну територію України від
вказаних вище експортерів на адресу
ТОВ «Агро-Інвест» здійснено поставки
товару згідно укладених договорів,
який задекларовано останнім та
визначено митну вартість товару за
першим методом, виходячи із ціни
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операцій).

При митному оформленні вантажу у
посадової особи відділу митного
оформлення виникли сумніви щодо
відповідності заявленої ціни товару, у
зв'язку з чим декларантом позивача було
прийнято рішення про випуск товарів у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання, відповідно до вимог
статті 264 МК України через відсутність
на момент декларування необхідних
документів.

Посадовою особою відділу митного
оформлення подано відповідні запити у
відділ контролю митної вартості.

Після опрацювання поданих для митного
оформлення документів на
підтвердження заявленої митної
вартості, відділом контролю митної
вартості прийняті рішення про
визначення митної вартості товару на
підставі шостого (резервного) методу.

В подальшому з метою підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
позивачем митному органу було
надіслано додаткові документи для
перегляду вказаних рішень: прайс-листи,
калькуляції цін виробника, фактури,
довідки Львівської
торгово-промислової палати та
комерційні пропозиції контрагентів.

Посилаючись на ненадання всіх
необхідних підтверджуючих документів
та розбіжність заявленої митної
вартості з ціновою базою даних ДМСУ,
митним органом у перегляді
вищезазначених рішень було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
правових підстав для скасування
спірних рішень митного органу про
визначення митної вартості товарів за
шостим методом з тих мотивів, що подані
позивачем додаткові документи не
давали можливість встановити яким
чином формується ціна на товар та
посилався на відхиленням заявленої
вартості від цінової бази ПІК ЄАІС
ДМСУ. Оскільки решта позовних вимог є
похідними, суд також відмовив у їх
задоволенні.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове судове
рішення про задоволення позову,
апеляційний суд виходив з наступного.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, як визначено у статті 259
чинного на час спірних правовідносин,
Митного кодексу України (далі - МК
України), є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

У частинах 1,4 статті 260 МК України
визначено, що митна вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.
Методи визначення митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та умови їх
застосування встановлюються цим
Кодексом.

Згідно з частинами 1-3,8 статті 264 МК
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Декларант має право оскаржити рішення
митного органу щодо визначення митної
вартості оцінюваних товарів до митного
органу вищого рівня та/або до суду. У
повідомленні митного органу вищого
рівня про результати розгляду скарги
обґрунтовується прийняте за скаргою
рішення та міститься інформація
про право декларанта оскаржити це
рішення в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 265 МК
України митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Так, статтею 266 МК України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: 1) за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) за ціною договору
щодо ідентичних товарів; 3) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; 4) на основі віднімання
вартості; 5) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); 6)
резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з
них інформацією за умови додержання
вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу, за основу може
братися або ціна, за якою оцінювані
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному з продавцем покупцю
відповідно до вимог статті 271, або
обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена
шляхом застосування попереднього
методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 273 цього Кодексу.

Статтею 267 МК України визначено, що
митною вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в
разі потреби відповідно до частини 2
цієї статті. Ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних
товарів на користь продавця та/або
на користь продавця через третіх осіб,
та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

Використані декларантом відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

Із системного аналізу вищенаведеного
слідує, що основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) і єдиною підставою його
незастосування є, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірно та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Встановлено, що ТОВ «Агро-Інвест» до
митного органу для підтвердження
заявленої митної вартості товару було
надано наступні документи: накладна CMR,
рахунок-фактура (інвойс), контракт,
специфікації, висновок Львівської
торгово-промислової палати, сертифікат
якості, сертифікат відповідності,
ветеринарний сертифікат, податкова
декларація, довідка по транспортним
перевезенням, платіжне доручення про
сплату коштів за контрактом, ліцензію
на імпорт та інші документи, зокрема в
подальшому було додано прайс-лист,
калькуляцію цін виробника та
комерційну пропозицію контрагента.

Судом вказано, що ці документи за своїм
змістом не суперечать один одному,
оскільки свідчать про незмінність ваги
та ціни товару протягом усього шляху
слідування, а тому їх було цілком
достатньо для визначення митної
вартості товарів за основним методом.

Відмовляючи у перегляді митної
вартості товарів та митному оформленні
таких за ціною договору (вартістю
операцій) митний орган посилався на
ненадання товариством всіх
витребуваних ним додаткових
документів та розбіжність заявленої
митної вартості з ціновою базою ДМСУ.

Пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006 (далі -
Порядок № 1766) передбачено право
декларанта самостійно вирішувати, які
саме документи йому необхідно подати
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. Проте, дії митного
органу під час витребування таких
повинні бути конкретизовані із чітким
зазначенням документів, необхідних для
подання та зазначенням обставин, які ці
документи мають підтвердити.

Проте, митний орган зобов'язав
декларанта подати усі документи
зазначені у пункті 11 Порядку № 1766, без
визначення будь-яких обстави, що можуть
бути підтверджені такими документами,
чим фактично вийшов за межі своїх
повноважень.

Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством. (пункт 14 вказаного
Порядку).

Зазначена вище норма підзаконного акту
прямо вказує на те, що в такому випадку
митна вартість визначається в порядку
передбаченому МК України, а саме
Розділом XI статтями 266 - 273 МК України,
згідно яких основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Встановлено, що обмеження у
застосуванні першого методу
визначення митної вартості товару щодо
позивача відсутні, а визначений
законодавцем перелік обмежень
застосування першого (основного)
методу визначення митної вартості є
вичерпним та розширеному тлумаченню не
підлягає. Такого обмеження у
використанні першого (основного)
методу визначення митної вартості
товару, як неподання додаткових
документів, у МК України немає.
Наявність інформації у митного органу
щодо більш високої митної вартості
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, до зазначеного
переліку обмежень також не належить.

Не піддається сумніву право митного
органу контролювати митну вартість,
заявлену декларантом, але такий
контроль повинен здійснюватись в межах
повноважень, наданих діючим
законодавством та у спосіб, який йому
не суперечить. У той же час, контроль за
правильністю визначення митної
вартості здійснюється не виключно
шляхом проведення порівняння цін з
інформацією цінової бази, а комплексно
з перевіркою документів, усного
опитування посадових осіб
підприємства, консультацій з
декларантом, митного огляду товарів,
контролю наявності обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, контролю поданих
для підтвердження заявленої митної
вартості документів на наявність
відносин пов'язаності між продавцем та
покупцем, які вплинули на ціну товару,
вивчення маршруту транспортування
товарів, вивчення характеристик
товарів, які впливають на рівень їх
митної вартості тощо.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою заявлену
митну вартість слід вважати
правильною.

З урахуванням описаного апеляційним
судом вказано, що митним органом
необхідно було належним чином довести
навмисне заниження позивачем вартості
товару, проте ним не надано такі докази
та не доведено, що митна вартість
товару, заявлена позивачем, була нижче
вартості сировини та вартості
ідентичних та подібних товарів,
оформлених іншими митними органами
України, що свідчить про відсутність
обґрунтованих сумнівів щодо заявленої
митної вартості.

За таких обставин зроблено висновок
про те, що ТОВ «Агро-Інвест» надало
митному органу усі документи, що
повністю підтверджували митну
вартість, яка ним заявлена, а тому
відповідач був зобов'язаний в силу
положень МК України прийняти рішення
про можливість застосування митної
вартості товарів, заявленої ТОВ, однак
в порушення статті 266 МК України не
застосував такої, як і жодного іншого
методу, крім шостого (резервного).

За змістом частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вказаним вимогам
відповідачем не підтверджено
належними доказами обґрунтованість
своїх сумнівів у правильності
визначення митної вартості товарів
імпортованих позивачем.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
переглядаючи рішення суду апеляційної
інстанції згідно з частиною 2 статті 220
КАС України в межах касаційної скарги,
доводи якої полягають в
обґрунтованості прийнятих митним
органом спірних рішень, також
погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного суду
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів - відхилити, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: