Справа № К/9991/11786/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/11786/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
про стягнення недоотриманої суми
додаткової пенсії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької
області на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що відповідно до статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком. На
звернення позивача про перерахунок
додаткової пенсії управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області відмовило та
провело зазначену виплату у меншому
розмірі. Просила стягнути з
відповідача на користь позивача
недоодержану суму додаткової пенсії за
2006 - 2008 роки в розмірі 9688 грн;
зобов'язати відповідача додержуватись
законів про нарахування пенсії.

Постановою Ладижинського міського
суду Вінницької області від 2 квітня
2009 року позов ОСОБА_1 було
задоволено частково. Поновлено строк
звернення до суду. Стягнуто з
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області на
користь ОСОБА_1 недоотриману суму
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за 2006 рік в розмірі 3047 грн, 2007
рік - 3429 грн, 2008 рік - 1901 грн. В
задоволенні позовних вимог за період з
1 січня 2008 року по 22 травня 2008
року відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 червня
2010 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області
задоволено частково. Постанову
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 2 квітня 2009 року
скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1
згідно частини першої статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна становити 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
встановленою частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статтею 58 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницькій
області, судом апеляційної інстанції
порушення норм чинного процесуального
і матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорії 1,
є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на Чорнобильській АЕС, отримує
додаткову пенсію відповідно до статті
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ (в
редакції, що діяла до 1 січня 2008 року)
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 50 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, зокрема, інвалідам II групи - у
розмірі 20 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 50 Закону № 796-ХІІ, є мінімальний
розмір пенсії за віком, який відповідно
до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV вираховується
виходячи з прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, тобто законами
України про Державний бюджет на
відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
мінімальний розмір пенсії за віком,
який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами про Державний бюджет України
на відповідні роки, а не розміри
твердих сум, що установлені
постановами Кабінету Міністрів
України «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 3 січня
2002 року № 1 (з урахуванням змін,
внесених постановою Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій, призначених
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 13 липня 2004 року № 894) та
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28
травня 2008 року №530.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.