Справа № 2а-9540/10/0870;СН/808/14/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Справа № 2а-9540/10/0870,
провадження № СН/808/14/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., за
участю секретаря Петрусь Д.К.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали адміністративної
справи

за позовною заявою суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

до: Державної податкової інспекції у
Хортицькому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
запорізькій області

про скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 та №/0
від 05.11.2010, -

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (довіреність № 322
від 23.05.2014)

від відповідача - Шахрай О.В.
(довіреність № 15/8/08-31-10 від 22.01.2014)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Хортицькому районі м. Запоріжжя про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.11.2010 №0/0
та №.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 позов
задоволено у повному обсязі та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 05.11.2010.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2012 постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
22.12.2010 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.04.2014 скасовано постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2012 у справі №2а-9540/10/0870 та
справу направлено на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В ході судового розгляду, здійснено
процесуальне правонаступництво та
замінено відповідача Державну
податкову інспекцію у Хортицькому
районі м. Запоріжжя та її
правонаступника - Державну податкову
інспекцію у Хортицькому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у запорізькій області.

Ухвалою суду від 12.05.2014 матеріали
адміністративної справи № 2а-9540/10/0870
прийняті до провадження суддею
Нечипуренко О.М. та справу призначено
до судового розгляду на 26.05.2014. В
судовому засіданні була оголошена
перерва до 04.06.2014.

Представник позивача у судовому
засіданні 04.06.2014 позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві (з
урахуванням додаткових письмових
пояснень). Обґрунтовуючи свої доводи,
представник позивача зазначила, що
донарахування податку на додану
вартість є незаконним, оскільки на
позивача в період перебування його на
спрощеній системі оподаткування, не
поширювались норми Закону України "Про
податок на додану вартість". Окрім того,
під об'єкт оподаткування податком на
додану вартість підпадає тільки
винагорода експедитора. Посередники, в
тому числі експедитори, оподатковують
податком на додану вартість тільки
суму своєї винагороди, а транзитні
кошти/послуги не входять до бази
оподаткування, внаслідок чого
нарахування, здійснене податковим
органом є неправомірним.

У зв'язку з чим, позивач просить суд
скасувати в повному обсязі податкові
повідомлення-рішення №/0 та
№/0 від 05.11.2010.

Представник відповідача позов не
визнав, з підстав зазначених у
письмових запереченнях. Вважає, що
повідомлення-рішення, винесені
відповідачем, є законними та
обґрунтованими, і відповідачем надані
суду усі необхідні докази, які
підтверджують перевищення позивачем у
перевіряємому періоді суми 500 тис. грн.
та не реєстрацію у визначений строк у
якості платника ПДВ. Просить суд
відмовити позивачу у задоволенні
позову у повному обсязі.

В засіданні 04.06.2014, відповідно до ст.160
КАС України, сторонам проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

На виконання приписів ст. 41 КАС України,
в ході судового розгляду здійснювалось
повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Як вбачається з матеріалів
справи, в період з 18.10.2010 по 22.10.2010
Державною податковою інспекцією у
Хортицькому районі м. Запоріжжя
проведено позапланову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 15.07.2009 по
22.10.2010, за результатами якої складено
Акт №914/172/НОМЕР_1 від 27.10.2010.

В ході проведеної перевірки
встановлено, що у 2010 році ФОП ОСОБА_1
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
свідоцтвами платника єдиного податку.
Підприємцем здійснювалась
підприємницька діяльність з
організації перевезення вантажів
(договори на
транспортно-експедиторське
обслуговування, в яких позивач
виступала в якості експедитор.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992р., що призвело
до заниження податку з доходів
фізичних осіб - 7278 грн. 84 коп.;

- п.4 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992р., в зв'язку з
неподанням декларації про доходи;

- ст.4.1 ст.4, п.6.1, п.7.3.1, п.9.1, 9.22, п.9.6, п.10.1
Закону України "Про податок на додану
вартість" у результаті не нарахування
податку на додану вартість за квітень
2009р. - 4000 грн., травень 2010р. - 25424 грн.

На підставі висновків, викладених
в акті перевірки, 05.11.2010р. ДПІ у
Хортицькому районі м. Запоріжжя
винесено податкове
повідомлення-рішення №0/0, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
7278 грн. 84 коп. за основним платежем, та
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 45156 грн., у тому числі за
основним платежем - 29425 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 15732
грн.

Не погоджуючись із вказаними
повідомленнями - рішеннями, позивач
оскаржив їх у судовому порядку.

Проаналізувавши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, суд вважає,
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку є
невідповідність їх вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як встановлено судом, спірними є
питання наявності перевищення
позивачем обсягу виручки, що дозволяє
здійснювати діяльність на спрощеній
системі оподаткування, у ІІ кварталі
2010 року та питання юридичних наслідків
такого перевищення для платника
податків, тобто дій, які повинен
здійснити підприємець у разі
перевищення ліміту виручки.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Указ)
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва:
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок або
(та) в касу суб'єкта малого
підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
необхідно включати суми всіх коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок або
(та) в касу платника єдиного податку
фізичної особи у звітному податковому
періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період, що перевірявся, СПД ФО ОСОБА_1
здійснювала діяльність на спрощеній
системі оподаткування (єдиний податок)
у період з 01.08.2009 по 30.06.2010 відповідно до
Указу Президента "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єкта малого підприємництва" від
03.07.1998.

СПД ФО ОСОБА_1, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування перевищила
обсяг виручки 500 тис. грн. у 2010 року від
здійснення транспортно-експедиційних
послуг на суму 407698,41 грн. (за період з
01.04.2010 по 30.06.2010).

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що та обставина, що частина
коштів, отриманих на рахунок позивача
підлягала перерахуванню третім особам
на виконання договорів транспортного
експедирування, не є підставою для
невизнання її виручкою від надання
послуг.

Відповідно до чинного законодавства, у
разі порушення вимог ст. 1 Указу №727/98,
зокрема щодо перевищення обсягу
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за календарний
рік понад 500 тис.грн., платник єдиного
податку, згідно ст.5 Указу №727/98, повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності зі
сплатою податку з доходів фізичних
осіб за правилами, встановленими
розділом четвертим Декрету №13-92.

Порядок реєстрації платників податку
на додану вартість визначений
Положенням про реєстрацію платників
податку на додану вартість (далі
Положення), затверджений Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 №79, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 3 квітня
2000 р. за № 208/4429.

Пунктом 12 цього Положення зазначено,
що у разі переходу на спрощену систему
оподаткування із сплатою податку на
додану вартість або відмови від
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності чи
інших спрощених систем оподаткування,
які визначають особливий порядок
нарахування чи сплати податку на
додану вартість, відмінний від
встановлених Законом, особа
реєструється платником податку на
додану вартість у порядку, визначеному
Законом та цим Положенням.

Підпункт 12.1. пункту 12 із змінами,
внесеними наказом Державної
податкової адміністрації України від
04.12.2008 р. № 755., зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 19 грудня
2008 р. за №1215/15906, який вступив в дію з
01.01.2009 р., відображає питання реєстрації
платником податку на додану вартість
після перевищення обмеження обсягу
виручки від реалізації послуг,
встановленого ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" із
змінами та доповненнями.

Згідно з цим пунктом, незареєстрована
платником податку на додану вартість
особа , яка перебуваючи на спрощеної
системі оподаткування та сплачуючи
єдиний податок, перевищила обмеження
щодо обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, послуг) за рік,
установленого ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" із
змінами та доповненнями, зобов'язана
подати до органу державної податкової
служби заяву про реєстрацію як
платника податку на додану вартість.
Реєстраційна заява платника податку на
додану вартість має бути подана
(надіслана) податковому органу
фізичною особою - підприємцем не
пізніше двадцятого календарного дня з
моменту перевищення.

Ст.13 п.1 цього Положення передбачає
добровільну реєстрацію платником
податку на додану вартість, а підпункт
12.1. пункту 12 із змінами, внесеними
наказом Державної податкової
адміністрації України від 04.12.2008р. №755,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 19 грудня 2008р. за №1215/15906,
питання обов'язкової реєстрації
платником податку на додану вартість
при перевищенні обсягу виручки 500,0 тис.
грн..

Тобто, зважаючи що перевищення
обмеження щодо обсягу виручки від
реалізації послуг за рік, а саме 500 000
грн. виявлене 1 квітня 2010 року,
позивачка вже з 21.04.2010 повинна бути
зареєстрована платником податку на
додану вартість згідно з підпунктом 12.1.
пункту 12 із змінами, внесеними наказом
Державної податкової адміністрації
України від 04.12.2008 № 755 в Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 р. № 79.

Однак, як свідчать матеріали справи,
СПД ОСОБА_1 у визначений законом строк
не надала заяву про реєстрацію
платником податку на додану вартість
та не була платником даного податку.
Декларації з податку на додану
вартість до ДПІ не надавались, податок
не нараховувався, не сплачувався, не
перераховувався.

Натомість, СПД ОСОБА_1 було надано на
перевірку книгу обліку доходів та
витрат, банківські виписки та договори
на транспортно-експедиторське
обслуговування. Згідно договорів на
транспортно-експедиторське
обслуговування одна сторона -
перевізник або експедитор
зобов'язується виконати або
організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням міжнародним
автомобільнім сполученням.

Згідно матеріалів справи, позивачу
було направлено запит (№7224/10/17 від
22.10.2010) на надання документів,
підтверджуючих фінансово-господарську
діяльність (товарно-транспортні
накладні, заявки, акти виконаних робіт,
вантажно-митні декларації, шляхові
листи) для з'ясування суми винагороди
за транспортну послугу окремо на кожне
перевезення та визначення часу та
відстані, яка відображена у заявці та є
невід'ємною частиною договору, також
для правильного застосування
нульової ставки до поставки
транспортних послуг СПД ОСОБА_1

Згідно відповіді за вх. №18758/10 від 25.10.2010
вищевказані документи ОСОБА_1 не
надані.

У зв'язку з ненаданням повної
інформації для оподаткування
винагороди відповідно п.п. 6.1.1 п. 6.1. ст.6
Закону України " Про ПДВ" № 168/97 - ВР від
03.04.1997р із змінами та доповненнями та
для правильного використання нульової
ставці або 20 % до наданих послуг за
наслідками перевірки відповідно п.6.1
ст.6, 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України " Про ПДВ"
№ 168/97 - ВР від 03.04.1997р із змінами та
доповненнями сума ПДВ нараховується в
розмірі 20% на підставі первинних
банківських документів за кожний
місяць на загальну суму виручки, яка
надійшла на розрахунковий рахунок СПД
ОСОБА_1

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України "
Про ПДВ" № 168/97 - ВР від 03.04.1997р із змінами
та доповненнями, об'єкти оподаткування,
що визначені статтею 3 цього Закону….
оподатковуються за ставкою 20
відсотків" та пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України " Про ПДВ" № 168/97 - ВР від 03.04.1997р
із змінами та доповненнями, датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг)…, дата їх
оприбуткування в касі платника
податку…, або дата відвантаження
товарів…"

Відповідно до приписів ст. 10 Закону
України "Про податок на додану
вартість", особа, яка згідно з вимогами
цього Закону мала зареєструватися
платником податку, але не здійснила
таку реєстрацію, несе обов'язки з
нарахування та сплати цього податку, а
також відповідальність за його не
нарахування або несплату на рівні
особи, зареєстрованої як платник
податку, без права виписки податкової
накладної та нарахування податкового
кредиту.

Тобто, за несвоєчасну реєстрацію
платником ПДВ передбачена
відповідальність в розмірі
нарахованого зобов'язання, відсутністю
права на податковий кредит, а також
право виписки податкових накладних.

Відповідачем, за результатами
проведеної перевірки, позивачу
донараховано ПДВ на загальну суму 25424,00
грн.

Суд також погоджується із висновки
податкового органу, щодо порушення
позивачем ст. 13, п.4 ст.14Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992р., з
огляду на наступне:

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством із цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством,
зокрема, є Указ, яким запроваджено
спеціальний режим оподаткування,
обліку та звітності, спрямований на
підтримку суб'єктів малого
підприємництва.

Положеннями статті 1 Указу передбачено,
що спрощена система оподаткування,
обліку та звітності запроваджується, у
тому числі, для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їхніх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує

500тис.гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання останнім установлених
Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується
виключно з доходів, одержаних фізичною
особою суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог цього
Указу, зокрема, якщо виручка платника
єдиного податку за рік не перевищує 500
тис. гривень.

Водночас порушення умов запровадження
спрощеної системи оподаткування,
визначених статтею 1 Указу, у тому числі
перевищення граничного обсягу виручки
за рік, є юридичним фактом, який
виключає можливість застосування до
суб'єкта малого підприємництва правил
оподаткування, передбачених для
платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб,
оскільки вказаний податок сплачується
ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу
фізична особа, зареєстрована як
платник єдиного податку, сплачує такий
податок за ставкою, встановленою
місцевими радами за місцем державної
реєстрації платника, залежно від виду
його діяльності. При цьому, лише за умов
додержання приписів зазначеного Указу,
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку
та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сімї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Таким чином, несплата податку з доходів
фізичних осіб, як це передбачено для
платників єдиного податку, можлива
лише в разі дотримання суб'єктом малого
підприємництва умов перебування на
спрощеній системі оподаткування.
Зазначене стосується також і
відповідності граничного обсягу
виручки платника єдиного податку
розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

При цьому з огляду на приписи пункту 1
Указу, в силу вимог яких виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг), при визначенні граничного
обсягу виручки, при перевищенні якого
суб'єкт малого підприємництва втрачає
право перебувати на спрощеній системі
оподаткування, підлягає врахуванню і
сума виручки платника єдиного
податку-комісіонера, одержана на
підставі комісійних угод.

Пунктом 22.10. статті 22 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
визнано таким, що втратив чинність,
Декрет Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян", крім розділу IV у
частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє
до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Підпунктом 4.2.8. пункту 4.2. статті 4
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" визначено, що до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включається оподатковуваний
дохід (прибуток), не включений до
розрахунку загальних оподатковуваних
доходів попередніх податкових
періодів та самостійно виявлений у
звітному періоді платником податку або
нарахований податковим органом згідно
із законом.

Відповідно до вимог статті 13 розділу ІУ
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
від 26.12.1992 року № 13-92 із змінами та
доповненнями, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
може бути підтверджено документально,
то вони враховуються податковими
органами при проведенні остаточних
розрахунків за нормами, визначеними
Головною державною податковою
інспекцією України за погодженням з
Міністерством економіки України та
Державним комітетом України по
сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Згідно з підпунктом "б" пункту 1 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" з
доходів, зазначених у цьому розділі
Декрету, податок обчислюється
податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про
очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у
звітному календарному році доходи та
інших відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Пунктом 2 статті 14 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" передбачено, що
оподаткування доходів громадян
податковими органами здійснюється ,
зокрема, на підставі декларацій
громадян про очікуваний (оціночний) у
поточному році або про фактично
одержані ними протягом року доходи.

Відповідно до пункту 3 статті 14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян"
податок, обчислений податковими
органами, сплачується в такому порядку,
зокрема, суми плати за патент i суми
податку, сплачені протягом року за
місцем виплати доходу та у вигляді
авансових платежів, пред'явлених
податковими органами, враховуються при
остаточному розрахунку суми податку на
підставі документального
підтвердження факту сплати податку.

Згідно з пунктом 4 статті 14 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян"
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рiк або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Пунктом 7.1. статті 7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
визначено, що ставка податку становить
15 відсотків від об'єкта оподаткування,
крім випадків, визначених у пунктах 7.2 -
7.3 цієї статті.

Перевіркою визначені : валовий доход
за 1 півріччя 2010 р. у сумі 407 698,41 грн.,
валові витрати за 1 півріччя 2010 р. у
сумі 359 172,83 грн. та оподатковуваний
доход (чистий доход) за 1 півріччя 2010 р.
у сумі 26 240,0 грн.

У зв'язку з неподанням декларації про
доходи за 1 півріччя 2010 року СПД
ОСОБА_1, їй не нараховувався та не
сплачувався до бюджету податок з
доходу фізичних осіб, що призвело до
ненарахування податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в
загальному розмірі 7 278,84 грн.

Суд зазначає, що законодавець не
передбачив право приватних
підприємців не включати до складу
валового доходу за відповідний період
суми коштів, які надходять на його
розрахунковий рахунок від здійснення
ними підприємницької діяльності, як і
не передбачив можливість не
відображати у валових доходах суми
транзитних коштів, які проходять через
розрахунковий рахунок підприємця.

Отже, зважаючи на викладене, суд вважає
обґрунтованими висновки податкового
органу, стосовно того, що позивачем
допущено порушення приписів чинного
законодавства, визначені в акті
перевірки, а, відтак, спірні податкові
повідомлення-рішення прийнятими у
відповідності та на виконання
приписів законодавства України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. У
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши всі обставини по справі, суд
вважає, що відповідачем доведено
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень, під час винесення
яких діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд
вважає прийняті відповідачем відносно
позивача податкові
повідомлення-рішення №/0 та
№/0 від 05.11.2010 законними та
обґрунтованими.

Судовій збір, сплачений позивачем, до
відшкодування не присуджується.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167, КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Хортицькому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 та №/0
від 05.11.2010 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 16.07.2014.

Суддя О.М.
Нечипуренко