Справа № 202/3339/12
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 202/3339/12
Головуючий у 1-й інстанції: Жарун А. П.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк
Я. Л.

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Куліченка Д.
О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області на постанову
Бершадського районного суду
Вінницької області від 27 червня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, в якому просив
визнати протиправною бездіяльність
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області Куліченка Д. О.
щодо виконання ним судового рішення;
визнати дії головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївської
області Куліченка Д. О., які виявились у
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 17.08.2012 р.
справа №2-а-15 та повернення виконавчого
листа до Бершадського районного суду
Вінницької області неправомірними;
зобов'язати головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївської
області Куліченко Д. О. виконати
постанову суду в частині зобов'язання
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради надати ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 квартиру в м. Миколаєві згідно
норм житлового забезпечення; визнати
перевищення своїх службових
повноважень головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївської
області Куліченко Д. О., при винесенні
постанови від 08.2012 про закінчення
виконавчого провадження та винести
окрему ухвалу про його притягнення до
відповідальності; скасувати постанову
від 17.08.2012 р. про закінчення виконавчого
провадження, яку виніс головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївської області Куліченко Д. О. і
зобов'язати поновити провадження по
даній справі.

Постановою Бершадського районного
суду від 27.06.2013 року позов задоволено
частково: визнано протиправною
бездіяльність головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області Куліченка Д. О. по невиконанню
постанови Бершадського районного суду
Вінницької області від 11.04.2007 року та
визнано протиправною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області Куліченка Д. О. від 17 серпня 2012
року про закінчення виконавчого
провадження, а в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 27.06.2013 року та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечив
відносно задоволення апеляційної
скарги та просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Бершадського
районного суду від 27.06.2013 року - без
змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Бершадського районного
суду Вінницької області від 11.04.2007 р., що
набула законної сили, позов ОСОБА_4
задоволено, визнано протиправною
бездіяльність виконавчого комітету
Миколаївської міської ради по наданню
квартири вдові ветерана військової
служби ОСОБА_7 ОСОБА_4 та його дітям
ОСОБА_5 та ОСОБА_6; зобов"язано
виконавчий комітет Миколаївської
міської ради надати ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 квартиру в м. Миколаєві згідно
норм житлового забезпечення.

На підставі вказаної постанови суду
Бершадським районним судом Вінницької
області видано виконавчий лист № 2-а-15/07
про зобов'язання виконавчий комітет
Миколаївської міської ради надати
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру в м.
Миколаїв згідно норм житлового
забезпечення.

Відповідно до матеріалів виконавчого
провадження, 19.02.2008 року державним
виконавцем підрозділу винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню
вищезазначеного виконавчого листа .

17.08.2012 року державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області Куліченко Д.О.
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження , посилаючись
на неможливість виконання рішення суду
без участі боржника.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, визнавши протиправною
бездіяльність старшого державного
виконавця та визнавши протиправною і
скасувавши спірну постанову, з чим
погоджується і суд апеляційної
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституцією
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів, які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ст. 30 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено строки
здійснення виконавчого провадження,
згідно яких державний виконавець
провадить виконавчі дії з виконання
рішення до завершення виконавчого
провадження у встановленому цим
Законом порядку. Державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а з
виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Однак, постанова суду залишається
невиконаною, що свідчить про порушення
державним виконавцем наведених норм
Закону.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено гарантії прав
фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні, згідно яких
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Статтею 31 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

Посилання державного виконавця на
застосування до боржника штрафних
санкцій, а саме: звернення з заявою щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності осіб, винних у
невиконанні рішенні суду; винесення
постанови про накладення штрафів від
29.09.2008 року та 05.11.2008 року, без реального
виконання боржником судового рішення
не може бути підставою для невиконання
рішення суду.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 13 липня 2006 року у справі
"Васильєв проти України" зазначив, що
виконання рішення щодо боржника
залишається обов"язком держави.

Все вищезазначене свідчить, що
відповідач вчиняє протиправну
бездіяльність та дії щодо позивачки,
оскільки тривалим невиконанням
рішення суду та постановою про
закінчення виконавчого провадження
порушуються її права, передбачені
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини та основних свобод
на своєчасне в розумний строк
виконання рішення суду.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи та
вищезазначені положення чинного
законодавства України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивачки в
частині визнання протиправною
бездіяльності державного виконавця
Куліченко Д.О. та постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 17.08.2012 року є обґрунтованими,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26.12.03
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» у разі
визнання неправомірними рішення, дій
або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України «Про
виконавче провадження» можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
визнана судом незаконною, виконавче
провадження підлягає відновленню
протягом трьох робочих днів з дня
надходження рішення суду. Про
відновлення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, копії якої не пізніше
наступного дня надсилаються до суду,
який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

За таких підстав суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, відмовивши в
задоволенні вимоги позивача щодо
зобов'язання державного виконавця
відновити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-а-15/07 виданого Бершадським
районним судом Вінницької області.

Крім того, колегія суддів вважає, що
безпідставними є вимоги позивачки в
частині визнання перевищення
службових повноважень старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Миколаївській
області Куліченка Д. О., оскільки
вчинені ним дії передбачені Законом
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, - залишити без задоволення, а
постанову Бершадського районного суду
Вінницької області від 27 червня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
08 липня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.