Справа № 815/463/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/463/14

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Федусика А.Г.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Суворівської селищної ради
Ізмаїльського району Одеської області
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Одеській області до
Суворівської селищної ради
Ізмаїльського району Одеської області
про зобов'язання виконати частково
пункти 4 та 8 вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

16.01.2014 року Державна фінансова
інспекція в Одеській області (далі -
ДФІ) звернулась з адміністративним
позовом до Суворівської селищної ради
Ізмаїльського району Одеської області
про зобов'язання виконати частково п.4
та п.8 вимоги від 27.06.2013р. № 850-16/1384, а
саме: стягнути з голови селищної ради
ОСОБА_2, як матеріально відповідальної
особи, нестачу матеріальних цінностей
на загальну суму 262 970 грн. в порядку та
розмірах, визначених ст.ст.130-136 КЗпП
України, а також повернути передані у
користування земельні ділянки або
оформити на них відповідні договори
оренди, стягнути з відповідальних осіб,
винних у безоплатній передачі
земельних ділянок, шкоду в порядку та
розмірах, визначених ст.ст.130-136 КЗпП
України. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що посадові особи відповідача не
прийняли заходи щодо відшкодування з
винних осіб матеріальних збитків
місцевому бюджету, які виникли через
невиконання покупцями комунального
майна (труб) своїх зобов'язань та
передачу у користування земельних
ділянок на території селища без
оформлення договорів оренди
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог пославшись
на те, що збитки бюджету селища сталися
не з вини посадових осіб ради, так як
труби були викрадені невідомими
особами ще до укладання договорів
купівлі-продажу, що підтверджується
матеріалами досудового розслідування.
Використання земельних ділянок
Суворівським ССТ Ізмаїльської РСС
здійснювалось без оформлення
відповідного договору оренди
внаслідок відсутності у орендаря
коштів на їх оформлення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014р. позовні вимоги задоволені в
повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати судове
рішення та прийняте нове, яким у
задоволені позову відмовити.

В зв'язку із відсутністю від усіх осіб,
які беруть участь у справі, заяв про
слухання справи за їх участю,
відповідно п.1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ДФІ у березні-червні 2013р. провела
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Суворівської селищної ради за період з
01.01.2010 року по 28.02.2013 року, за
результатами якої 14.06.2013р. складено акт
№ 850-16/85.

В ході ревізії встановлено ряд
порушень та недоліків, в т.ч. нестача
матеріальних цінностей - чавунних та
сталевих труб у кількості 6 744м на
загальну суму 368 972грн., яка виникла
внаслідок порушення умов договору
реалізації цього майна СФГ «Мавра», а
також крадіжки цього майна. Також
ревізією встановлений випадок
користування Суворівським сільським
споживчим товариством (ССТ) земельною
ділянкою без укладання договору оренди
протягом 2010-2013рр., що призвело до
недоотримання доходів селищної ради в
розмірі 36 717,5 грн.

27.06.2013р. ДФІ склала вимогу № 850-16/1384, якою
в п.4 та п.8 вимагає стягнути з голови
селищної ради ОСОБА_2, як матеріально
відповідальної особи, нестачу
матеріальних цінностей на загальну
суму 368 972 грн. в порядку та розмірах,
визначених ст.ст.130-136 КЗпП України, а
також повернути передані у
користування земельні ділянки або
оформити на них відповідні договори
оренди, стягнути з відповідальних осіб,
винних у безоплатній передачі
земельних ділянок, шкоду в порядку та
розмірах, визначених ст.ст.130-136 КЗпП
України.

Оскільки на час подачі позову
Суворівською селищною радою виконано
вимоги п.4 в частині відшкодування
матеріальних цінностей від СФГ «Мавра»
на суму 106 000 грн., загальна сума нестачі
матеріальних цінностей становить 262 970
грн.

З матеріалів справи вбачається, що 21
березня 2012р. та 11 квітня 2012р.
Суворівська селищна рада уклала з ФГ
«Мавра» договори, по яким продало
списані чавунні труби зрошувальної
меліоративної системи, діаметром 300мм,
загальною довжиною 6 000м., а також
сталеві труби, діаметром 300мм, 400мм, 700
мм, загальною довжиною 7 000м, загальною
вартістю 662 000 грн. (згідно акту
незалежної оцінки майна, складеного
ТОВ «Маркет») (а.с.58-59).

Станом на день подачі позову
заборгованість СФГ «Мавра» за придбані
труби складає 156 380 грн., що
підтверджується копіями платіжних
квитанцій (а.с.87-135, 139-152).

Нестача труб на суму 106 590 грн. (262 970 - 156
380) сталася внаслідок крадіжки труб
зрошувальної системи протягом 2010-2012рр.
особами, відносно яких за зверненням
Суворівської селищною радою органами
міліції порушені кримінальні справи та
проводилось досудове слідство, по
деяким - матеріали кримінальної справи
передані до суду, що підтверджується
листами відповідача до Ізмаїльського
МВ ГУМВС України в Одеській області, а
також листом останнього від 20.01.2014р. №
2881/57 (а.с.63-67,70).

В ході ревізії також встановлено, що
Суворівське ССТ займає земельну
ділянку за адресою: с.Суворово,
вул.Пушкіна,32, площею 1301 кв.м., на якій
розташовані об'єкти нерухомого майна,
що належать пайовикам, без укладання
договору оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із законності
вимог ДФІ, вважаючи, що заборгованість
по договору купівлі-продажу чавунних
та сталевих труб, які знаходились в
комунальній власності, із СФГ «Мавра»,
викрадення таких труб, а також не
укладання договору оренди земельної
ділянки із Суворівським ССТ, сталося
внаслідок винних дій відповідача.

Судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно з Положенням, затвердженим
Указом Президента України від 23.04.2011р.
№ 499/2011, Державна фінансова інспекція
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція України, відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26.01.1993р № 2939-XII, згідно з
якими державній контрольно-ревізійній
службі надано право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Пунктом 49 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабміну України від 20.04.2006р. № 550, також
визначено, що у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

У відповідності до пункту 50 Порядку №
550 за результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Аналіз наведених норм права дає
підстав для висновку, що вимога органу
державного фінансового контролю
спрямована на корегування роботи
підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20.05.2014, № 21-93а14 та відповідно до ч.1
ст.244-2 КАС України є обов'язковою для
врахування в судовій практиці.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході ревізії збитки.

Відтак, п.4 та п.8 вимоги ДФІ в частині
стягнення шкоди як з голови селищної
ради, так і з інших осіб, винних в
безоплатній передачі земельної
ділянки, є незаконними та підлягають
скасуванню.

Оцінюючи позовні вимоги ДФІ, як
незаконні, судова колегія вважає, що до
висновків про винність певних осіб
селищної ради у ненадходженні грошових
коштів до бюджету, позивач та суд
першої інстанції прийшли без
врахування обставин по справі.

Так, загальні підстави і умови
матеріальної відповідальності
працівників визначені статтею 130
Кодексу законів про працю України.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Згідно ст. 138 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
голова селищної ради ОСОБА_2 спростовує
наявність в його діях або в діях його
підлеглих вини в наявності
заборгованості по договорам
купівлі-продажу труб СФГ «Мавра», в
крадіжках труб зрошувальної системи, а
також неукладанні договору оренди
земельної ділянки із Суворівським ССТ.

Так, за обставинами справи, укладанню
договорів купівлі-продажу чавунних та
сталевих труб зрошувальної системи,
які знаходяться в комунальній
власності Суворівської селищної ради,
передували рішення Суворівської
селищної ради від 20.03.2012р. № 111 та від
10.04.2012р. № 121, якими надана згода на
реалізацію списаних труб зрошувальної
системи ФГ «Мавра» та доручено
селищному голові ОСОБА_2 укласти
договори купівлі-продажу майна
(а.с.179-180).

Пунктом 7 договорів купівлі-продажу
труб, укладених між Суворівською
селищною радою та ФГ «Мавра» 21.03.2012р. та
11.04.2012р. передбачена відповідальність
покупця, тобто ФГ «Мавра», за
невиконання умов договору, у вигляді
збитків, штрафу та пені.

Тому заборгованість ФГ «Мавра» за
договорами купівлі-продажу труб має
бути відшкодована саме покупцем
товару, і така можливість відповідно до
чинного законодавства та умов договору
не втрачена.

Крім того, відповідачем надані листи до
ФГ «Мавра», з яких вбачається, що
селищна рада намагається отримати
оплату за товар в повному обсязі в
досудовому порядку (а.с.60-62). Ще до
проведення ревізії Суворівська
селищна рада листами від 11.12.2012р. № 512 та
06.03.2013р. № 91 зверталась до
Ізмаїльського міжрайонного прокурора
за допомогою у вирішенні питання щодо
погашення заборгованості ФГ «Мавра»
перед селищною радою (а.с.68-69).

Наведені обставини в їх сукупності
свідчать про відсутність вини в діях
голови селищної ради з приводу
укладання договорів купівлі-продажу
труб з ФГ «Мавра», які знаходились у
комунальній власності, та
підтверджують активні дії голови
селищної ради, спрямовані на зменшення
збитків, завданих невиконанням умов
договорів з боку ФГ «Мавра».

Позивачем також не доведена
обґрунтованість покладення
відповідальності на голову селищної
ради за шкоду, заподіяну злочинним
викраденням труб зрошувальної системи
у 2010-2012рр.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач своєчасно реагував на факти
крадіжки комунального майна шляхом
повідомлення правоохоронних органів
(а.с.63-67). За фактами крадіжок порушені
кримінальні справи, по деяким з них
проведено досудове слідство та
кримінальні справи направлені для
розгляду до Ізмаїльського
міськрайсуду, що підтверджується
листом Ізмаїльського МВ ГУМВС України
в Одеській області від 20.01.2014р.(а.с.70).

ДФІ не зазначила, які дії або
бездіяльність голови селищної ради
сприяли скоєнню зазначеним злочинам,
або приховуванню факту крадіжки.

Збитки, завдані злочином,
відшкодовуються особою, що його
вчинила. В зв'язку із наведеним,
відсутні підстави покладення
відповідальності за шкоду, заподіяну
злочином, на голову селищної ради.

Не підлягають задоволенню і вимоги в
частині зобов'язання відповідача
виконати вимогу ДФІ щодо повернення
земельної ділянки, якою користується
Суворівське ССТ без укладання договору
оренди.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка, за адресою:
с.Суворово, вул.Пушкіна,32, площею 1301
кв.м., Суворівському ССТ відповідачем
не передавалась. На ній розташовані
об'єкти нерухомого майна, які належать
пайовикам.

Відповідно до ст.120 ЗК України пайовики
Суворівського ССТ є власниками
земельних ділянок за законом, що
виключає можливість їх вилучення або
повернення.

Судова колегія також зазначає, що
договір оренди є двосторонньою угодою,
та згоду на його укладання необхідно
одержати як від орендодавця, так і від
орендаря. Як зазначає відповідач,
Суворівське ССТ ухиляється від
укладання договору оренди, мотивуючи
це тяжким матеріальним становищем, а
також фактичним невикористанням
ділянки.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору.

Зобов'язання лише Суворівської
селищної ради укласти договір оренди
земельної ділянки, яка не ухилялась та
перешкоджала укладанню такого
договору, не буде мати наслідком
реального виконання вимоги ДФІ в цій
частині.

Крім того, Ізмаїльська районна спілка
споживчих товариств листом від 18.10.2013р.
повідомила відповідача, що Суворівське
СТТ сплачує земельний податок.

Оскільки ДФІ при проведенні ревізії не
з'ясувала та врахувала обставини
знаходження на земельній ділянці
об'єктів нерухомості, що належать
пайовикам ССТ, обставини ухилення
Суворівського ССТ від укладання
договору оренди, а також обставини
сплати Суворівським ССТ земельного
податку, вимога ДФІ в частині
повернення земельної ділянки,
обов'язку укласти договір оренди є
недоведеною, в зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини увагу не звернув, не врахував
наведені норми права та не надав
належної правової оцінки обставинам
справи, в зв'язку з чим ухвалив невірне
судове рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню із прийняттям нового про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Суворівської
селищної ради Ізмаїльського району
Одеської області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
в задоволенні вимог Державної
фінансової інспекції в Одеській
області до Суворівської селищної ради
Ізмаїльського району Одеської області
про зобов'язання виконати частково
пункти 4 та 8 вимоги відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
А.Г.Федусик

Суддя:
К.В.Кравченко