Справа № 817/1210/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1210/14

26 червня 2014 року 11год. 10хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представники Тарасюк Р.В.,
Зайчук В.Г.,

відповідача: представник Босик Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державне підприємство
"Мирогощанський державний іподром"
до Дубенська об'єднана
державна податкова інспекція ГУ
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Мирогощанський
державний іподром» (далі по тексту - ДП
«Мирогощанський державний іподром»)
звернулося до адміністративного суду з
позовом до Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі по тексту -
Дубенська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: форми
«Р» № від 12.03.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
суму 81 921,25 грн. (в т.ч. 65 537 грн. - основний
платіж, 16 384,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції); форми «Р» № від 12.03.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 220 735 грн. (в т.ч. 977 095
грн. - основний платіж, 243 640 грн. -
штрафні (фінансові) санкції); форми «С»
№ від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 75 453,5 грн.; форми «С»
№ від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 1 360 грн.; форми «Р»
№ від 12.03.2014 року, яким нараховано
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 141 628,35
грн. (в т.ч. 81 082,01 грн. - основний платіж, 60
546,34 грн. - штрафні (фінансові) санкції);
рішення № від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну санкцію в розмірі
12 650,91 грн. за не нарахування єдиного
внеску; вимоги № Ю-23-17 від 12.03.2014 року
про сплату суми боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 43 575,35 грн.
(в т.ч. 30 924,44 грн. - сума недоїмки, 12 650,91
грн. - штрафна санкція); № від
12.03.2014 року, яким застосовано
штрафну(фінансову) санкцію в розмірі 920
грн. за відсутність торгових патентів;
№ від 12.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання зі збору за
спецвикористання води в розмірі 1020 грн.
- штрафна (фінансова) санкція.

До початку розгляду справи по суті
позивачем подану заяву про уточнення
та зменшення позовних вимог у порядку
ч.1 ст. 137 Кодексу адміністративного
судочинства України, у відповідності
до якої, позивач просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 12 березня 2014
року №, №, №, № та
№, рішення № від 12.03.2014 року,
яким застосовано штрафну санкцію в
розмірі 12 650,91 грн. за не нарахування
єдиного внеску, вимоги №Ю-23-17 від 12.03.2014
року про сплату боргу (недоїмки).

Представником позивача ДП
«Мирогощанський державний іподром» в
судовому засіданні адміністративний
позов підтримано в повній мірі, з
врахуванням уточнених вимог, оскільки
вважає, що оспорювані податкові
повідомлення-рішення прийняті з
підстав неправильного застосування до
спірних правовідносин норм
Податкового кодексу України.

Щодо висновку контролюючого органу про
заниження суми отриманих доходів від
реалізації товарів та суми витрат на
здійснення торгівельної діяльності у
пунктах продажу товарів, оскільки
останні не віднесено до складу доходів
та, відповідно, витрат декларації з
податку на прибуток підприємства,
представник позивача пояснила, що
податковою інспекцією такі висновки
зроблені в односторонньому порядку, із
застосуванням непрямих методів, що
суперечить законодавству. Представник
позивача зазначила, що обґрунтовуючи
порушення, відповідач не врахував дані
декларації з податку на прибуток за 2012
рік, чим порушив правила фіксування
встановлених перевіркою порушень.

На висновки Дубенської ОДПІ про
безпідставність включення до складу
витрат декларації з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік витрат
на утримання загиблих тварин (свиней та
великої рогатої худоби) в розмірі 69 501,9
грн. та відображення в податковій
звітності з податку на прибуток
підприємства вартість загиблих
посівів люцерни в розмірі 173 327,76 грн.,
оскільки такі витрати непов'язані із
виготовленням (вирощуванням)
реалізованої продукції тваринництва
та рослинництва, відповідно, не
пов'язані з отриманням підприємством
доходу, представник позивача
зауважила, що позивач є
сільськогосподарським підприємством,
основними видами діяльності якого є
розведення великої рогатої худоби
(овець, кіз, коней, свиней) та
вирощування сільськогосподарських
культур, відповідно, дані витрати
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю Підприємства
та підтверджені первинними
документами.

Представник позивача також пояснила,
що вважає необґрунтованим висновок
контролюючого органу щодо заниження
Підприємством податкових зобов'язань
загальної (бюджетної) декларації,
оскільки суми податку на додану
вартість, включеніДП «Мирогощанський
державний іподром» до складу
податкових зобов'язань декларації
(скороченої), нараховані з вартості
наданих послуг по харчуванню
працівників сировиною (м'ясом), що
отримана в результаті діяльності
Підприємства, на яку поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського господарства.

Крім цього, перевіркою встановлено, що
в порушення п. 44.1 ст.44, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, ДП
«Мирогощанський державний іподром»
безпідставно сформовано податковий
кредит по взаємовідносинах із ПФ
«Дукат», що призвело до завищення
податкового кредиту декларації з ПДВ
(бюджетної) на загальну суму 27 780,94 грн.
та декларації з ПДВ (спеціальної) на
загальну суму 508 224,21 грн. Представник
позивача, заперечуючи проти такої
позиції контролюючого органу
зазначила, що з аналізу норм
Податкового кодексу України слідує, що
необхідними і достатніми підставами
для включення Підприємством до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів в межах господарської
діяльності; сплата суми податку на
додану вартість у зв'язку із таким
придбанням та підтвердження суми
податку належним чином оформленою
податковою накладною.

ДП «Мирогощанський державний іподром»
заперечило проти висновків Дубенської
ОДПІ в частині неутримання та
неперерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в сумі 10 962, 67 грн.
та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розрізі 30 924,44
грн. в зв'язку з не нарахуванням та не
включенням до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
доходів у вигляді заробітної плати
керівника. Як стверджувала представник
позивача, Підприємством керівнику
заробітна плата не нараховувалась та
не виплачувалась, відповідно, у
позивача не виник обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
податку та єдиного внеску.

Щодо порушення порядку оприбуткування
готівки в касі підприємства та
незабезпечення зберігання в книзі
обліку розрахункових операцій
фіскальних звітних чеків, представник
позивача зазначила, що в касу
підприємства надходила готівка від
торгівельних підприємств (кафе та
магазин). Несвоєчасне оприбуткування
готівки в касу підприємства виникло в
зв'язку з тим, що режим роботи
підприємства (каси) не співпадає з
режимом роботи торгівельних
підприємств, зокрема кафе та магазину.

З врахуванням вищенаведеного,
представник позивача просила позов
задовольнити в частині уточнених
позовних вимог, визнати потиправними
та скасувати оспорювані податкові
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимогу про сплату недоїмки.

Представник відповідача
адміністративний позов не визнав з
підстав, що викладені у письмових
запереченнях.

Свою позицію представник
контролюючого органу обґрунтував тим,
що висновки акту перевірки, які
покладені в основу оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій є правомірними та
обґрунтованими, а тому просив суд
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу №46 від 24.01.2014 року та постанови
слідчого Слідчого управління УМВС
України в Рівненській області,
Дубенською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області проведено позапланову виїзну
документальну перевірку Державного
підприємства «Мирогощанський
державний іподром» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, за результатами якої
складено акт від 21.02.2014 року №78/22/35505132
(далі по тексту - акт перевірки).

У відповідності до акту перевірки
встановлено наступні порушення:

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228
п. 14.1 ст. 14, п. 135.1 ст. 135, пп. 135.4.1 п. 135.4
ст.135, абз. 2 пп. 136.1.2 п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст.
137, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп.
138.12.2 п. 138.12 ст. 138, п. 140.3 ст. 140
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в
результаті чого ДП «Мирогощанський
державний іподром» занижено податок на
прибуток, що підлягає сплаті до
бюджету, всього у сумі 65537 грн.;

- п. 44.1 ст.44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 209.7 ст. 209, пп. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209, п. 209.17
ст. 209 ч. 3 абз. "а" пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 5
частини І, п. 2 розділу частини VIнаказу
ДПА України від 25.01.2011 № 41 «Про
затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», п. 6 частини І, п. 3.2.1 розділу І
частини V наказу Міністерства фінансів
України від 25.11.2011 №1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», в результаті чого ДП
«Мирогощанський державний іподром»
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету всього у
сумі 327745 грн.;

- п. 44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, абз. «в» ч. 3
пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, абз. «г» п. 198.5 ст. 198,
пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 189.1 ст. 189, п. 192.1 ст.
192, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.7 ст. 209,
пп. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209, пункту 209.17 статті
209, частини 3 абзацу "а" пп. 209.15.1 п. 209.15 ст.
209 Податкового кодексу України від
02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями), п. 5 частини І, п. 2 розділу
частини VI наказу ДПА України від 25.01.2011
№ 41 «Про затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», п. 6 частини І, п. 3.2.1 розділу І
частини V наказу Міністерства фінансів
України від 25.11.2011 №1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», в результаті чого ДП
«Мирогощанський державний іподром»
занижено ПДВ по декларації спеціальній
всього на суму 649350 грн. та завищено ПДВ
по декларації спеціальній всього на
суму 297 635 грн.;

- пп.14.1.180 п.14.1 ст.14,пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16,
пп.162.1.3 п.162.1 ст.162 пп.163.1.1 п.163.1 ст.163,
пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1,
пп.168.1.2., пп. 168.1.5. п.168.1 ст.168, пп.171.2 ст.171,
абз."а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із
змінами та доповненнями), по яких
встановлено порушення вимог
податкового законодавства під час
перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб, а саме не
утримання та не перерахування до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб у сумі 81 082,01 грн., з них у сумі 10
962,67 грн. у випадку не нарахування
заробітної плати визначеної
контрактом реєстраційний номер № 4660
від 10.05.2012 року керівнику ОСОБА_5 та в
сумі 70 119,34 грн. у випадку, коли
податковим агентом - ДП
«Мирогощанський державний іподром»
станом на 01.01.2014 року утримано але не
перераховано податок на доходи
фізичних осіб;

- п.1 ч.1 ст.7, п.5, п.7, п.9 ст.8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування " № 2464-VI від
08.07.2010 (із змінами та доповненнями) та
донараховано єдиного внеску на суми
заробітної плати в сумі 30924,44грн.;

- п.2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
15.12.2004 №637, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за №40/10320 (із змінами та
доповненнями) встановлено
оприбуткування готівкових коштів в не
повній сумі в касу підприємства, не
вчасне оприбуткування готівкових
коштів в касу підприємства та
неоприбуткування готівкових коштів в
касу підприємства на загальну суму 15
090,70 грн.;

- п.9 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р.
№ 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (із змінами та
доповненнями), а саме незабезпечення
щоденного друку на реєстраторі
розрахункових операцій фіскальних
звітних чеків та їх зберігання в книзі
обліку розрахункових операцій;

- пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 171.2
ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року
(із змінами та доповненнями), а саме
несвоєчасне подання платіжних
доручень на перерахування до бюджету
податку на доходи фізичних осіб з
нарахованого доходу фізичним особам:
за березень 2012 року в сумі 0,01 грн. (по
терміну сплати 30.04.2012 року), за квітень
2012 року в сумі 287,02 грн. (по терміну
сплати 31.05.2012 року) та неподання
платіжних доручень на перерахування
податку на доходи фізичних осіб до
бюджету: за травень 2013 року в сумі 833,04
грн. (по терміну сплати 30.06.2013 року), за
червень 2013 року в сумі 831,58 грн. (по
терміну сплати 31.07.2013 року), за липень 2013
року в сумі 831,6 грн. (по терміну сплати
31.08.2013 року), за серпень 2013 року в сумі 22
799,02 грн. (по терміну сплати 30.09.2013 року),
за вересень 2013 року в сумі 39 360,8 грн. (по
терміну сплати 31.10.2013 року), за жовтень
2013 року в сумі 57 343,24 грн. (по терміну
сплати 30.11.2013 року), за листопад 2013 року
в сумі 70 119,34 грн. (по терміну сплати
31.12.2013 року).

- ст. 51, пп. "б" п. 176.2 ст. 176 розділу IV
Податкового кодексу України №2755-VІ від
02.12.2010 року (із змінами і доповненнями),
розділу ІІІ Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 року №1020
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 року №46/18784), а
саме подання податкових розрахунків за
формою 1 ДФ з недостовірними даними за
2-4кв. 2011 року, 1-4кв. 2012 року;

- ст.51,пп."б" п.176.2 ст.176 розділу IV,
пп.49.18.2 п.49.18 розділу ІІ Податкового
кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року
(із змінами та доповненнями), а саме не
подання ДП «Мирогощанський державний
іподром» розрахунку форми №1ДФ за 4кв.
2013року по терміну подачі до 10.02.2014року;

- ст.267 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями) встановлено відсутність
торгових патентів за період з 02.01.2012
року по 08.02.2012 року;

- пп.49.18.2 п.49.18 ст 49, п. 328.3 ст. 328
Податкового кодексу України № 2755-VI від
02.12.2010 року за не подання розрахунку
збору за спеціальне використання води
за І квартал 2012 року.

За наслідками проведення перевірки
Дубенською ОДПІ прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій (далі по тексту -
рішення):

- № від 12.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на суму 81 921,25
грн. (в т.ч. 65 537 грн. - основний платіж, 16
384,25грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 1 220 735 грн.
(в т.ч. 977 095 грн. - основний платіж, 243 640
грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 75 453,5 грн.;

- № від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 1 360 грн.;

-№ від 12.03.2014 року, яким нараховано
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 141 628,35
грн. (в т.ч. 81 082,01 грн. - основний платіж, 60
546,34 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну санкцію в розмірі
12 650,91 грн.;

- № від 12.03.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання зі збору за
спец використання води в розмірі 1 020
грн. - штрафна (фінансова) санкція;

- № від 12.03.2014 року, яким
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 920 грн.;

- виставлено вимогу № Ю-23-17 від 12.03.2014
року про сплату суми боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 43 575,35 грн.
(в т.ч. 30 924,44 грн. - сума недоїмки, 12 650,91
грн. - штрафна санкція).

З урахуванням заяви про уточнення та
зменшення розміру позовних вимог,
позивач з податковими
повідомленнями-рішеннями Дубенської
ОДПІ № та № від 12.03.2014 року
погодився, дані рішення контролюючого
органу не оскаржує.

Як вбачається з акту перевірки (том
1а.с.13-92) підставою для прийняття
рішення № від 12.03.2014 року (том 1 а.с.
100), яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 81 921,25 грн.,
слугували висновки акту перевірки про
порушення ДП «Мирогощанський
державний іподром» вимог пп. 14.1.27, пп.
14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1
ст. 135, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст.135, абз. 2 пп. 136.1.2 п.
136.1 ст. 136, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст.
138, п. 138.4 ст. 138, пп. 138.12.2 п. 138.12 ст. 138, п. 140.3
ст. 140 Податкового кодексу України від
02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями), внаслідок включення до
складу витрат суми понесених витрат на
утримання загиблих тварин (свиней, ВРХ),
вартість загиблих посівів рослин
люцерни, а також не відображення у
складі податкової декларації з податку
на прибуток підприємства доходів та
витрат на здійснення торгівельної
діяльності у пунктах продажу товарів.

Аналізуючи оспорюване податкове
повідомлення-рішення, яким встановлено
заниження податку на прибуток, що
підлягає сплаті до бюджету, та висновки
акту перевірки, що стали підставою для
його винесення, суд приходить до
переконання про його неправомірність,
виходячи з наступного:

В ході розгляду справи, на підставі
актів на вибуття тварин, актів розтину
загиблих тварин, меморіальних ордерів
№4 (том 3 а.с.1б-230, том 4 а.с.1а-208, том 5
а.с.1а-242, том 6 а.с.1а-94) встановлено, що
протягом квітня-грудня 2011 року ДП
«Мирогощанський державний іподром»
проведено списання загиблих свиней та
великої рогатої худоби в кількості 303
голів на загальну суму 86012,36 грн. До
складу витрат декларації з податку на
прибуток підприємства позивачем у 2012
році віднесено витрати на утримання
загиблих тварин в розмірі 69501,90 грн.

На думку контролюючого органу, позивач
до складу витрат декларації з податку
на прибуток підприємства у 2012 році
відніс витрати, що прямо не пов'язані з
виробництвом (утриманням) реалізованих
протягом 2012 року свиней та великої
рогатої худоби, а саме вартість
загиблих у попередніх звітних періодах
тварин. Крім того, отриманий ДП
«Мирогощанський державний іподром»
дохід не пов'язаний з понесеними
витратами на утримання загиблих
тварин.

Судом встановлено, що ДП
«Мирогощанський державний іподром» є
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування згідно свідоцтва №100299142
серії НБ №070483 (том 1 а.с.137), яке
відповідно до визначений видів
діяльності протягом 2011-2012 років
безпосередньо займалось вирощуванням
зернових та технічних культур (в т.ч.
наданням послуг у рослинництві) та
розведенням тварин (ВРХ, коней, свиней,
овець, кіз тощо).

В силу положень пп.14.1.235 п.14.1
ст.14Податкового кодексу України,
сільськогосподарський товаровиробник
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодексу - це юридична особа незалежно
від організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання.

Відповідно до п.209.6 ст.209 Податкового
кодексу України,
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

У процесі своєї виробничої діяльності
суб'єкти господарювання проводять
безліч фінансово-господарських
операцій і несуть витрати, пов'язані з
їх проведенням. Одні групи витрат
безпосередньо пов'язані зі здійсненням
конкретної операції (із конкретним
об'єктом витрат), інші - мають загальний
характер і необхідні для забезпечення
функціонування платника податку в
цілому. Усі витрати - і матеріальні, і
трудові, і фінансові - підприємство
здійснює для забезпечення своєї
господарської діяльності.

Відповідно до пп.14.1.27 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Стаття 138 Податкового кодексу України
визначає склад витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування
та порядок їх визначення. До таких
витрат належать витрати операційної
діяльності, що включають собівартість
реалізованих товарів, та інші витрати
(п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України).

До складу витрат собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відносять витрати,
прямо пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням розділу III
Податкового кодексу (пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог п.138.4 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, витрати платника податків
для визнання їх обґрунтованими, такими,
що понесені у зв'язку зі веденням
господарської діяльності, за змістом п.
141.1 ст. 141 Податкового кодексу України,
мають бути здійснені з метою отримання
доходу від підприємницької
(господарської) діяльності, а не
прибутку (позитивної різниці між
доходами та витратами). Тому, навіть у
випадку неотримання очікуваного
результату, чи отримання збитку від
діяльності, направленої на отримання
доходу, витрати такого платника
податків, понесені ним в межах такої
діяльності мають визнаватись
обґрунтованими (економічно
виправданими) витратами.

За змістом наведених норм, при наданні
оцінки обґрунтованості понесених
витрат слід враховувати саме наміри та
мету (спрямованість) діяльності, в
рамках якої проведено (понесено) такі
витрати - на отримання доходу
(прибутку), а не на її результат у
вигляді отримання доходів.

Господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами
(п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України).

Розумна економічна причина (ділова
мета) - спрямованість будь-якої
операції платника податків на
отримання позитивного економічного
ефекту.

Економічний ефект - приріст
(збереження) активів платника податків
та/або їх вартість, а також само
створення умов для такого приросту
(збереження) в майбутньому.

Зазвичай, отримання платником податків
доходу є результатом сукупності дій і
здійснення ряду витрат, головною ж
умовою для визнання витрат економічно
виправданими на підставі такого
критерію як «дохід (прибуток)» - є саме
цільова направленість на отримання
доходу (прибутку).

При цьому, витрати спрямовані в
діяльності на отримання доходу і такі,
які не принесли позитивного результату
у вигляді доходу (прибутку), мають
визнаватись обґрунтованими і
враховуватись при оподаткуванні.

З приводу цього Вищим адміністративним
судом України висвітлено свою позицію
у Постановах від 28.12.2012 р. №К-9314/09 та від
22.12.2012 р. №К/991/68280/11, де зазначено, що у
разі встановлення обставин про те, що
підприємство мало на меті отримання
прибутку і здійснювало свою діяльність
у відповідності з визначеними цілями,
однак його діяльність не дала
очікуваного результату з незалежних
від підприємства причин, підстави
вважати діяльність підприємства
негосподарською, тобто такою, що не
передбачає мети отримання прибутку,
відсутні. Неотримання підприємством
доходу від окремої господарської
операції не свідчить про те, що така
операція не пов'язана з господарською
діяльністю підприємства, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції».

Таким чином, позивачем, як
сільськогосподарським підприємством,
основним видом діяльності якого є
розведення великої рогатої худоби,
овець, кіз, коней свиней, правомірно
віднесено до складу витрат з утримання
загиблих тварин - витрати на корми для
цих тварин, заробітну плату
працівників, які здійснювали догляд за
тваринами, оскільки останні
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю ДП
«Мирогощанський державний іподром» та
підтверджені первинними документами.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що
ДубенськоюОДПІ при проведенні
перевірки, не досліджено та не було
надано належної правової оцінки
результатам господарської діяльності
Підприємства і, як наслідок, зроблено
неправильні та необґрунтовані
висновки про порушення позивачем вимог
пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228 п. 14.1
ст. 14, п. 135.1 ст. 135, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст.135, абз.
2 пп. 136.1.2 п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1
п. 138.1 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 138.12.2 п. 138.12
ст. 138, п. 140.3 ст. 140 Податкового кодексу
України.

Крім цього, згідно акту від 27.03.2012 року
(том 1 а.с.142), затвердженого начальником
управління агропромислового розвитку
Дубенської районної державної
адміністрації ОСОБА_6, встановлено, що
комісією в складі головного агронома
підприємства ОСОБА_7, заступника
начальника управління
агропромислового розвитку ОСОБА_8,
агронома-насіннєвода ОСОБА_9, обліковця
ОСОБА_10, проведено обстеження посівів
люцерни та виявлено, що внаслідок
посушливої погоди люцерна не зійшла, а
та незначна кількість що і проросла,
вимерзла в зимовий період. У зв'язку з
цим комісією запропоновано дану площу
переорати і пересіяти багаторічними
травами.

На думку відповідача, ДП
«Мирогощанський державний іподром»
завищив витрати в розмірі 173 327,76 грн. у 2
кварталі 2012 року у зв'язку з
віднесенням до їх складу вартість
загиблих посівів люцерни, витрати на
виробництво (вирощування), якої не
пов'язані з реалізацією товарів та
отриманням доходу. В обґрунтування
своєї позиції, Дубенська ОДПІ
покликається на положення п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, яким
передбачено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.
138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст.138; інших
витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп.
138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, пп. 138.11, 138.12 ст.138, п.140.1
ст.140 та ст.141 Податкового кодексу
України.

Таким чином, за твердженнями
перевіряючих, до складу витрат
декларації з податку на прибуток
підприємства, згідно норм податкового
законодавства, включаються понесені
витрати господарської діяльності,
результатом яких є одержання доходів
підприємством від конкретної операції.

Суд критично оцінює такі висновки
контролюючого органу з підстав,
наведених вижче та наголошує, що
відповідач протиправно порівнює
поняття отримання прибутку та мета
отримання прибутку, яка передбачена п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування включаються витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Тобто, необхідними і достатніми
підставами для включення платником
податків до складу витрат є:
підтвердження таких витрат
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України).

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

При цьому, відповідач під час перевірки
мав врахувати, що придбані ДП
«Мирогощанський державний іподром»
насіння, паливно-мастильні матеріали,
міндобрива та гербіциди були
використані під час посіву
сільськогосподарських культур, тобто у
власній господарській діяльності
сільськогосподарського підприємства з
метою отримання прибутку, разом з тим,
загибель в подальшому врожаю через
обставини, які не залежали від волі
позивача не є, згідно вимог
Податкового кодексу України, підставою
для коригування в бік зменшення витрат.

Суд погоджується з позицією позивача з
приводу того, що при наданні оцінки
обґрунтованості понесених витрат слід
враховувати саме наміри та мету
(спрямованість) діяльності, в рамках
якої проведено такі витрати - на
отримання доходу (прибутку), а не на її
результат у вигляді отримання доходів.

Юридична конструкція вищенаведених
положень Податкового кодексу України
вказує виключно на цільову
спрямованість понесених платником
податків витрат на отримання доходів,
отримання яких в результаті здійснення
таких витрат не є обов'язковою умовою
для їх кваліфікації в якості
обґрунтованих витрат.

Також, варто звернути увагу, що
податкове законодавство не
використовує поняття економічної
обґрунтованості і не регулює порядок
та умови ведення
фінансово-господарської діяльності, а
тому підставність витрат, які
зменшують в податковому обліку
отримані доходи, не може оцінюватись з
точки зору їх доцільності,
раціональності, ефективності
отриманого результату. Платник
податків здійснює господарську
діяльність самостійно на власний ризик
і вправі самостійно і одноосібно
оцінювати її ефективність,
доцільність.

З врахуванням вищенаведеного, суд
вважає дії позивача щодо визначення
валових витрат на дату початку
фактичного використання послуг,
зокрема обробітку ґрунту та посіву
люцерни, обґрунтованими.

Той факт, що врожай загинув внаслідок
посухи, що підтверджено відповідною
документацією, суд вважає, не є
провиною позивача, оскільки
форс-мажорні обставини не залежать від
волі сторін.

Аналогічну позицію висловив Вищий
адміністративний суд України у своєму
рішенні від 21.08.2013 року по справі
К/800/26404/13.

Щодо висновку контролюючого органу про
заниження позивачем суми отриманих
доходів від реалізації товарів в
розмірі 252 458,67 грн. та витрат на
здійснення торгівельної діяльності у
пунктах продажу товарів в розмірі 249643,
83 грн., суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Проведеною перевіркою встановлено, що
протягом 2012 року позивачем отримано
доходи в сумі 252458,67 грн. від здійснення
торгівельної діяльності у пунктах
продажу товарів, про що свідчать
бухгалтерські записи по
кореспонденції рахунку
бухгалтерського обліку 702 «Доходи від
реалізації іншої продукції, внаслідок
чого, відповідач прийшов до висновку,
що позивачем занижено суму отриманих
доходів від реалізації товарів в
розмірі 252458,67 грн., чим порушено пп.14.1.56
п.14.1 ст.14, п.135.1 ст.135, пп.135.4.1. п.135.4 ст.135,
п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України.

Водночас встановлено, що протягом 2012
року ДП «Мирогощанський державний
іподром» понесено витрати в сумі 249 643,83
грн. на здійснення торгівельної
діяльності у пунктах продажу товарів,
про що свідчать бухгалтерські записи
по кореспонденції рахунку
бухгалтерського обліку 902
„Собівартість реалізованих товарів",
внаслідок чого, відповідач прийшов до
висновку, що позивачем занижено суму
понесених витрат розмірі 249 643,83 грн.,
чим порушено пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.138.1.1
п.138.1 ст.138,пп.14.1.228 п.14.1 ст.14, п.138.4 ст.138
Податкового кодексу України.

Єдиним аргументом, на якому базуються
висновки контролюючого органу є не
включення отриманих доходів та
понесених витрат до складу декларації
з податку на прибуток підприємства, при
цьому відповідач не ставить під сумнів
сам факт отримання таких доходів та
понесення витрат. В обґрунтування
своєї позиції, Дубенська ОДПІ зазначає,
що відповідно п. 140.3 ст. 140 Податкового
кодексу України до витрат не
включається сума фактичних втрат
товарів, крім втрат у межах норм
природного убутку чи технічних
(виробничих) втрат та витрат із
розбалансування природного газу в
газорозподільних мережах, що не
перевищують розмір, визначений
Кабінетом Міністрів України, або іншим
органом, визначеним законодавством
України.

Представник позивача зауважила, що в
ході проведення перевірки ДП
«Мирогощанський державний іподром»
було надано перевіряючим декларацію з
податку на прибуток підприємства за 2012
рік (том 1 а.с. 143) з відповідними
додатками, зокрема Додатком ТП (том 1
а.с.149). В рядку А2 додатку ТП до
декларації Підприємство відобразило
показники від здійснення торгівельної
діяльності у пунктах продажу в сумі 199
070 грн., в рядку А3 - 50 573 грн. Разом сума
витрат склала 249 643 грн.

Згідно бухгалтерських записів
головної книги за 2012 рік по
кореспонденції рахунку
бухгалтерського обліку 702 «Доходи від
реалізації іншої продукції»
вбачається, що дохід від здійснення
торгівельної діяльності у пунктах
продажу товарів у 2012 році складав 252 211,55
грн. Доходи, отримані від здійснення
торгівельної діяльності у пунктах
продажу товарів в розмірі 252 211,55 грн.
відображені ДП «Мирогощанський
державний іподром» в рядку А 1 Додатку
ТП до декларації з податку
підприємства за 2012 рік.

Крім цього, представник позивача
пояснила, що суми доходу та суми витрат
були відображені у складі рядку 08 та 12
загальної декларації з податку на
прибуток підприємства за 2012 рік, а
відтак алгоритм відображення
результатів діяльності, що підлягають
патентуванню, жодним чином не вплинув
на визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та повноти
проведення розрахунків ДП
«Мирогощанський державний іподром» з
бюджетом.

Пунктом 152.2 ст. 152Податкового кодексу
України встановлено, що платник
податку, який проводить діяльність, що
підлягає патентуванню, зобов'язаний
окремо визначати податок від кожного
виду такої діяльності та окремо
визначати податок від іншої
діяльності.

З цією метою ведеться окремий облік
доходів, отриманих від діяльності, що
підлягає патентуванню, та витрат,
пов'язаних з веденням діяльності з
урахуванням від'ємного значення як
результату розрахунку об'єкта
оподаткування.

Розрахунок податку на прибуток,
отриманого від діяльності, що підлягає
патентуванню, здійснюється за формою
додатка ТП до рядків 08 та 12 Податкової
декларації з податку на прибуток
підприємства, форма якої затверджена
Наказом Міністерства фінансів України
від 28.09.2011 року №1213 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20.102011 за
№1215/19953).

У рядках А1, А2, А3 відображаються
відповідні показники за даними
окремого обліку діяльності, що
підлягає патентуванню (здійснення
торговельної діяльності у пунктах
продажу товарів), значення рядка А4
визначається як об'єкт оподаткування
діяльності, яка підлягає патентуванню.
Якщо інших видів діяльності, що
підлягають патентуванню, не
здійснюється, значення рядка А4
переноситься до рядка 08 Додатку ТП.
Значення цього показника переноситься
в рядок 08 декларації з податку на
прибуток підприємства.

Значення рядка А (податок на прибуток,
отриманий від здійснення діяльності,
що підлягає патентуванню, зменшений на
вартість торгових патентів ), за
відсутності інших видів діяльності, що
підлягає патентуванню, переноситься до
рядка 12 Додатку ТП. Значення цього
показника переноситься в рядок 12
загальної декларації. Цей показник є
сумою податку на прибуток від
діяльності, що підлягає патентуванню,
зменшеною на вартість торгових
патентів.

Проаналізувавши зміст встановлених
порушень та встановивши фактичні
обставини справи, суд приходить до
переконливого висновку, що відповідач,
обґрунтовуючи порушення виключно на
підставі податкової звітності, оцінив
її показники без врахування показників
визначеного Додатку ТП, що є
невід'ємною частиною декларації з
податку на прибуток підприємства. Крім
цього, акт перевірки не містить
алгоритму (механізму) дій, за яким
відповідач прийшов до висновків про
заниження ДП «Мирогощанський
державний іподром» витрат та доходів,
чим порушив Порядок оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України №984 від 22.12.2010 року
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011р. за №34/18772;
далі по тексту - Порядок №984).

Відповідно до п. 6 розділу І Порядку
№984факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

У разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно, зокрема:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

- зазначити первинні документи на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському
обліку, навести регістри
бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів (п.5.2
розділу ІІ Порядку №984).

Більше того, встановлюючи порушення,
відповідач має встановити причинний
зв'язок між діями Підприємства, зокрема
щодо заниження витрат та доходів, та
негативними наслідками, що спричинені
такими діями чи бездіяльністю, чи
вірогідністю їх настання.

В ході судового розгляду судом не
здобуто, а відповідачем не надано
доказів того, що позивачем занижено
доходи в розмірі 252 458,67 грн. та витрати в
розмірі 249 643,83 грн., а також доказів
спричинених за цими порушеннями
наслідків.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 12.03.2014 року (том 1 а.с.96 ), яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 1
220 735 грн. (в т.ч. 977 095 грн. - основний
платіж, 243 640 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Аналізуючи оспорюване податкове
повідомлення-рішення та висновки акту
перевірки, що стали підставою для його
винесення, суд приходить до
переконання про його неправомірність,
виходячи з наступного.

Як встановлено в ході розгляду справи,
ДП «Мирогощанський державний іподром»
в перевіряємому періоді (з 01.03.2011 року
по 31.12.2013 року), відповідно до вимог ст.209
Податкового кодексу України,
використовувало спеціальний режим
оподаткування в частині сплати до
бюджету податку на додану вартість та
звітувалося до контролюючого органу по
двох податкових деклараціях з податку
на додану вартість, зокрема, декларація
сільськогосподарського підприємства
(скорочена) та загальна (бюджетна)
декларація.

З приводу господарських операцій ДП
«Мирогощанський державний іподром» та
ПСП «Колос», судом встановлено та
враховано наступне.

Господарські взаємовідносини позивача
із вказаним контрагентом відбувалися в
межах договору купівлі-продажу від
19.08.2011 року №19/08 (том 1 а.с. 166), відповідно
до умов якого ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Продавець)
реалізував для ПСП «Колос» (Покупець)
незавершене виробництво цукрового
буряка (загальна площа посівів складає
350 га.). Вартість реалізованого
незавершеного виробництва цукрового
буряка відповідно до умов даного
договору, становить 4152876 грн., в тому
числі ПДВ на суму 692145,98 грн.

Вартість та найменування послуг, що
становили комплекс незавершеного
виробництва посівів буряка, визначено
в додатках №1 від 19.08.2011 року до
договору №19/08, №2 від 19.08.2011 року та №3
від 21.11.2011 року відповідно (том 1 а.с.
167-168).

Виконання умов договору № 19/08 щодо
продажу незавершеного виробництва
посівів буряка підтверджується
належним чином оформленими: актами
приймання-передачі № 1, 2, 3, 4, 5від31.08.2011
року, №6, 7, 8 від 30.09.2011 року (том 1 а.с.
155-157, 176-177), податковими накладними,
зокрема:№468 від 31.08.2011 року на суму ПДВ -
52 324,98 грн. (том 1 а.с. 158), №469 від 31.08.2011
року на суму ПДВ - 50 144,77 грн. (а.с.159), №470
від 31.08.2011 року на суму ПДВ - 80 667,67 грн.
(а.с.160), №474 від 31.08.2011 року на суму ПДВ - 56
685,39 грн. (а.с.161), №473 від 31.08.2011 року на
суму ПДВ - 76 307,26 грн. (а.с.162), №472 від
31.08.2011 року на суму ПДВ - 82 847,88 грн.
(а.с.163), №475 від 31.08.2011 року на суму ПДВ - 69
766,64 грн. (а.с.164), №471 від 31.08.2011 року на
суму ПДВ - 80 667,67 грн. (а.с.165), №549 від
30.09.2011 року на суму ПДВ - 20 534,74 грн.
(а.с.178), №548 від 30.09.2011 року на суму ПДВ - 68
053 грн. (а.с.179), №547 від 30.09.2011 року на суму
ПДВ - 53 166,67 грн. (а.с.180), №546 від 30.09.2011
року на суму ПДВ - 53 166,67 грн. (а.с.181) та
розрахунків коригування до даних
податкових накладних на загальну суму
зменшення податкових зобов'язань 38 608,52
грн. та 13 578,83 грн. відповідно (а.с.169-175).

Згідно податкових декларацій з податку
на додану вартість (скороченої) за
серпень та вересень 2011 року, ДП
«Мирогощанський державний іподром»
суми податку на додану вартість в сумі
510 803,74 грн. та в сумі 181 342,24 грн.
відповідно, віднесено до складу
податкових зобов'язань.

Таким чином, судом встановлено, що
наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено в повному обсязі
господарську операцію по продажу
незавершеного виробництва цукрового
буряку.

На думку контролюючого органу, посіви
цукрового буряка є незавершеним
виробництвом, тобто не є
сільськогосподарськими товарами в
розумінні Податкового кодексу України,
відповідно, в разі їх продажу -
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, які виникають за такою
операцією, підлягають відображенню в
загальній декларації з податку на
додану вартість, за якою здійснюються
розрахунки з бюджетом.

Суд вважає, що такі висновки
відповідача побудовані в результаті
поверхневого дослідження
господарської операції та
неправильного застосування норм
податкового законодавства.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість №100299142 НБ №070483 (том 1 а.с.137)
позивач займається вирощуванням
зернових та технічних культур (КВЕД
01.11.0), а також наданням послуг у
рослинництві; облаштування ландшафту
(КВЕД 01.41.0).

Як визначено положенням п. 209.7 ст. 209
Податкового кодексу України,
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1-24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТ ЗЕД (2371б-14), та послуги, які отримані
в результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Відповідно до приписів п.209.17.ст.209
Податкового кодексу України дія
спеціального режиму оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства поширюється на: вирощування
зернових та технічних культур (01.11.0
КВЕД), зокрема вирощування фабричного
цукрового буряку (пп. 209.17.1 п. 209.17 ст. 209
Податкового кодексу України).

Крім цього, судом встановлено, що в ході
перевірки, контролюючим органом
досліджено порядок відображення
господарської операції з продажу
незавершеного виробництва буряку в
бухгалтерському обліку Підприємства,
зокрема Дт 903 «Собівартість
реалізованих послуг» - Кт 231 «Затрати
рослинництва» на суму 2402939,38 грн.
(відображено собівартість
незавершеного виробництва цукрового
буряка); Дт 903 «Собівартість
реалізованих послуг» - Кт 911
«Загальновиробничі витрати» (закрито
на собівартість загальновиробничі
витрати по незавершеному виробництву
цукрового буряка); Дт 361 «Розрахунки з
вітчизняними покупцями» - Кт 703 «Дохід
від реалізації послуг» на суму 4466000 грн.
(нараховано дохід від реалізації
незавершеного виробництва цукрового
буряка); Дт 703 «Дохід від реалізації
послуг» - Кт 641 «Розрахунки з бюджетом»
на суму 744333,33 грн. (нараховано податкові
зобов'язання з вартості реалізованого
незавершеного виробництва цукрового
буряка); Дт 361 «Розрахунки з
вітчизняними покупцями» - Кт 703 «Дохід
від реалізації послуг» на суму -313124 грн.
(відкориговано дохід від реалізації
незавершеного виробництва цукрового
буряка у зв'язку із зміною його
вартості); Дт 703 «Дохід від реалізації
послуг» - Кт 641 «Розрахунки з бюджетом»
на суму -52187,35 грн. (відкориговано
податкові зобов'язання з вартості
реалізованого незавершеного
виробництва цукрового буряка у зв'язку
із зміною його вартості).

З системного аналізу бухгалтерських
записів відображення даної
господарської операції вбачається, що
Підприємством податкові зобов'язання з
вартості реалізованого незавершеного
виробництва цукрового буряка
нараховано, виходячи з отриманих
доходів рід реалізації послуги -
незавершене вирощення буряку.

Вирощування зернових чи технічних
культур за своєю природою є
технологічний процес, початковим
етапом якого є посів культур,
пророщення, кінцевим результатом є
фактичне отримання
сільськогосподарських культур. Тобто,
будь-який з етапів
виробництва/вирощування по своїй суті
є «продуктом» в процесі діяльності
суб'єкта господарювання. Таким чином, з
системного аналізу господарської
діяльності позивача слідує, що
незавершене виробництво (вирощення)
цукрового буряка за своєю суттю є
результатом такої діяльності по
вирощенню цукрового буряка в
незавершеному циклі.

Пунктом 5 розділу I Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 25.01.2011 року №
41, який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 16.02.2011 року за №197/18935
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) (далі - Порядок № 41),
платники податку, які згідно зі ст. 209
розділу V Податкового кодексу України
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, подають податкову
декларацію з податку на додану
вартість (скорочену), яка є невід'ємною
частиною звітності за відповідний
звітний період. До такої податкової
декларації включаються лише ті
операції, що стосуються спеціального
режиму, установленого указаною
статтею.

Відповідно до розділу VI Порядку № 41 у
рядку 1 розділу I "Податкові
зобов'язання" декларації з податку на
додану вартість (скороченої)
вказуються виключно операції з
постачання сільськогосподарським
підприємством вироблених (наданих)
сільськогосподарських товарів/послуг
на власних або орендованих виробничих
потужностях, а також на давальницьких
умовах. У розділі II "Податковий кредит"
відображаються, зокрема,
товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також необоротні активи, які
придбаваються (споруджуються) з метою
використання у виробництві
сільськогосподарської продукції.

Враховуючи ту обставину, що одним з
визначених видів діяльності позивача,
відповідно до класифікатора
економічної діяльності є вирощування
зернових та технічних культур (01.11.0
КВЕД), до яких відноситься фабричний
цукровий буряк, суд приходить до
переконання, що ДП «Мирогощанський
державний іподром» правомірно
відобразив податкові зобов'язання за
господарською операцією з ПСП «Колос»
в декларації з податку на додану
вартість (скороченій), як безпосередньо
пов'язаною з господарською діяльністю
позивача.

Щодо включення до податкових
зобов'язань декларації з податку на
додану вартість (скороченої) сум
податку на додану вартість,
нарахованого на вартість послуг по
харчуванню працівників, то судом
встановлено, що наказами по виробничій
діяльності ДП «Мирогощанський
державний іподром» №24 від 01.03.2011 року,
№11-а від 19.04.2013 року, №25-а від 02.04.2012 року
(том 1 а.с.138-140), в зв'язку з настанням
оптимальних строків по виконанню
весняно-польових робіт, посадовими
особами Підприємства прийнято рішення
забезпечити безперебійне харчування
всіх працівників, що задіяні на
весняно-польових роботах.

Як пояснила представник позивача в
судовому засідання, харчування
працівників проводилось за рахунок
м'ясної сировини з вирощених позивачем
тварин (свиней та ВРХ). Факт постачання
м'ясних продуктів від забою тварин
підтверджено накладними, зокрема№286
від 25.05.2011 року на суму 3 993,23 грн., №186 від
30.06.2011 року на суму 3 843,11 грн., №232 від
31.07.2011 року на суму 3 692,99 грн., №б/н від
29.08.2011 року на суму 8 106,57 грн., №383 від
27.09.2011 року на суму 4 323,38 грн., №901 від
26.10.2011 року на суму 6 305,08 грн., №б/н від
25.11.2011 року на суму 1 902,52 грн., №1011 від
22.11.2011 року на суму 10 358,4 грн., №842 від
27.11.2011 року на суму 2 756,71 грн., №409 від
27.07.2012 року на суму 2 401,73 грн., №487 від
28.08.2012 року на суму 4 683,83 грн., №б/н від
25.11.2012 року на суму 3 542,81 грн., №675 від
30.09.2012 року на суму 2 131,13 грн., №329 від
30.08.2013 року на суму 1 351,17 грн., №б/н від
30.09.2013 року на суму 1 318,8 грн. (том 1
а.с.195-210).

В періоді, охопленому позаплановою
виїзною документальною перевіркою
позивача, ДП «Мирогощанський державний
іподром» податок на додану вартість,
нарахований на вартість послуг по
харчуванню працівників, відповідно до
вищенаведених накладних, включено до
податкових зобов'язань декларації з
податку на додану вартість
(скороченої).

Позиція відповідача з даного питання
зводиться до того, що ДП
«Мирогощанський державний іподром»
безпідставно включено до податкових
зобов'язань декларації (скороченої)
податок на додану вартість,
нарахований на вартість послуг
несільськогосподарського характеру
(послуги по харчуванню працівників),
чим порушено п. 209.7 ст. 209, пп. 209.15.2 п. 209.15
ст. 209, п. 209.17 ст. 209 Податкового кодексу
України. Оскільки операції з надання
послуг по харчуванню працівників не
містяться у переліку видів діяльності,
на які поширюється спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість, то суми податку на додану
вартість з вартості таких послуг, на
думку Дубенської ОДПІ, має включатися
до складу податкових зобов'язань
загальної (бюджетної) декларації.

На момент виникнення спірних
правовідносин, порядок заповнення та
подання платником податків декларації
з податку на додану вартість
регулювався двома нормативно -
правовими актами, зокрема наказом
Державної податкової служби України
від 25.01.2011 року № 41 та наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 №1492 (далі по тексту - Наказ 1492).

Згідно з приписами вищезгаданих
нормативних актів, платники податку,
які згідно зі ст. 209 розділу V
Податкового кодексу України
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, подають податкову
декларацію з податку на додану
вартість (скорочену), яка є невід'ємною
частиною звітності за відповідний
звітний період. До такої податкової
декларації включаються лише ті
операції, що стосуються спеціального
режиму, установленого указаною
статтею.

Відповідно до п. 209.7 ст. 209 розділу V
Податкового кодексу України визначено,
що сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1 -
24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які
отримані в результаті здійснення
діяльності, на яку відповідно до п. 209.17
цієї статті поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, якщо
такі товари вирощуються,
відгодовуються, виловлюються або
збираються (заготовляються), а послуги
надаються, безпосередньо платником
податку - суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Згідно пп.209.17.17. п.209.17 ст.209 Податкового
кодексу України обробка чи переробка
продукції, одержаної в результаті
діяльності платника податку у сфері
сільського та лісового господарства і
рибальства, вважається діяльністю у
сфері сільського та лісового
господарства і рибальства за умови,
якщо така продукція вирощується,
відгодовується, виловлюється або
збирається (заготовлюється)
безпосередньо платником податку (крім
їх придбання в інших осіб) (05.01.0, 15.11.0,
15.12.0, 15.13.0, 15.20.0, 15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0,
15.43.0, 15.51.0, 15.61.0, 15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0
КВЕД ).

Із системного аналізу вищенаведених
норм податкового законодавства слідує,
що операції з постачання послуг з
харчування своїм працівникам можуть
відображатися суб'єктом спеціального
режиму оподаткування в податковій
декларації з ПДВ (скороченій) за умови,
що зазначені обіди вироблені з власної
сільськогосподарської сировини, а
продукти харчування, що входять до меню
таких обідів, зазначені у товарних
групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103,
4301 згідно з УКТ ЗЕД, та постачання таких
товарів (продуктів харчування)
здійснюється відповідно до видів
діяльностей, зазначених у Свідоцтві
про реєстрацію сільськогосподарських
підприємств як суб'єктів спеціального
режиму оподаткування.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість №100299142 НБ №070483 (том 1 а.с.137),
основним видом діяльності ДП
«Мирогощанський державний іподром» є
«обробка, переробка та/або консервація
платником податку на додану вартість
продукції, одержаної в результаті
провадження видів діяльності,
передбачених цим переліком, за умови,
що така продукція вирощується,
вигодовується, виловлюється або
збирається (заготовляється)
безпосередньо платником податку» (код
КВЕД 15.83.0).

З врахуванням вищевикладеного, суд
встановив, що позивач, як
сільськогосподарське підприємство
здійснює обробку чи переробку сировини
(м'ясо та тваринні продукти), одержаної
в результаті діяльності платника
податку у сфері сільського
господарства, відповідно до
визначеного у свідоцтві про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства,
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, виду діяльності, відтак суд
визнає правомірним та допустимим
віднесення суми податку на додану
вартість, нарахованого на вартість
послуг по харчуванню працівників, до
податкових зобов'язань до декларації з
податку на додану вартість
(скороченої).

З приводу господарських операцій ДП
«Мирогощанський державний іподром» з
ПФ «Дукат», за наслідками яких
контролюючим органом встановлено
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість за період з
01.04.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 16 450,93
грн., в тому числі: за жовтень 2013 року - в
сумі 16 450,93 грн., та встановлено його
заниження всього в сумі 519 554,22 грн., у
тому числі: за липень 2013 року - 11 330,01
грн., жовтень 2013 року - 508 224,21 грн., судом
встановлено та враховано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
жовтні 2013 року ДП «Мирогощанський
державний іподром» придбано у ПФ
«Дукат» насіння гарбуза штирійського,
гірчицю білу, запасні частини,
мінеральні добрива, дизельне паливо,
всього на суму 3140050,87 грн., в т.ч. ПДВ
524675,15 грн.

Факт придбання товарно-матеріальних
цінностей підтверджується належним
чином оформленими видатковими
накладними, зокрема: Дк-000021 від 29.10.2013
року (том1 а.с.192); Дк-000018 від 03.10.2013 року
(том1 а.с.191); Дк-000019 від 03.10.2013 року (том1
а.с.190); Дк-000026 від 30.10.2013 року (том1 а.с.186);
Дк-000024 від 30.10.2013 року (том1 а.с.188); Дк-000027
від 31.10.2013року (том1 а.с.185); Дк-000025 від
30.10.2013 року (том1 а.с.187); Дк-000007 від 29.10.2013
року та податковими накладними,
зокрема: №6 від 29.19.2013 року на суму 11 410,2
грн., в.ч. ПДВ - 1901,7 грн. (том1 а.с.192); №1 від
03.10.2013 року на суму 2804,56 грн., в т.ч. ПДВ
467,43 грн. (том1 а.с.191); №2 від 03.10.2013 року на
суму 8771,87 грн., в т.ч. ПДВ 1 461,98 грн. (том1
а.с.190); №10 від 30.10.2013 року на суму 1188057
грн., в т.ч. ПДВ 198009,5 грн. (том1 а.с.186); №8
від 30.10.2013 року на суму 1127304 грн., в т.ч
ПДВ 187884 грн. (том1 а.с.188); №11 від 31.10.2013
року на суму 218266,8 грн., в т.ч. ПДВ 36377,8
грн. (том1 а.с.185); №9 від 30.10.2013 року на
суму 588400,44 грн., в т.ч. ПДВ 98066,74 грн. (том1
а.с.187); №7 від 29.10.2013 року на суму 3036 грн.,
в т.ч. ПДВ 506 грн. (том1 а.с.189). Розрахунки
між підприємствами проводились шляхом
взаємозаліку однорідних зустрічних
вимог. Суми податку на додану вартість,
нараховані на вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей,
Підприємством віднеслодо податкового
кредиту декларації з податку на додану
вартість (бюджетної) за жовтень 2013 року.

В подальшому, товарно-матеріальні
цінності (в т.ч. селітра аміачна,
нітроамофоска, командир, датонітГолд,
Квіт Стар Макс, галеас, антиколарад,
біогумат універсальний, карбамід,
дизельне паливо, насіння гарбуза) на
загальну суму 98 705,58 грн. (в т.ч. ПДВ - 16
450,93 грн.) були реалізовані позивачем
для СВК «Мирогощанський державний
іподром». Поставка товару
підтверджується наступними
дослідженими у судовому засіданні
письмовими доказами: видатковими
накладними, зокрема: №459 від 30.10.2013 року;
№460 від 30.10.2013 року; №458 від 30.10.2013 року
та податковими накладними, зокрема: №441
від 30.10.2013 року на суму 35 611,26 грн., в т.ч.
ПДВ - 5 935,21 грн.(том 1 а.с.182); №442 від 30.10.2013
року на суму 20 866,32 грн., в т.ч. ПДВ - 3 477,32
грн. (том 1 а.с.183); №440 від 30.10.2013 року на
суму 42 228 грн., в т.ч. ПДВ - 7 038 грн. (том 1
а.с.184).

Отже, судом в повному обсязі
підтверджено придбання та подальшу
реалізацію придбаних позивачем
товарно-матеріальних цінностей у ПФ
«Дукат».

На думку контролюючого органу, сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість в розмірі 16 450,93 грн. по
операції щодо придбання та подальшої
реалізації товарно-матеріальних
цінностей для СВК «Мирогощанський
державний іподром», підпадає під дію
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, визначеного ст. 209
Податкового кодексу України,
відповідно підлягає відображенню в
декларації з податку на додану
вартість (скороченій).

Суд вважає, що такі висновки
відповідача побудовані в результаті
поверхневого дослідження
господарської операції та
неправильного застосування норм
податкового законодавства.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2. ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити, визначені в
п.201.1статті 201 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п.201.8 ст.201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до приписів п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вищенаведених
норм податкового законодавства слідує,
що законодавцем чітко визначено пряму
норму, яка визначає необхідні та
достатні підстави для включення
Підприємством до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість, якими є: придбання ним
товарів в межах господарської
діяльності; сплата сум податку на
додану вартість в зв'язку з таким
придбанням; підтвердження податкового
кредиту належним чином оформленою
податковою накладною.

Відповідно до п. 5 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, платники податку,
які згідно зі статтею 209 розділу V
Кодексу застосовують спеціальний
режим оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, подають податкову
декларацію з податку на додану
вартість (скорочену), яка є невід'ємною
частиною звітності за відповідний
звітний період. До такої податкової
декларації включаються лише ті
операції, що стосуються спеціального
режиму, установленого указаною
статтею, згідно п. 209.2, п. 209.7, п. 209.17
Податкового кодексу України.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтвердили, що
вищевказана операція стосується
спеціального режиму оподаткування.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що операція з
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей, не є об'єктом оподаткування
за правилами п.209.17 ст.209 Податкового
кодексу України, відтак, суд вважає
правомірним віднесення Підприємством
суми нарахованого податку на додану
вартість в сумі 16 450,93 грн. до
податкового кредиту декларації, з якої
здійснюються розрахунки з бюджетом, а
висновки контролюючого органу -
безпідставними та необґрунтованими.

Водночас, судом встановлено, що 25.04.2013
року між ДП «Мирогощанський державний
іподром» (Постачальник) та ПФ «Дукат» (
Покупець), було укладено Договір
поставки № 1/04-2013 (том2 а.с.50-51),
відповідно до якого позивачем
реалізовано для ПФ «Дукат» насіння
штирійського гарбуза (мокре) (Товар) в
кількості 500 тонн. При цьому, сторони
погодили, що Товар вирощується з
насіння штирійського гарбуза,
переданого Покупцем для Постачальника.

Факт поставки товару підтверджується
належним чином оформленим актом
прийому-передачі № б/н від 07.05.2013 року
(том2 а.с.52) в кількості 6140 кг. Факт
транспортування Товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними № б/н від 04.05.2013 року та
06.05.2013 року (том2 а.с.53-53)

В подальшому, насіння штирійського
гарбуза в кількості 6140 кг було висіяно
на землях, площею 612 га та 655 га, про що
05.06.2013 року було складено Акт № 7 та Акт
№ 8 витрат насіння та посадового
матеріалу (том2 а.с.52), підписаний
уповноваженими особами ДП
«Мирогощанський державний іподром».

Судом встановлено, що Підприємство
умови договору виконало в повному
обсязі, що підтверджується видатковою
накладною №Дк-000024 від 30.10.2013 року (том6
а.с.144) та податковою накладною №8 від
30.10.2013р. (том6 а.с.144).

Крім того, на виконання умов договору
поставки від 25.04.2013р. №1/04-2013 між ДП
«Мирогощанський державний іподром» та
ПФ «Дукат» було укладено ряд договорів
позики, а саме:

15.04.2013 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Позичальник) та ПФ
«Дукат» (Позикодавець) було укладено
Договір позики № 6 (том2 а.с.55-56),
предметом якого є дизельне паливо
(Товар) в кількості 8 0000 л. Позичальник
зобов'язаний повернути Позикодавцеві
речі, що отримані за Договором по акту
прийому-передачі у строк до 01.10.2013 року.

Факт передачі товару підтверджено
актами прийому-передачі
паливно-мастильних матеріалів,
зокрема: № б/н від 30.04.2013 року (том 2
а.с.57), за яким ПФ «Дукат» передала ДП
«Мирогощанський державний іподром» на
вирощування сільськогосподарської
продукції дизельне паливо в кількості
34 766,98 л.; № б/н від 31.05.2013 року (том2 а.с.68),
за яким ПФ «Дукат» передала ДП
«Мирогощанський державний іподром» на
вирощування сільськогосподарської
продукції дизельне паливо в кількості
30 834 л; № б/н від 10.06.2013 року (том2 а.с.71), за
яким ПФ «Дукат» передала ДП
«Мирогощанський державний іподром» на
вирощування сільськогосподарської
продукції дизельне паливо в кількості
10 930 л.

Факт транспортування Товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними, зокрема: від 20.04.2013 року,
23.04.2013 року, 24.04.2013 року, 26.04.2013 року,
27.04.2013 року, 30.04.2013 року (том2 а.с.58-67);
10.05.2013 року, 31.05.2013 року (том2 а.с.69-70);
09.06.2013 року, 10.06.2013 року (том2 а.с.72-74).

30.04.2013 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Надалі -
Позичальник) та ПФ «Дукат» (Надалі -
Позикодавець), було укладено Договір
позики № 8 (том2 а.с.75-76), відповідно до
якого Позикодавець передав, а
Позичальник прийняв селітру аміачну в
кількості 150 тон та карбамід, в
кількості 13,75 тон. Позичальник
зобов'язаний повернути Позикодавцеві
речі, що отримані за Договором по акту
прийому-передачі у строк до 01.10.2013 року.

Факт передачі товару підтверджено
актами прийому-передачі № б/н від 01.05.2013
року (том2 а.с.81), за яким ПФ «Дукат»
передала ДП «Мирогощанський державний
іподром» на вирощування
сільськогосподарської продукції -
селітру аміачну (Товар) в кількості 150
тон; № б/н від 15.07.2013 року, за яким ПФ
«Дукат» передала ДП «Мирогощанський
державний іподром» карбамід в
кількості 13,75 тон.

Факт транспортування Товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними, зокрема: від 01.05.2013 року,
30.05.2013 року (том2 а.с.89-94).

03.05.2013 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Позичальник) та ПФ
«Дукат» (Позикодавець), було укладено
Договір позики №10 (том2 а.с.95-96),
відповідно до якого Позикодавець
передав, а Позичальник отримав
гербіциди (Командир, ДатонідГолд,
Галеас, Квін Стар Макс, Антиколорад) в
кількості: Командир - 340 л, ДатонідГолд -
1 715 л, Галеас - 60 л, Квін Стар Макс - 1 050 л,
Антиколорад - 40 л. Позичальник
зобов'язаний повернути Позикодавцеві
речі, що отримані за Договором по акту
прийому-передачі у строк до 01.10.2013 року.

Факт передачі товару підтверджено
актом прийому-передачі № б/н від 05.06.2013
року (том2 а.с.97), за яким ПФ «Дукат»
передала ДП «Мирогощанський державний
іподром» на вирощування
сільськогосподарської продукції:
гербіциди - Командир - 340 л, Датонід Голд
- 1715 л, Галеас - 60 л, Квін Стар Макс - 1050 л,
Антиколорад - 40 л.; факт транспортування
мінеральних добрив підтверджується
товарно-транспортними накладними
серії РВ № 11 від 05.06.2013 року та РВ№12 від
05.06.2013 року (том2 а.с.98).

01.07.2014 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Позичальник) та ПФ
«Дукат» (Позикодавець), було укладено
Договір позики № 11 (том2 а.с.99-100),
відповідно до якого Позикодавець
передав, а Позичальник отримав
гербіциди (Грінфорт ДК, Грінфорт ІЛ,
Біогумат універсальний), в кількості:
Грінфорт ДК - 420 л, Грінфорт ІЛ - 15 л,
Біогумат універсальний - 2000 л.
Позичальник зобов'язаний повернути
Позикодавцеві речі, що отримані за
Договором по акту прийому-передачі у
строк до 01.10.2013 року.

Факт передачі товару підтверджено
актом прийому-передачі № б/н від 28.08.2013
року (том2 а.с.101), за яким ПФ «Дукат»
передала ДП «Мирогощанський державний
іподром» на вирощування
сільськогосподарської продукції
гербіциди - : Грінфорт ДК 150 - 420 л,
Грінфорт ІЛ 200 - 15 л, Біогумат
універсальний - 2000 л.

Факт транспортування мінеральних
добрив підтверджується
товарно-транспортною накладною РВ № 15
від 28.08.2013 року (том2 а.с.102).

03.05.2013 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Позичальник) та ПФ
«Дукат» (Позикодавець), було укладено
Договір позики № 9 (том2 а.с.106-107),
відповідно до якого Позикодавець
передав, а Позичальник отримав
нітроамофоску в кількості 62,4 тонн.
Позичальник зобов'язаний повернути
Позикодавцеві речі, що отримані за
Договором по акту прийому-передачі у
строк до 01.10.2013 року.

Факт передачі товару підтверджено
актом прийому-передачі № б/н від 15.05.2013
року (том2 а.с.108), за яким ПФ «Дукат»
передала ДП «Мирогощанський державний
іподром» на вирощування
сільськогосподарської продукції
нітроамофоску в кількості 62 400 кг.

Факт транспортування Товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними, зокрема: від 02.05.2013 року
(том2 а.с.109).

07.05.2013 року між ДП «Мирогощанський
державний іподром» (Продавець) та ПФ
«Дукат» (Покупець) було укладено
Договір купівлі-продажу №115 (том2
а.с.44-46), за яким позивач реалізував для
ПФ «Дукат» гірчицю білу (Товар) в
кількості 2 400 кг.

Факт передачі Товару підтверджується
видатковою накладною №ДК-000027 від 31.10.2013
року (том 6 а.с.147) та податковою
накладною №11 від 31.10.2013 року (том6 а.с.147).

При цьому, сторони погодили, що Товар
вирощується з насіння гірчиці білої,
переданої Покупцем для Постачальника
за договором позики

На виконання умов договору №115, ДП
«Мирогощанський державний іподром»
(Позичальник) та ПФ «Дукат»
(Позикодавець) уклали договір позики №
11/5 від 07.05.2013 року (том 6 а.с.105-106),
предметом якого є насіння гірчиці
білої в кількості 2 400 кг. Позичальник
зобов'язаний повернути Позикодавцеві
речі, що отримані за Договором у строк
до 01.10.2013 року.

Факт передачі Товару підтверджується
актом прийому-передачі № б/н від 07.05.2013
року (том6 а.с.107), за яким ПФ «Дукат»
передала ДП «Мирогощанський державний
іподром» на вирощування
сільськогосподарської продукції
насіння гірчиці білої в кількості 2400
кг.

Факт транспортування Товару
підтверджується товарно-транспортною
накладною № б/н від 07.05.2013 року (том2
а.с.48), де Замовником та платником за
насіння гірчиці білої виступила ПФ
«Дукат», вантажовідправником - ТзОВ
«Голденкерн», а вантажоодержувачем - ДП
«Мирогощанський державний іподром».

Надалі насіння гірчиці білої у
кількості 2400 кг було висіяно на землях
площею 150 га, про що свідчить акт витрат
насіння та посадового матеріалу №5 від
05.06.2013 року, підписаний уповноваженими
особами ДП «Мирогощанський державний
іподром».

Таким чином, судом встановлено та
підтверджено фактичне виконання
господарських операцій, проведених
позивачем із ПФ «Дукат».

В обґрунтування висновків акту
перевірки, контролюючий орган
покликається на недоліки в оформленні
первинних та товарно-супровідних
документів, зокрема на відсутність
обов'язкових реквізитів, визначених ст.
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та
доповненнями). Крім цього зазначає, що
операції з поставки товарів від ПФ
«Дукат» до ДП «Мирогощанський
державний іподром» не містять по своїй
суті розумних економічних або інших
причин (ділової мети) систематичного
(протягом місяця) придбання та продажу
товарів та не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Доводи ж Дубенської ОДПІ щодо
отримання Підприємством
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника, зокрема, на формування
податкового кредиту.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями)
зазначено, що сфера дії Закону
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п. 2. ст. 3 цього ж Закону
України, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Як встановлено у ході судового
розгляду, складені позивачем та його
контрагентом ПФ «Дукат» вищевказані
документи повністю розкривають зміст
господарських операцій, їх кількісні
та вартісні показники, підтверджують
рух активів ДП «Мирогощанський
державний іподром», є первинними в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями), а
відтак є належними доказами, що
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій з поставки
товарів.

Водночас, суд зазначає, що сама собою
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні, не можуть
слугувати підставою для висновків
контролюючого органу про відсутність
здійснення господарських операцій,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух товарів та зміни у
власному капіталів, зобов'язання
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю, мали місце.

Також, не узгоджується з приписами
правових норм, наведених вище,
посилання відповідача на те, що
підтвердження правильності формування
податкового кредиту є наявність
товарно-транспортної накладної, які
засвідчили б факт передачі товарів від
продавця до покупця.

Окрім того, товарно-транспортна
накладна не є первинним документом, в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями), а
тому така накладна не може
підтверджувати здійснення
господарської операції з поставки
товарів та, відповідно, набуття права
власності на нього, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію - перевезення.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовуються висновки відповідача
щодо відсутності належних доказів
реальності виконання сторонами
спірних правочинів. Вказані первинні
документи підтверджують фактичне
отримання позивачем позик, що були
предметом вказаних договорів, обсяги
таких позик. При цьому, акти
приймання-передачі та податкові
накладні містять підписи осіб, які
скріплені печатками підприємств, що
виключає сумніви у відсутності
повноважень цих осіб на підписання
первинних документів. Іншого
контролюючим органом належними та
допустимими доказами не доведено.

Суд не вважає належним та допустимим
доказом, в розумінні ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, письмове пояснення (том2 а.с. 188)
головного бухгалтера ПФ «Дукат»
ОСОБА_14, відібране Головним
оперативним відділом ДПІ у м. Рівне ГУ
Міндоходів у Рівненській області в
ході проведення перевірки позивача,
поза як останнє отримане в супереч
приписів ст.73 Податкового кодексу
України.

Крім цього, з пояснень представника
позивача судом встановлено, що між ДП
«Мирогощанський державний іподром» та
ПФ «Дукат» в липні 2013 року укладено
усний договір про надання послуг,
відповідно до умов якого, останнім
надано для позивача послуги по
обробітку полів (культивація) на
загальну суму 67 980,06 грн., в т.ч. ПДВ - 11
330,01 грн.

Фактичне виконання взятих на себе
зобов'язань по наданню послуг по
культивації полів, підтверджується
виписаними ПФ «Дукат» для ДП
«Мирогощанський державний іподром»
податковими накладними, зокрема: № 3
від 11.07.2013 року на суму ПДВ - 3776,67 грн.
(том2 а.с.236); № 4 від 23.07.2011 року на суму
ПДВ - 3776,67 грн. (том2 а.с.238); № 5 від 31.07.2011
року на суму ПДВ - 3776,67 грн. (том2 а.с.237),
на підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит за липень 2013 року в
сумі 11 330,01 грн., факт отримання
позивачем послуг підтверджується
актами здачі-приймання робіт, зокрема:
№ДК-000002 від 11.07.2013 року (том2 а.с.233),
№ДК-000003 від 23.07.2013 року (том2 а.с.231),
№ДК-000004 від 31.07.2013 року (том2 а.с.232).

Судом встановлено, що на виконання
робіт по обробітку полів позивача, ПФ
«Дукат» (Замовник) 01.07.2013 року укладено
договір №22-05-13 з ФОП ОСОБА_13
(Виконавець) (том2 а.с.226-230)по виконанню
сільськогосподарських робіт, а саме
наданню послуг по оранці та
культивації ґрунту під урожай 2013 року
на орієнтовній площі 500 га. Сторони
домовились, що виконавець здійснює
надання послуг власною
сільськогосподарською технікою.

Факт отримання ПФ «Дукат» послуг по
обробітку полів, визначених договором
№22-05-13, підтверджується актом
приймання-наданих послуг по виконанню
сільськогосподарських робіт №б/н від
01.07.2013 року (том2 а.с.234) та виписаною
виконавцем послуг податковою
накладною №39 від 26.06.2013 року на суму ПДВ
11 130,01 грн.

Відповідно до положень ст. 202
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Законодавцем передбачено усну та
письмову форми вчинення правочинів,
які сторони мають право обирати
самостійно, відповідно до особистого
волевиявлення (ст.205 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 206 ЦК
України, усно можуть вчинятися
правочини, які повністю використовують
сторони в момент їх вчинення.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При цьому
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу
особисто, а у випадках, встановлених
договором, має право покласти
виконання договору на іншу особу,
залишаючись при цьому відповідальним
перед замовником (ст.902 ЦК України).

Вище наведене спростовує висновки
контролюючого органу щодо відсутності
можливостей у контрагента позивача на
виконання робіт по обробітку ґрунтів,
позаяк як контрагент так і інші
виконавці в ланцюгу, як господарюючі
суб'єкти, не позбавлені можливості
використовувати орендовані засоби,
сільськогосподарську техніку, тощо, та
підтверджує правомірність формування
ДП «Мирогощанський державний іподром»
податкового кредиту у межах
господарської діяльності.

Таким чином, проаналізувавши наявні в
матеріалах справи докази та норми
чинного законодавства, суд встановив,
що відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження висновків
акту перевірки щодо здійснення ДП
«Мирогощанський державний іподром»
діяльності, яка спрямована на
здійснення операцій без досягнення
економічної мети, а також пов'язаних з
отриманням податкової вигоди та
наданням такої вигоди третім особам,
відтак, податкове повідомлення-рішення
Дубенської ОДПІ № від 12.03.2014 року
підлягає скасуванню.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від 12.03.2014
року (том.1 а.с. 94), яким нараховано
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 141 628,35
грн. (в т.ч. 81 082,01 грн. - основного платежу
та 60 546,34 грн. - штрафних (фінансових)
санкцій), судом встановлено, що
проведеною контролюючим органом
перевіркою ДП «Мирогощанський
державний іподром» встановлено факт не
нарахування останнім та не включення
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу доходів у
вигляді заробітної плати керівнику
Підприємства ОСОБА_5 в сумі 75 814,20 грн., в
результаті чого не утримано та не
перераховано до бюджету податок на
доходи фізичних осіб в сумі 10 962,67 грн.
Крім цього, в порушення пп. 14.1.180 п.14.1 ст.
14, пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, пп 168.1.1, пп.168.1.2,
пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз.а п. 171.2 ст. 171, абз.
а п. 176.2 ст. 176Податкового кодексу
України № 2755-VI від 02.12.2010 року (із
змінами та доповненнями), позивачем, як
податковим агентом утриманий, але не
перерахований до бюджету станом на
31.12.2013 року податок на доходи фізичних
осіб в сумі 70 119,34 грн.

Крім цього, як встановлено в ході
перевірки, станом на 01.01.2014 року залишок
утриманого позивачем податку на доходи
фізичних осіб становить 79 965,82 грн., з
них нарахований податок за грудень 2013
року становить в 9 846,48 грн., з граничним
терміном перерахування - січень 2014
року. Таким чином, утриманий та не
перерахований податок на доходи
фізичних осіб по термінах сплати, що
настали станом на 01.01.2014 року становить
70 119,34 грн., в т.ч. за травень 2013 року - 833,04
грн., за серпень 2013 року - 21 967,42 грн., за
вересень 2013 року - 16 561,78 грн., за жовтень
2013 року 17 982,44 грн., за листопад 2013 року -
12 776,10 грн.

Позивач даного факту не заперечував, не
погодився лише із визначенням розміру
штрафної (фінансової) санкції за
встановлене порушення.

Підпунктом пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 167 Податкового кодексу
України. Податок підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
доходу, підлягає сплаті (перерахуванню)
до бюджету у строки , встановлені
законом для місячного податкового
періоду.

Згідно з вимогами п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України податкові
агенти зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок на доходи фізичних осіб
(податок з доходів фізичних осіб), який
виплачується на користь платника
податку та оподатковується до або під
час такої виплати та за її рахунок.

Якщо оподаткований дохід
нараховується податковим агентом, але
не виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду (пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168
Податкового кодексу України).

Таким чином, суд погоджується з
висновками контролюючого органу щодо
утримання позивачем та не
перераховання податку на доходи
фізичних осіб по термінах сплати, що
настали станом на 01.01.2014 року.

Стосовно висновків щодо порушення ДП
«Мирогощанський державний іподром», як
податковим агентом, порядку
нарахування, утримання та сплати
податку на доходи фізичних осіб з
доходів у вигляді заробітної плати
керівника Підприємства ОСОБА_5,
відповідач зазначає, що до перевірки
надано наказ Міністерства аграрної
політики та продовольства України №
70-п від 02.04.2012 року «Про призначення
ОСОБА_5», відповідно до якого ОСОБА_5
призначити на посаду директора ДП
«Мирогощанський державний іподром» з
наступним укладанням з ним контракту
та наказ Міністерства аграрної
політики та продовольства України №
94-п від 10.05.2012 року «Про укладання
контракту з ОСОБА_5», згідно умов якого-
укласти контракт з ОСОБА_5, директором
ДП "Мирогощанський державний іподром"
строком на три роки з 10.05.2012 року до
10.05.2015 року та контракт з директором ДП
"Мирогощанський державний іподром"
реєстраційний номер 4660 від 10.05.2012 року.

Відповідно до умов контракту з
директором ДП "Мирогощанський
державний іподром" реєстраційний номер
4660 від 10.05.2012 року керівник (ОСОБА_5)
зобов'язувався здійснювати поточне
(оперативне) керівництво
підприємством, організовувати його
виробничо-господарську,
соціально-побутову та іншу діяльність,
забезпечувати виконання завдань
підприємства, передбачених
законодавством, статутом підприємства
та контрактом. За виконання обов'язків,
передбачених контрактом, керівникові
нараховується заробітна плата за
рахунок частки доходу, одержаного
підприємством в результаті його
господарської діяльності, виходячи з
встановленого йому посадового окладу.
Проте, заробітна плата керівникові
ОСОБА_5 не нараховувалась та не
виплачувалась.

Відтак, відповідач прийшов до висновку,
що ДП «Мирогощанський державний
іподром» зобов'язане було нарахувати
керівнику ОСОБА_5 заробітну плату за
період з 10.05.2012 року по 31.12.2013 року,
утримати та перерахувати з визначеного
доходу податок на доходи фізичних осіб
у порядку та за ставкою, визначеною
положеннями Податкового Кодексу
України. Крім того, ДП «Мирогощанський
державний іподром», як податковий
агент не повідомив про нараховану та
виплачену суму у вигляді заробітної
плати - доходу фізичним особам, у
встановленому порядку за формою № 1-ДФ
за 4 кв. 2013 року по терміну подачі - до
10.02.2014 року.

В спростування висновків
контролюючого органу, представник
позивача зауважила, що накази на
призначення керівником ОСОБА_5 на
Підприємстві відсутні, контракт з
останнім до позивача не доведений,
ОСОБА_5 на робочому місці не з'являвся,
про що свідчать табелі обліку робочого
часу та відсутність запису у трудовій
книжці, відтак, ДП «Мирогощанський
державний іподром» не зобов'язане
утримувати на перераховувати до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, суд прийшов до
переконання, що висновки контролюючого
органу побудовані всупереч
правильному застосуванню норм
податкового законодавства.

Так, відповідно до ст. 18 Податкового
кодексу України податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу (пп.14.1.180. п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України).

Тлумачення норми права є неодмінним
атрибутом правозастосувальної
діяльності, оскільки правильне
застосування норми права неможливе без
з'ясування точного змісту кожного з
елементів її структури, без розуміння
всіх понять, які містить дана норма.
Виявлення співвідношення між
текстуальним виразом правової норми та
її дійсним змістом є сутністю
буквального (адекватного) тлумачення,
за якого дійсний зміст правової норми
розуміється у повній відповідності з
її текстуальним виразом.

Аналізуючи вищенаведені норми
податкового законодавства слідує, що
законодавцем виключено можливість
неоднозначного трактування змісту пп.
14.1.180 п. 14.1 ст.14 та ст.18 Податкового
кодексу України. Так, останнім чітко
визначено, що обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
податку на доходи фізичних осіб у
податкового агента виникає виключно за
рахунок фізичної особи з доходів, що їй
виплачуються.

Положеннями ст. 94 Кодексу законів про
працю України та ст. 1 Закону України
"Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995
року визначено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Ключовим елементом в даному визначенні
законодавець визначає
причинно-наслідковий зв'язок, зокрема,
по результатам фактичного виконання
роботи працівнику гарантується
винагорода.

Доказом того, що особа фактично
приступила до виконання покладених
договором обов'язків може слугувати
наказ про те, що особа приступає до
виконання функціональних обов'язків та
запис в трудовій книжці, що є
безспірним доказом прийняття
працівника на роботу.

Згідно табелів обліку використаного
робочого часу за період з травня 2012
року по грудень 2013 року (том 2 а.с.4-43),
наявних в матеріалах справи, керівник
ДП «Мирогощанський державний іподром»
ОСОБА_5 жодного дня, не був присутній на
роботі; наказ про те, що ОСОБА_5
приступає до виконання обов'язків
директора Підприємства - не приймався.
Крім цього, ОСОБА_5 не представив до
кадрової служби Підприємства
оригіналу трудової книжки, з метою
вчинення запису про прийняття його на
роботу. Як пояснила представник
позивача, ні наказу про призначення
ОСОБА_5 керівником Підприємства, ні
контракту із ОСОБА_5, на які покликався
відповідач в акті перевірки,
Міністерством аграрної політики та
продовольства України до позивача
доведено не було.

Дані обставини свідчать про те, що
ОСОБА_5 не здобув права на нарахування
та виплати останньому винагороди у
вигляді заробітної плати, відповідно у
ДП «Мирогощанський державний іподром»
не виникло обов'язку щодо нарахування
та включення до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу,
таких доходів ОСОБА_5

Крім цього, реалізацію державної
політики з питань нагляду та контролю
за додержанням законодавства про
працю здійснюють державні інспекцій з
питань праці, які відповідно й
здійснюють контроль щодо порядку та
строків виплати заробітної плати, до
функцій контролюючих органів, в свою
чергу, відноситься контроль за
своєчасністю, достовірністю та
повнотою нарахування та сплати
податків та зборів, зокрема податку з
доходів фізичних осіб.

Відповідно до приписів ст. 19
Конституції України, правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки відповідачем не доведено, а
судом не встановлено, фактів
фактичного виконання керівником ДП
«Мирогощанський державний іподром»
ОСОБА_5 функціональних обов'язків та,
відповідно, виплати останньому
винагороди за виконану роботу у формі
заробітної плати, суд приходить до
переконання, що у позивача не виникло
обов'язку щодо нарахування, утримання
та сплати податку на доходи фізичних
осіб з доходів керівника Підприємства
ОСОБА_5

Суд критично оцінює висновки
відповідача щодо порушення позивачем
ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV, пп.
49.18.2 п. 49.18 ст.48 розділу ІІ Податкового
кодексу України в частині недотримання
обов'язку по поданню податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, і сум утриманого з них
податку (форма №1ДФ) за 4 квартал 2013 року
по терміну подачі до 10.02.2014 року.
Оскільки граничний період проведення
перевірки, визначений наказом
Дубенської ОДПІ про призначення
перевірки №46 від 24.01.2014 року,
встановлений по 31.12.2013 року, відтак, є
очевидним, що відповідач вийшов за межі
перевіряємого періоду, чим передчасно
обтяжив позивача фінансовими
санкціями.

Таким чином, суд встановив, що
матеріалами справи частково
підтверджено порушення позивачем
порядку утримання та перерахування
податку з доходів фізичних осіб, а тому
податкове повідомлення - рішення
Дубенської об'єднаної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Рівненській
області № від 12.03.2014 року
підлягає скасуванню в частині
нарахування грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
10 962,67 грн. основного платежу та в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 43 526,5
грн.(70119,34 х 25%)=17529,8-510=17019,8; 60546,34-17019,8=43526,5

Стосовно застосування штрафної
(фінансової санкції) в розмірах 25%, 50% та
75% відповідно, суд не погоджується з
доводами відповідача, які зводяться до
того, що розмір штрафної (фінансової)
санкції повинен застосовуватись за
кожен факт не утримання та не
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового
кодексу України, ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків, -
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно
протягом 1095 днів, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 50
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього
пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє
та більше, - тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 75 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
сплаті до бюджету.

Відповідно до п.61.1 ст.61 Податкового
кодексу України, податковий контроль -
система заходів, що вживаються
контролюючими органами з метою
контролю правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податків
і зборів, а також дотримання
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється
шляхом перевірок та звірок відповідно
до вимог цього Кодексу, а також
перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин (пп.62.1.3 п.62.1 ст.62
Податкового кодексу України).

Водночас, відповідно до вимог п.86.1 ст.86
Податкового кодексу України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень податкового чи іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
складається акт.

З наведених вище положень Податкового
кодексу України вбачається, що факт
порушення податкового законодавства
може бути встановлений не інакше, як за
результатами перевірки платника
податків, які оформлюються актом.

Враховуючи те, що факт повторного
протягом 1095 днів не утримання та не
перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб відповідачем
жодним актом встановлено та
зафіксовано не було, суд приходить до
переконливого висновку, що податковий
орган неправомірно застосував штрафну
(фінансову) санкцію по не утриманому і
не перерахованому до бюджету податку
на доходи фізичних осіб в розмірах 25%, 50%
та 75% за період з червня 2012 року по
грудень 2013 року.

Стосовно обґрунтованості рішення
Дубенської ОДПІ № від 12.03.2014 року
про застосування штрафних санкції та
нарахування пені в розмірі 12 650,91 грн. за
несплату (неперерахування) єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, судом
встановлено наступне.

В ході перевірки визначеного порядку
нарахування єдиного внеску на суми
заробітної плати, на яку нараховується
єдиний внесок, та порядку утримання
єдиного внеску із сум заробітної плати,
нарахованої особам, які працюють на
умовах трудового договору,
відповідачем встановлено, що ДП
«Мирогощанський державний іподром» не
нараховано єдиний внесок на суми
заробітної плати керівника
Підприємства ОСОБА_5, чим порушено п.1
ч.1 ст.7, п.5, п.7, п.9 ст.8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Українська правова система
ґрунтується на принципах, одним з яких
є принцип відсутності покарання без
вини.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах
справи докази, встановив, що єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
страхування має похідних характер та
прямо залежить від розміру виплаченої
працівнику заробітної плати. Оскільки
ДП «Мирогощанський державний іподром»
заробітна плата керівнику ОСОБА_5 не
нараховувалась та не виплачувалась з
підстав, встановлених судом вище, суд
погоджується з доводами позивача, що
обов'язку щодо нарахування та
утримання єдиного внеску останнім не
набуто, відтак, висновки контролюючого
органу є безпідставними.

Сук критично оцінює дії Дубенської
ОДПІ в частині виставлення
позивачувимоги № Ю-23-17 від 12.03.2014 року
щодо сплати суми боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 43 575,35 грн.
(в т.ч. 30 924,44 грн. - сума недоїмки, 12 650,91
грн. - штрафна санкція), оскільки такі
рішення контролюючого органу
порушують, закріплений Основним
законом держави, принцип заборони
подвійної юридичної відповідальності:
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення
(ст. 61 Конституції України).

Враховуючи вищенаведені обставини,
податкове рішення Дубенської ОДПІ
№ від 12.03.2014 року та вимога № Ю-23-17
від 12.03.2014 року підлягають скасуванню.

Щодо застосування штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 1 360 грн.
за незабезпечення щоденного друку на
реєстраторі розрахункових операцій
фіскальних звітних чеків та їх
зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій, визначеної
податковим повідомленням-рішенням
№ від 12.03.2014 року, то суд не
погоджується з доводами відповідача
про те, що штрафна (фінансова) санкція
повинна застосовуватись за кожен факт
нероздрукування та не зберігання
фіскальних звітних чеків, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що в ході проведення
перевірки, контролюючим органом
встановлено незабезпечення щоденного
друку на реєстраторі розрахункових
операцій фіскальних звітних чеків,
зокрема :по РРО марки МІНІ 500.02 МЕ
фіскальний № , фіскальний звітний
чек № 0823 за 21.08.2012 року фактично
роздрукований 23.08.2012 року, по РРО марки
МІНІ 500.02 МЕ фіскальний № ,
фіскальний звітний чек № 0396 за 21.04.2011
року фактично роздрукований 22.04.2011
року; а також незабезпечення
зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій, а саме: в КОРО
№ р/2 від 29.11.2012 року, фіскальних
звітних чеків № 0873 та №0880 відповідно.

В ході розгляду справи, позивачем не
спростовано висновки Дубенської ОДПІ
щодо забезпечення щоденного друку
фіскальних звітних чеків № 0823 за 21.08.2012
року та № 0396 за 21.04.2011 року, відповідно,
суд погоджується з висновками
відповідача щодо порушення ДП
«Мирогощанський державний іподром»
вимог ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (із
змінами та доповненнями) (далі по
тексту - Закон №265/95-ВР) в цій частині.

Водночас, з врахуванням наявних в
матеріалах справи доказів, судом
встановлено дотримання позивачем
порядку зберігання в книзі обліку
розрахункових операцій, а саме: в КОРО
№ р/2 від 29.11.2012 року, фіскальних
звітних чеків № 0873 та №0880 (том 1
а.с.218-220).

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно з п.4 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, за
порушення вимог цього Закону, до
суб'єктів господарювання, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів доходів і зборів,
застосовуються фінансові санкції у
разі невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його не
зберігання, у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами господарювання вимоги
закону щоденно друкувати фіскальний
звітний чек та зберігати його в книзі
обліку розрахункових операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язку щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт господарської
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у п. 4 ст. 17 Закону № 265/95-ВР,
відповідний контролюючий орган може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
господарської діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права вже була
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України, зокрема у
постановах від 16.04.2013 року № 21-89а13,
03.12.1013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що податкове повідомлення
- рішення Дубенської ОДПІ № від
12.03.2014 року підлягає скасуванню в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1 020 грн.

Застосовуючи штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 75 453,5 грн., визначену
податковим повідомленням-рішенням
Дубенської ОДПІ № від 12.03.2014 року,
відповідач виходив з висновків акту
перевірки щодо порушення позивачем
порядку оподаткування готівкових
коштів в касу підприємства.

Відповідно до п. 1.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за № 40/10320 (далі - Положення №637)
ліміт залишку готівки в касі (ліміт
каси) - це граничний розмір суми
готівки, що може залишатися в касі в
поза робочий час.

Згідно з п. 2.6 Глави 2 Положення №637 уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій
або використання РК оприбуткування
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у касовій книзі
на підставі прибуткових касових
ордерів.

За приписами п. 5.1 Глави 5 Положення №637,
строки здавання підприємствами
готівкової виручки (готівки) для її
зарахування на рахунки в банках
визначаються підприємством і
встановлюються за погодженням з
відповідним банком (у якому відкрито
рахунок підприємства, на який
зараховуються кошти) відповідно до
таких вимог: а) для підприємств, що
розташовані в населених пунктах, де є
банки, - щодня (у день надходження
готівкової виручки (готівки) до їх кас);
б) для підприємств, у яких час
закінчення робочого дня (зміни), що
встановлений правилами внутрішнього
трудового розпорядку і графіками
змінності відповідно до законодавства
України, не дає змогу забезпечити
здавання готівкової виручки (готівки) в
день її надходження, - наступного за
днем надходження готівкової виручки
(готівки) до каси дня.

Системний аналіз вищенаведених норм
дає підстави стверджувати, що у
випадках, коли підприємство - юридична
особа має відокремлені структурні
підрозділи,які застосовують
реєстратори розрахункових операцій та
час роботи яких не співпадає з часом
роботи підприємства - юридичної особи,
такі структурні підрозділи здають
готівкову виручку до каси підприємства
наступного дня за днем її надходження
до каси відокремленого підрозділу.

З метою спростування неоднозначного
застосування норм Положення №637,
Національним банком України в листі
від 09.08.2010 року за №10-110/4073-13707
висвітлена аналогічна позиція з даного
питання, зокрема Національний банк
України зазначив, що здавання
відокремленим структурним підрозділом
готівкової виручки до каси
підприємства наступного дня за днем її
надходження до каси відокремленого
підрозділу, якщо графіки роботи
останніх не співпадають, не є
порушенням порядку оприбуткування,
визначеного вимогами Положення №637.

В ході судового засідання, представник
позивача пояснила, що відповідно до
положень наказів №7 від 06.01.2011 року (том
2 а.с. 225) та №2 від 06.01.2013 року (том 2 а.с.224),
для підрозділів торгівлі, зокрема кафе
«Медунова гора» та Магазину
продтоварів, як відокремлених
структурних підрозділів позивача,
встановлено окремі графіки роботи, за
якими і кафе і магазин працюють без
вихідних. При цьому зазначила, що
згідно затверджених наказів ДП
«Мирогощанський державний іподром» по
виробничій діяльності №2 від 03.01.2012
року (том 2 а.с.167) та №28 від 19.04.2012 року
(том 1 а.с.141) графік роботи Підприємства
встановлений п'ятиденним робочим
тижнем до 17-00 години, де субота та
неділя визначені вихідними днями, при
цьому, каса Підприємства працює до 16-00
години.

Судом встановлено, що згідно
фіскального звітного чека №0623 за 04.05.2012
року службова видача становить 130 грн.,
запис в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру №481 в касу
підприємства кошти оприбутковано
07.05.2012 року; згідно фіскального
звітного чека №0797 за 01.03.2013 року
службова видача становить 240 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру №131 в касу
підприємства кошти оприбутковано
04.03.2013 року; згідно фіскального
звітного чека №0806 за 15.03.2013 року
службова видача становить 200 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 173 в касу
підприємства кошти оприбутковано
18.03.2013 року; згідно фіскального
звітного чека №0811 за 22.03.2013 року
службова видача становить 170 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 196 в касу
підприємства кошти оприбутковано
25.03.2013 року; згідно фіскального
звітного чека №0827 за 12.04.2013 року
службова видача становить 145 грн., запис
касовій книзі та прибуткового касового
ордеру № 261 в касу підприємства кошти
оприбутковано 15.04.2013 року; згідно
фіскального звітного чека №0832 за 19.04.2013
року службова видача становить 300 грн.,
запис в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 291 в касу
підприємства кошти оприбутковано
22.04.2013 року; згідно фіскального
звітного чека №0932 за 01.11.2013 року
службова видача становить 300 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 954 в касу
підприємства кошти оприбутковано
04.11.2013 року, згідно фіскального
звітного чека №0938 за 08.11.2013 року
службова видача становить 660 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 978 в касу
підприємства кошти оприбутковано
11.11.2013 року; згідно фіскального
звітного чека №0954 за 06.12.2013 року
службова видача становить 70 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 1061 в касу
підприємства кошти оприбутковано
09.12.2013 року, згідно фіскального
звітного чека №0664 за 13.01.2012 року
службова видача становить 165 грн., запис
в касовій книзі та прибуткового
касового ордеру № 35 в касу
підприємства кошти оприбутковано
16.01.2012 року.

Судом встановлено, що 14.01.2012 року, 05.05.2012
року., 02.03.2013 року, 16.03.2013 року, 23.03.2013
року, 13.04.2013 року., 20.04.2013 року, 02.11.2013
року, 09.11.2013 року, 07.12.2013 року - визначені
вихідними днями поточних 2012 та 2013
років. Тому, суд прийшов до переконання,
що кошти, визначені у вищенаведених
фіскальних звітних чеках, отримані
кафе «Медунова гора» та магазином
продтоварів, як виручка від реалізації
товарів, оприбутковані в касу
Підприємства в наступний робочий день,
за сплином вихідних днів, тобто з
дотриманням Підприємством вимог п. 2.6.
та пп. «б» п. 5.1. Положення №637. Відтак,
суд вважає, що контролюючим органом в
ході перевірки не надано належної
оцінки усім обставинам, що призвело до
хибних висновків та застосуванню
надмірного розміру штрафної санкції.

Суд частково погоджується з висновками
контролюючого органу в частині
оприбуткування готівкових коштів в
касу підприємства не в повній мірі.

Відповідно до п. 4.7 Порядку реєстрації,
опломбування та застосування
реєстраторів розрахункових операцій
за товари (послуги), затвердженого
Наказом державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000 року
№614 (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі - Порядок
№614), реєстрація видачі коштів у разі
повернення товару (відмови від послуги,
прийняття цінностей під заставу,
виплати виграшів у державні лотереї та
в ін. випадках) або скасування
помилково проведеної через РРО суми
розрахунку здійснюється шляхом
реєстрації від'ємної суми тільки в разі
забезпечення алгоритмом роботи РРО
окремого накопичення у фіскальній
пам'яті від'ємних сум розрахунків. Якщо
РРО не забезпечує такого накопичення,
то дозволяється реєструвати видачу
коштів (скасування помилкової суми) за
допомогою операції «службова видача».
Забороняється реєструвати через РРО
від'ємні суми з використанням операції
«сторно».

Якщо сума коштів, виданих при
поверненні товару чи компенсації
раніше оплаченої послуги, перевищує 100
гривень, то матеріально відповідальна
особа господарської одиниці або особа,
яка безпосередньо здійснює розрахунки,
повинна скласти акт про видачу коштів.
В акті необхідно зазначити: дані
документа, що встановлює особу покупця,
який повертає товар (відмова від
послуги); відомості про товар (послуг);
суму виданих коштів; номер, дату і час
видачі розрахункового документа, який
підтверджує купівлю товару (отримання
послуги). Такий самий акт складається
при скасуванні помилково проведеної
через РРО суми розрахунку, де
вказуються дані про помилкову суму та
реквізити розрахункового документа.
Акти про видачу коштів та акти про
скасування помилково проведеної через
РРО суми розрахунку передаються до
бухгалтерії СГ і зберігаються протягом
3 років. У разі відсутності у СГ
бухгалтерії зазначені акти
підклеюються на останній сторінці
відповідної книги обліку
розрахункових операцій (п. 4.8 Порядку
№614).

Судом встановлено, що згідно
фіскального звітного чека №0496 за 28.07.2011
року, службова видача за яким становить
407,10 грн., згідно записів в касовій книзі
та прибуткового касового ордеру №851
від 29.07.2011 року оприбутковано лише
кошти в сумі 120 грн. Згідно пояснення
продавця «Продмаг №1» ОСОБА_15 (том 1
а.с.216) в присутності бухгалтера по
торгівлі ОСОБА_16 28.07.2011року була
зафіксована помилка в частині невірно
вибитої суми в касовому чеку.
Аналогічна помилка встановлена згідно
пояснень продавця «Продмаг №1» ОСОБА_15
в присутності бухгалтера по торгівлі
ОСОБА_16 28.07.2011 року (том 1 а.с.217), в
результаті неправильно вибитої суми,
згідно фіскального звітного чека №0625
за 03.12.2011 року службова видача по якому
становить 524,20 грн. Відповідно до
записів в касовій книзі та
прибуткового касового ордеру №1535 від
05.12.2011р. оприбутковано лише 270 грн.

В ході розгляду справи, позивачем не
представлено суду актів про скасування
помилково проведених через
реєстратори розрахункових операцій
сум, що є беззаперечним доказом
фіксування встановленої помилки, у
відповідності до вимог п. 4.7. Порядку
№416, відтак, суд погоджується з
висновками контролюючого органу щодо
оприбуткування позивачем готівкових
коштів в касу Підприємства не в повній
сумі.

Щодо фіскального звітного чека №0935 за
14.12.2012 року (том 1 а.с.213) службова видача
становить 300 грн., згідно записів в
касовій книзі та прибуткового касового
ордеру №1352 від 15.12.2012 року (том 1 а.с.215)
оприбутковано 150 грн., не
оприбуткованими, на дуку перевіряючих
залишились 150 грн. Водночас, посадовими
особами Дубенської ОДПІ не враховано
квитанцію до прибуткового касового
ордера №1354 від 14.12.2012 року (том 1 а.с.214),
на підставі якої позивачем
оприбутковано кошти в сумі 75 грн.;
згідно фіскального звітного чека №0975
за 22.03.2013 року (том 1 а.с.211) службова
видача становила 220 грн., дана сума
оприбуткована підприємством в повному
обсязі на підставі прибуткового
касового ордеру №194 від 22.03.2013 року (том
1 а.с.212).

З врахуванням вищенаведеного,
податкове повідомлення-рішення
Дубенської ОДПІ від 12.03.2014 року №
підлягає скасуванню в частині
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 14 981,5 грн.

З аналізу ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
випливає, що рішення державного органу,
органу місцевого самоврядування та їх
посадових осіб повинні бути прийняті в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності всіх
перед законом; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансі між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно якої
розгляд і вирішення справ у
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними доказів,
з'ясувавши обставини у справі;
перевіривши всі доводи і заперечення
сторін та надавши правову оцінку
наданим доказам, суд дійшов висновку,
що матеріалами справи частково
підтверджено порушення, викладені в
акті перевірки, у зв'язку із чим позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 94 КАС
України присуджується на користь
позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 12.03.2014 року за не нарахування
єдиного внеску в розмірі 12 650,91 грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу № Ю-23-17 від 12.03.2014 року в частині
сплати суми боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 43 575,35 грн.
(в т.ч. 30 924,44 грн. - сума недоїмки, 12 650,91
грн. - штрафна санкція).

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області :

- № від 12.03.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
суму 81 921,25 грн.(в т.ч. 65 537 грн. - основний
платіж, 16 384,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції)

- № від 12.03.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 1
220 735 грн.(в т.ч. 977 095 грн. - основний
платіж, 243 640 грн. - штрафні (фінансові)
санкції),

- № від 12.03.2014 року в частині
нарахування грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 54489,17 грн.(в т.ч. 10 962,67 грн. -
основний платіж, 43 516,5 грн. - штрафні
(фінансові) санкції);

- № від 12.03.2014 року в частині
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 14 981,5 грн.

- № від 12.03.2014 року в частині
застосування штрафної(фінансової)
санкції в розмірі 1 020 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Державне
підприємство "Мирогощанський
державний іподром" із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1369,86 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.