Справа № 820/10617/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 липня 2014 р.
№ 820/10617/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання -
Маренич Т.О.

за участю:

представника відповідача - Біляєва О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
до Приватного підприємства
"Науково-виробнича організація
Екотехнології" про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд стягнути з
Приватного підприємства
"Науково-виробнича організація
Екотехнології" (юридична адреса: 61052, м.
Харків, вул. Велика Гончарівська, 6, , МФО 300614, рр 5321 у АТ
"Індекс-банк") на користь Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (61022, м.
Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: рр 0003, МФО
851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
8175,0 грн. та пені у розмірі 1004,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач - Приватне
підприємство "Науково-виробнича
організація Екотехнології" у спірних
правовідносинах допустив порушення
положень Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", працевлаштування інвалідів у
2012р. відповідно до встановленого
законом нормативу не забезпечив, суму
адміністративно-господарських санкцій
самостійно не сплатив, а відтак, спірна
сума заборгованості з урахуванням
нарахованої пені підлягає стягненню в
судовому порядку.

Позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, у судове засідання свого
представника не направив, про дату, час
та місце судового розгляду справи
повідомлений судом належним чином, в
порядку, передбаченому ст.ст. 33-35 КАС
України, надав суду клопотання, в якому
просив суд розглядати справу без
участі представника позивача, за
матеріалами, наявними у справі, та
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі. (а.с.37).

Відповідач - Приватне підприємство
"Науково-виробнича організація
Екотехнології", позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов
(а.с.29-30, 41-42) відповідач вказав, що ПП
"Науково-виробнича організація
Екотехнології" виконані у 2012р. всі
вимоги ч .1 ст. 19 Закону України "Про
основу соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо створення
робочих місць для інвалідів у
кількості одного робочого місця за рік.
Так, керуючись Постановою КМУ від
31.01.2007р. № 70, де затверджений порядок
подання звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів ПП "НВО
Екотехнології' вчасно, 05.02.2013р. подало
такий звіт до Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів. Відповідно до вказаного
звіту на посаду головного бухгалтера з
01.10.2012р. був прийнятий ОСОБА_2 із
встановленою третьою групою
інвалідності згідно довідки МСЕК серії
№ 047099. Таким чином, протягом 2012р.
підприємством річний норматив у
кількості одного робочого місяця був
виконаний протягом трьох місяців. ПП
"НВО Екотехнології' вважало наявність
інваліда в складі підприємства
протягом такого строку достатнім для
виконання нормативу. Нарахування
адміністративно-господарських санкцій
та пені виявилось для підприємства
несподіваним, у зв'язку з тим, що
подавши звіт на підставі "Порядку
подання звітів підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування", встановленого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.01. 2007 №70 підприємство вважало
норматив виконаним, а в іншому разі це
мало би бути виявлено в ході щорічної
планової перевірки, яку вправі
проводити представники Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, або
направити листа із вимогою про
підтвердження виконання нормативу.
Проте, працівниками Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів таких
дій проведено не було.

Відповідач також зазначає, що
незважаючи на помилку підприємства
щодо виконання нормативу, вважає
позовні вимоги такими, що не підлягає
задоволенню з огляду на те, що згідно
із положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про основу соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємство має
самостійно розрахувати та сплатити
адміністративно - господарські санкції
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулось порушення
нормативу, встановленого Законом. За
судженням відповідача, починаючи з
наступної за 15 квітня доби, а для ПП "НВО
Екотехнології' це 16 квітня 2013р.,
відбувається порушення роботодавцем
свого обов'язку по сплаті. Відповідно
саме з цього моменту виникає право
звернення до суду у Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів. Таким
чином, строк, встановлений ст. 99 КАС
України, на звернення до суду з позовом
сплив 16 жовтня 2013р., поважних причин
пропуску строку позивачем висловлено
не було, і тому наявні обгрунитовані
підстави для залишення даного позову
без розгляду.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
у письмових запереченнях на позов,
просив суд ухвалити рішення про
залишення позовної заяви Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень на позов, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів:

За матеріалами справи судом
встановлено, що відповідач - Приватне
підприємство "Науково-виробнича
організація Екотехнології", пройшов
передбачену чинним законодавством
процедуру державної реєстрації, є
роботодавцем, склав і подав до
територіального органу Фонду
соціального захисту інвалідів -
Харківського обласного відділення
звіт про зайнятість населення і
працевлаштування інвалідів за 2012р. за
формою №10-ПІ, затвердженої Наказом
Міністерства праці України №42 від
10.02.2007 року. (а.с. 5).

Згідно згаданого вище звіту,
відповідачем самостійно визначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників особового складу (осіб) у
2012 році склала 10 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 1 особа. Кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (осіб)
- 1 особа. (а.с. 5).

Разом з тим, перевіркою, проведеною
14.03.2014р. та 18.03.2014р. Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Харківській області та оформленою
актом № 20-01-558/0414, встановлено, що на
підприємстві ПП "НВО Екотехнології"
протягом січня - вересня 2012р.
працівники, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, не працювали. До
перевірки підприємством було надано
наказ № 01/10К від 01.10.2012р. про прийняття
на роботу з 01.10.2012р. гр. ОСОБА_2, якому
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність. Станом на
день проведення перевірки
керівництвом ПП "НВО Екотехнології" не
була надана довідка про реєстрацію у
Фонді соціального захисту інвалідів.

18.03.14р. Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Харківській області складено припис №
20-01-558/0377, яким в строк до 18.04.2014р.
приписано відповідачу інформувати
інспекцію про виконання припису. (а.с.
32-34).

Листом від 26.03.2014р. за № 01-19/2244
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Харківській області
повідомила позивача - Харківське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, про проведення
вказаної вище перевірки, в ході якої
виявлено, що норматив робочих місць для
інвалідів ПП "НВО Екотехнології" у 2012р.
не виконаний. (а.с. 7).

Згідно штампу вхідної кореспонденції,
згаданий лист інспекції надійшов на
адресу відділення 23.05.14р. (а.с. 7)

За таких підстав суд відзначає, що
позивач звернувся з позовом в межах
строку звернення до суду, встановлених
ст. 99 КАС України, оскільки дізнався про
порушення відповідачем вимог Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" саме
після отримання 23.05.14р. листа від
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області з
актом перевірки.

Суд також відзначає, що відповідно до
ч.4 п. 4 Положення про Державну інспекцію
України з питань праці, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.11 р.
№386/2011, Державна інспекція з питань
праці України відповідно до покладених
на неї завдань: здійснює державний
нагляд та контроль за дотриманням
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
громадськими організаціями інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, законодавства про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у частині: реєстрації у Фонді
соціального захисту інвалідів; подання
звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів; виконання
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів.

Отже, перевірка відповідача проведена
інспекцією в межах наданих повноважень
та у спосіб, встановлений законом.

Розглядаючи даний спір, суд виходить з
того, що правовідносини з приводу
притягнення до відповідальності осіб,
винних у непрацевлаштуванні інвалідів,
унормовані насамперед, Законом України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", а також
Господарським кодексом України.

Так, згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст.20 згаданого закону
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

Отже, умисне діяння суб'єкта права,
котре полягає у невиконанні обов'язків,
покладених ч.3 ст.18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", є за своєю суттю
та змістом правопорушенням.

З огляду на характер спірних
правовідносин, суд вважає, що при
вирішенні справи слід застосувати
приписи ст. 218 Господарського кодексу
України, згідно з ч.1 якого підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

За правилом ч.2 ст.218 цього кодексу,
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Аналізуючи норми права, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд відзначає, що проголошене ч.1 ст.17
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
забезпечення права інвалідів
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом, реалізовано законодавцем у
спосіб покладення обов'язків з
працевлаштування інвалідів як на
роботодавців, так і на органи державної
служби зайнятості населення.

При цьому, до обов'язків роботодавців
щодо забезпечення працевлаштування
інвалідів в силу приписів ч.3 ст.17, ч.1
ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
фактично віднесено укладання
трудового договору з інвалідом, який
самостійно звернувся до роботодавця
або був направлений до нього державною
службою зайнятості (бо в силу ст. 21
Кодексу законів про працю України саме
наявність трудового договору вказує на
виникнення у працівника обов'язку
виконувати певну роботу, а у
роботодавця обов'язку виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці), а в силу
приписів ч.3 ст.18 названого закону -
виділення та створення робочих місць,
надання державній службі зайнятості
відповідної інформації, звітування
перед Фондом соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Як випливає з приписів ч.3 ст.18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", до
обов'язків органів державної служби
зайнятості законодавцем віднесена
організація працевлаштування
інвалідів, бо саме з цією метою
роботодавці зобов'язані надавати
державній службі зайнятості
відповідну інформацію. Вказане
кореспондує приписам ч.2 ст.19 цього ж
закону, де передбачено право державної
служби зайнятості направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи і організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
громадян, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки, а
також п.4 і п.8 Положення про державну
службу зайнятості, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.06.1991р. №47, в частині завдань і прав
державної служби зайнятості
відповідно.

Відтак, суд доходить висновку, що
передбачена ч.1 ст.20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" міра юридичної
відповідальності у вигляді виникнення
обов'язку здійснити грошовий платіж на
користь Фонду соціального захисту
інвалідів має наставати або 1) в разі
порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", а
саме: не виділення та не створення
робочих місць, не надання державній
службі зайнятості інформації, не
звітування перед Фондом соціального
захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, так як
саме ця бездіяльність має своїм
фактичним наслідком позбавлення
державної служби зайнятості
можливості організувати
працевлаштування інвалідів, або 2) в
разі порушення роботодавцем вимог ч.3
ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", що полягає у
безпідставній відмові у
працевлаштуванні інваліда, який
звернувся до роботодавця самостійно чи
був направлений до нього державною
службою зайнятості.

При цьому, оскільки
адміністративно-господарські санкції
нараховуються за календарний рік, то
суд вважає, що дії по виділенню та
створенню робочих місць, наданню
державній службі зайнятості
інформації мають бути вчинені
роботодавцем до початку звітного
календарного року або невдовзі після
його початку у строк, який є розумно
достатнім для організації державною
службою зайнятості працевлаштування
інвалідів, тобто направлення інвалідів
до цього роботодавця з метою
працевлаштування.

Розв'язуючи спір суд зауважує, що
відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а
також наведених норм процесуального
закону, суд, перевіривши
обґрунтованість наведених сторонами
доводів добутими доказами, зазначає, що
згідно інформації Харківського
міського центру зайнятості, відповідач
протягом 2012 року не подавав щомісяця до
органу державної служби зайнятості
населення відповідні звіти про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів за формою
3-ПН (а.с.31).

У поданому 05.02.2013р. до Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіту за
формою 10-ПІ відповідач вказав
неправдиві дані, які були виявлені
Територіальною інспекцією з питань
праці під час проведення 14.03.2014р. та
18.03.2014р. перевірки.

Зазначені обставини вказують на
наявність в діях відповідача факту
порушення ч.3 ст.18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Не повідомляючи систематично
Харківський міський центр зайнятості
про наявність робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
відповідач тим самим не забезпечив
можливість працевлаштування
інвалідів, а отже в силу ст.218
Господарського кодексу України
підлягає притягненню до
відповідальності, передбаченої ч.1 ст.20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Окремо суд зазначає, що жодним
нормативно правовим актом, регулюючим
спірні правовідносини не встановлено
залежність суми адміністративно -
господарських санкцій за незайняті
робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів від
кількості поданих до служби зайнятості
звітів за формою 3-ПН. В даному випадку
враховуються лише обставини щодо
виконання обов'язку своєчасного та
повного інформування уповноважених
органів про наявність вказаних
вакансій.

Порушення термінів сплати
адміністративно - господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
документально і нормативно
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства
"Науково-виробнича організація
Екотехнології" про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
"Науково-виробнича організація
Екотехнології" (місцезнаходження: 61052,
м. Харків, вул. Велика Гончарівська, 6,
, МФО 300614, рр 5321 у АТ
"Індекс-банк") на користь Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (61022, м.
Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: рр 0003, МФО
851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
8175,00грн. (вісім тисяч сто сімдесят п'ять
гривень нуль копійок) та пені у розмірі
1004,50 грн. (одна тисяча чотири гривні
п'ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 14
липня 2014 року.

Суддя
Панченко
О.В.