Справа № 2а/0870/511/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року м.
Київ К/9991/33792/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби (правонаступника
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя,
далі - ДПІ)

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.02.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2012

у справі № 0870/511/11

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.02.2011,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2012,
позов задоволено; визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення від
24.12.2010 № /0. У прийнятті цих судових
актів попередні судові інстанції
виходили з того, що у перевіреному
періоді позивач не отримував доходу
від підприємницької діяльності, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
позбавлення його права на застосування
податкової соціальної пільги при
оподаткуванні доходів за основним
місцем роботи.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства (зокрема, підпункту 6.1.1
пункту 6.1, підпункту 6.3.3 пункту 6.3 статті
6 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб») та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постановлені у справі
рішення попередніх судових інстанцій.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що підставою
для прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення,
згідно з яким позивача зобов'язано
сплатити 3297,42 грн. податку з доходів
фізичних осіб (у тому числі 1099,14 грн. за
основним платежем та 2198,28 грн. за
штрафними санкціями), став висновок ДПІ
про порушення умов застосування
податкової соціальної пільги,
передбаченої підпунктом 6.1.1 пункту 6.1
статті 6 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», при визначенні
оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за його
основним місцем роботи у відділі
освіти Шевченківського РА ЗМР у період
з 29.11.2007 по 29.11.2010.

На обґрунтування цього висновку
відповідача посилається на те, що у
перевіреному періоді позивач
перебував на обліку у ДПІ як приватний
підприємець.

Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1
статті 6 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» з урахуванням
норм пункту 6.5 цієї статті платник
податку має право на зменшення суми
загального місячного оподатковуваного
доходу, отримуваного з джерел на
території України від одного
працедавця у вигляді заробітної плати,
на суму податкової соціальної пільги у
розмірі, що дорівнює 50 відсоткам однієї
мінімальної заробітної плати (у
розрахунку на місяць), встановленої
законом на 1 січня звітного податкового
року, - для будь-якого платника податку.

Підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 цієї ж статті
Закону встановлено, що податкова
соціальна пільга застосовується до
нарахованого місячного доходу
платнику податку у вигляді заробітної
плати виключно за одним місцем його
нарахування (виплати).

Згідно з підпунктом «е» підпункту 6.3.3
цього ж пункту податкова соціальна
пільга не може бути застосована до
інших доходів платника податку, якщо
він отримує протягом звітного
податкового місяця одночасно такі
доходи, як доходи самозайнятої особи
від підприємницької діяльності, а
також іншої незалежної професійної
діяльності.

Якщо у порушення норм цього пункту
платник податку подає заяву про
застосування пільги більш ніж одному
працедавцю або якщо платник податку
при отриманні доходів, визначених у
підпункті 6.3.3 цього пункту, подає таку
заяву іншому працедавцю, внаслідок
чого податкова соціальна пільга
фактично застосовується також при
отриманні інших доходів протягом
будь-якого звітного податкового
місяця, то такий платник податку
втрачає право на отримання податкової
соціальної пільги за всіма місцями
отримання доходу починаючи з місяця, у
якому мало місце таке порушення, та
закінчуючи місяцем, у якому право на
застосування податкової соціальної
пільги відновлюється (підпункт 6.3.4
пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»).

Таким чином, наведені законодавчі
норми пов'язують неможливість
застосування податкової соціальної
пільги саме з фактом отримання
платником як самозайнятою особою
доходу від підприємницької діяльності.

А відтак судами попередніх інстанцій
зроблено правильний висновок, що
оскільки відповідачем на порушення
вимог частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не було доведено факту отримання
позивачем у перевіреному періоді
доходу від провадження
підприємницької діяльності, а сам лише
факт перебування на податковому обліку
зі статусом приватного підприємця не є
свідченням отримання доходу від такої
діяльності, то підстави для
донарахування позивачеві оспорюваної
суми податку з мотивів
необґрунтованого, на думку ДПІ,
використання розглядуваної податкової
пільги протягом 2007-2010 років, відсутні.

Отже, у розглядуваній справі норми
матеріального права було правильно
застосовано судами, а їх висновки
відповідають установленим у справі
обставинам та наявним у ній доказам, а
тому підстави для скасування
оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби відхилити.

2. Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.02.2011 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2012 у справі № 0870/511/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько