Справа № 826/4308/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4308/14
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аспекс" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аспекс" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову ТОВ "Аспекс"
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем, на підставі постанови
старшого слідчого в особливо важливих
справах СУ ГУМВС України в м. Києві
Мельника Я.В. про призначення
позапланової податкової перевірки від
12 березня 2013 року, проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині законності формування
податкового кредиту та валових витрат
при взаємовідносинах з ТОВ «Каргаріус»
за період з 01 січня 2011 року по 01 березня
2013 року.

Результати перевірки оформлено актом
від 13 листопада 2013 року №
1842/26-59-22-08/30678009.

У ході перевірки встановлено факт
порушення ТОВ "Аспекс" вимог п. 198.6
статті 198, п. 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження суми ПДВ, яка підлягає
нарахування до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду в розмірі 1 252 185,00 грн., в тому
числі за листопад 2012 року в розмірі 280
201,00 грн., за грудень 2012 року в розмірі 944
794,00 грн., за січень 2013 року в розмірі 27
190,00 грн.; п. 138.2 статті 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
статті 139 ПК України, що призвело до
заниження податку на прибуток, що
підлягає сплаті до бюджету за 4 квартал
2012 року в розмірі 1 314 794,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 02
грудня 2013 року Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів було
прийнято податкове повідомлення
рішення № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств в
розмірі 1 314 794,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 657
397,00 грн.; № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 1
252 185,00 грн. і застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 626 093,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою донарахування позивачу сум
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток
був факт господарських правовідносин,
в періоді, що перевірявся, з ТОВ
«Каргаріус».

Так, між ТОВ «Аспекс» (Покупець) та ТОВ
«Каргаріус» (Постачальник) укладено
Договір поставки, згідно якого
Постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність Покупця товар та
виконані роботи, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар та виконані роботи на умовах
даного Договору.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Аспекс» на адресу позивача були
виписані податкові та видаткові
накладні.

Суми податку на додану вартість, яка
була сплачена позивачем за вказаними
податковими накладними, включено
позивачем до податкового кредиту
відповідного звітного періоду.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК
України - витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України
- право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає зокрема у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України -
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
- не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 вказаного
Закону - підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В доповненні до апеляційної скарги
позивач посилається на протокол обшуку
від 27 грудня 2012 року, згідно якого
співробітниками податкової міліції з
приміщення ТОВ «Аспекс» було вилучено
ряд документів, зокрема, стосовно
відносин позивача з ТОВ «Каргаріус».

Разом з тим, в матеріалах справи
містяться копії документів, складених
за наслідком здійснення господарських
правовідносин між ТОВ «Аспекс» та ТОВ
«Каргаріус»: податкових та видаткових
накладних, виписок по особовому
рахунку позивача.

Податкові накладні, видані позивачу
його контрагентом у відповідності з
порядком, встановленим п. 201.4 статті 201
ПК України, відповідають вимогам, які
передбачено статті 9 Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Контрагент позивача на час вчинення
правочинів був зареєстрований у
встановленому порядку платником
податку на додану вартість, а отже мав
право видавати податкові накладні.

В акті перевірки відповідачем також
вказано про наявність ознак
фіктивності укладених правочинів.

Однак, в ході розгляду даної справи
відповідачем не було пред'явлено до
суду будь-які належні докази
нікчемності правочинів, укладених між
позивачем і ТОВ «Каргаріус», а також
жодних достовірних документальних
доказів на підтвердження фактів
підписання спірних правочинів не
уповноваженими на те особами.

Водночас, зважаючи на те, що публічний
порядок держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого відповідач
посилається, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, суд
вважає, що за обставин, які склалися у
даній справі, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Необхідно зазначити, що відносини між
учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом
(лист Вищого адміністративного суду
України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11).

Таким чином, включення позивачем до
складу податкового кредиту сум ПДВ,
відображених у отриманих від ТОВ
«Каргаріус» податкових накладних, було
здійснено ним на підставі вчиненого
правочину, реальність якого доведено в
судовому засіданні та у відповідності
до вимог діючого законодавства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає безпідставними висновки
податкового органу, викладені ним в
зазначеному акті перевірки, про
порушення позивачем норм податкового
законодавства по взаємовідносинах з
його контрагентом, а тому, відповідно,
протиправними є податкові
повідомлення-рішення, що ґрунтується
на такому акті перевірки.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач
посилається на порушення відповідачем
порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, в результаті чого
оскаржувані ППР були отримані ним з
порушенням строку.

Відповідно до п. 3.5 Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 28 листопада 2012 року № 1236, після
складання не пізніше наступного
робочого дня податкове
повідомлення-рішення передається
структурному підрозділу, до функцій
якого входить реєстрація вхідної та
вихідної кореспонденції органу
державної податкової служби. Один
примірник податкового
повідомлення-рішення направляється
(вручається) платнику податків. У
структурному підрозділі, який склав
податкове повідомлення-рішення,
залишається другий примірник
податкового повідомлення-рішення, який
долучається до матеріалів перевірки
або безпосередньо до справи платника
податків.

Згідно п. 3.6. Порядку структурний
підрозділ, до функцій якого входить
реєстрація вхідної та вихідної
кореспонденції органу державної
податкової служби, або відповідальна
особа, визначена керівником органу
державної податкової служби для
виконання таких функцій, у день
отримання податкового
повідомлення-рішення від структурного
підрозділу, що його склав, направляє
(вручає) податкове
повідомлення-рішення платнику
податків. При цьому корінець
податкового повідомлення-рішення
залишається в органі державної
податкової служби та долучається до
матеріалів перевірки або
безпосередньо до справи платника
податків.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані ППР були складені
податковим органом 02 грудня 2013 року.

Відповідачем цього ж дня направлені
позивачу оскаржувані податкові
повідомлення-рішення рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Однак, даний лист, як вірно встановлено
судом першої інстанції, отримано
неналежною особою. Про даний факт
відповідач дізнався з листа КМД УАППЗ
«Укрпошта» № 33-5-Д-221 від 27 лютого 2014
року.

Позивач листом від 03 березня 2014 року № 5
звернувся до відповідача з проханням
надати його представнику оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від 02
грудня 2013 року №№ , ,
оскільки особа (Таратухіна), якій було
помилково вручено працівниками пошти
рекомендований лист з відповідними
податковими повідомленнями-рішеннями,
ніколи не працювала і не працює у
позивача, а також не зазначена
повіреною особою для отримання
кореспонденції позивача згідно
договору про надання послуг зв'язку з
доставки пошти об'єктом поштового
зв'язку від 22 грудня 2010 року.

Відповідач, враховуючи викладені у
листі від 03 березня 2014 року № 5
позивачем обставини, листом від 24
березня 2014 року № 2383/10/26-59-22-13-20,
скерував позивачу копії корінців
податкових повідомлень рішень від 02
грудня 2013 року.

Отже, оскільки відповідач дізнався про
невручення позивачу ППР ще 27 лютого 2014
року, а направив повторно копії
корінців ППР лише 24 березня 2014 року,
колегія суддів вважає, що встановлений
Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків триденний строк
було пропущено.

А тому, податкові повідомлення-рішення
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів від 02 грудня 2013 року
№ та № є необґрунтованими
та такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, протиправним є рішення
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні даного адміністративного
позову.

Отже при винесенні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аспекс" -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 квітня 2014 року -
скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аспекс" до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів від 02 грудня 2013 року
№ та №.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Чаку Є.В.

Старова Н.Е.