Справа № 813/3822/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3822/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Жогальської І.Ф.,
представників відповідача Мартинюк
І.Є., Петришак О.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Будинкоуправління №
4 квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова до Державної фінансової
інспекції у Львівській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги суб'єкта владних повноважень,
До Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції у
Львівській області звернулось
Будинкоуправління № 4
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова в котрому просить визнати
протиправною та скасувати вимогу
Державної фінансової інспекції у
Львівській області № 08-15/2807 від 24.04.2014
року в частині висновків та вимог про:
- відображення дебіторської
заборгованості по розрахунках з ПП
«Доброчин- Сервіс» і стягнути з
контрагента зайво сплачені кошти,
стягнення з контрагента зайво
сплачених коштів, в тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи для отримання коштів в сумі 253,03
тис.грн. В іншому випадку стягнути з
осіб, винних у безпідставному покритті
за рахунок коштів Будинкоуправління №
4 витрат сторонньої юридичної особи на
суму 252,03 тис.грн, шкоду у порядку та
розмірі встановленому ст. ст. 130- 136
Кодексу законів про працю України;
- відшкодування суми нестачі 3,72
тис.грн, та недопущення аналогічних
порушень в подальшій роботі. В іншому
матеріально-відповідальних осіб,
винних у нестачі запасів на суму 3,72
тис.грн, збитки у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України;
- висновку про встановлення інших
фінансових порушень в сумі 144,95 тис.
грн., а саме, при наявності
заборгованості по виплаті заробітної
плати, використання обігових коштів на
оплату інших не першочергових платежів
(придбано проїзні карточки,
матеріальні цінності для ремонтів
пошкоджених мереж, вивіз ТВП та інші
витрати) на загальну суму 144,42 тис.
В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідачем,
зокрема виставлено вимогу про
відображення дебіторської
заборгованості по розрахунках з ПП
«Доброчин-Сервіс» і стягнення з
контрагента зайво сплачених коштів в
сумі 252,03 тис.грн, однак, даний висновок
відповідача, вважає таким, що
ґрунтується на невірній оцінці
правовідносин, що склались між
Повіреним та Довірителям, та
суперечить нормам законодавства.
Також, зазначає, що незабезпечення
виплати заробітної плати працівникам,
пов'язане з витратами на виконання
обов'язку позивача у сфері
житлово-комунальних послуг, як
основного із статутних завдань
господарської діяльності БУ №4, а
відтак, використання коштів на оплату
інших не першочергових платежів попри
наявну заборгованость по виплаті
заробітної плати вважає виправданим.
Стосовно відшкодування суми нестачі 3,72
тис.грн, то позивач зазначає, що така
вимога є безпідставною, оскільки
отримані матеріальні цінності
оприбутковано підприємством.
З наведених причин, просив позов
задовольнити повністю, скасувавши
зазначені в позові частини вимог.
Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили
повністю з підстав викладених у
письмових запереченнях. Зазначили, що
ревізією виявлено фінансові порушення,
що призвели до втрат, а саме:
недоотримано експлуатаційних витрат
від орендарів, позивачем
здійснювались незаконні видатки, та
інші порушення порушення вимог
фінансової дисципліни. А відтак,
вважає, що виставлені позивачу
обов'язкові до виконання вимоги, є
підставними та скасуванню не
В судовому засіданні представники
відповідача проти позову заперечили,
спираючись на обставини викладені в
запереченнях, просили в задоволені
позову відмовити повністю.
Суд, заслухав пояснення представників
сторін, дослідив матеріали справи та
подані документи, всебічно і повно
з'ясував всі фактичні обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінив докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті та дійшов
висновку, що позов є безпідставний, а
тому до задоволення не підлягає з
Судом встановлено, що на виконання п.
1.3.6.1 Плану контрольно-ревізійної
роботи на IV квартал 2013 року
Держфінінспекцією у Львівській
області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Будинкоуправління №4 Квартирно-
експлуатаційного відділу м. Львова за
період з 01.01.2010 року по 30.11.2013 року.
За результатами ревізії складено
акт від 25.03.2014 року №08-22/05 та надіслано
письмові вимоги Про усунення недоліків
та порушень за наслідками ревізії від
24.04.2014 року № 08-15/2807.
Дані вимоги містили, зокрема, вказівку
на відшкодування зайво перерахованих
коштів ПП «Доброчин-Сервіс» (в сумі 253,03
тис.грн), відшкодування нестачі
матеріальних цінностей (3,72 тис.грн) та
висновку щодо інших фінансових
порушень (проведення не першочергових
платежів при наявності заборгованості
по заробітній платі сумі 144,42 тис.грн).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні визначає Закон
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону,
здійснення державного фінансового
контролю забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).
Згідно ст. 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
Відповідно до ст. ст. 4, 11 зазначеного
Закону, інспектування здійснюється
органом державного фінансового
контролю у формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.
Плановою виїзною ревізією вважається
ревізія у підконтрольних установах,
яка передбачена у плані роботи органу
державного фінансового контролю і
проводиться за місцезнаходженням
такої юридичної особи чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така
планова виїзна ревізія.
Зустрічні звірки, які проводяться
органами державного фінансового
контролю, не є контрольними заходами і
проводяться у разі виникнення потреби
у їх проведенні на підставі
направлення, виписаного керівником
органу державного фінансового
Процедуру проведення інспектування в
міністерствах та інших органах
виконавчої влади, державних фондах,
фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання
визначає Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 р. № 550 (далі-Порядок).
Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб (п.2 Порядку).
Згідно п.16 Порядку, ревізія проводиться
- документальної перевірки, що
передбачає контроль за установчими,
фінансовими, бухгалтерськими
(первинними і зведеними) документами,
статистичною, фінансовою та бюджетною
звітністю, господарськими договорами,
розпорядчими та іншими документами
об'єкта контролю, пов'язаними з
плануванням і провадженням
фінансово-господарської діяльності,
веденням бухгалтерського обліку,
складенням фінансової звітності (далі -
документи об'єкта контролю). У разі
ведення бухгалтерського обліку з
використанням електронних засобів
зберігання і обробки інформації на
вимогу посадової особи контролюючого
органу керівник об'єкта контролю
повинен забезпечити оформлення
відповідних документів на паперовому
носії. Надання документів об'єкта
контролю посадовим особам
контролюючого органу забезпечується
керівником об'єкта чи його заступником;
- фактичної перевірки, що передбачає
контроль за наявністю грошових сум,
цінних паперів, бланків суворої
звітності, оборотних і необоротних
активів, інших матеріальних і
нематеріальних цінностей шляхом
проведення інвентаризації, обстеження
та контрольного обміру виконаних
робіт, правильністю застосування норм
витрат сировини і матеріалів, виходу
готової продукції і природних втрат
шляхом організації контрольних
запусків у виробництво, контрольних
аналізів готової продукції та інших
аналогічних дій за участю відповідних
спеціалістів контролюючого органу або
інших органів, підприємств, установ та
організацій. Посадові особи
контролюючого органу мають право
вимагати від керівників об'єкта
контролю організацію та проведення
фактичної перевірки в присутності
посадових осіб контролюючого органу та
за участю матеріально-відповідальних
осіб, а у разі перевірки обсягу
виконаних робіт - також представників
суб'єкта господарювання - виконавців
Згідно п.35 Порядку, результати ревізії
оформляються актом, який складається
на паперовому носії державною мовою і
повинен мати наскрізну нумерацію
сторінок. На першому аркуші акта
ревізії, який оформляється на бланку
контролюючого органу, зазначається
назва документа (акт), дата і номер,
місце складення (назва міста, села чи
Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування (п.46 Порядку).
Таким чином, відповідач наділений
відповідними повноваженнями щодо
проведення ревізій та надіслання вимог
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства.
В той же час, в ході з'ясування
фактичних обставин справи та розгляду
їх по суті, в межах заявлених вимог, суд
дійшов висновків про наступне.
Щодо вимоги №1 за порядком
послідовності викладу в прохальній
У позивача вимагається відображення
дебіторської заборгованості по
розрахунках з ПП «Доброчин-Сервіс» і
стягнення з контрагента зайво
сплачених коштів в тому числі шляхом
проведення претензійно-позовної
роботи для отримання коштів в сумі 253,03
тис.гривень. В іншому випадку стягнути
з осіб, винних у безпідставному
покритті за рахунок коштів
Будинкоуправління № 4 витрат
сторонньої юридичної особи на суму 252,03
тис.грн., шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України.
Дану вимогу виставлено за порушення
вимог ст. 626 Цивільного кодексу
України від 16.01.2003 року 435-1V, ст. 67
Господарського кодексу України, п.7
П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31.12.1999 року № 318, та п.1.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затверджене наказом від 24.05.1995 року №
Порушення полягає в тому, що позивачем
без договорів та інших підтверджуючих
первинних документів до інших
операційних витрат , віднесено
здійснені витрати ПП
«Доброчин-Сервіс» згідно укладених
договорів з ПАТ «Ощадбанк» в сумі 259,67
Судом встановлено, що не заперечується
також сторонами, що в час ревізії
порушення частково усунуто шляхом
коригування (зменшення) винагороди за
січень 2014 на суму 7,64 тис.грн, в Звіті
про зібрані кошти за
житлово-комунальні послуги від
мешканців БУ №4 КЕВ м. Львові наданого
ПП «Доброчин-Сервіс».
У зв'язку з вищенаведеним, у позивача
вимагалось відобразити дебіторську
заборгованість по розрахунках з ПП
«Доброчин-Сервіс» та стягнути з
контрагента зайво сплачені кошти, в
тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи для
отримання коштів в сумі 252,03 тис. грн. В
іншому випадку слід стягнути з осіб,
винних у безпідставному покритті за
рахунок коштів Будинкоуправління №4
витрат сторонньої юридичної особи на
суму 252,03 тис. грн, шкоду у порядку та
розмірі встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП
Позивач в позові зазначає, що
відповідачем не враховано, що згідно
Договору доручення № 1 від 27.02.2009 року
(із наступними змінами і доповненнями)
витрати по оплаті комісії банку за
прийом Повіреним платежів від
населення (Абонентів Довірителя)
покладено на Довірителя. Щомісячно
сторонами за Договором доручення
підписується Звіт про зібрані кошти за
житлово-комунальні послуги від
мешканців БУ № 4 та акт виконаних робіт.
Також стверджує, що Довіритель БУ №
4 КЕВ м. Львова зобов'язаний
відшкодувати Повіреному витрати,
понесені у зв'язку із виконанням цього
доручення, зокрема, витрат по оплаті
комісії банку за прийом Повіреним
платежів від населення.
Однак суд не може вважати дані
твердження обґрунтованими та такими,
що дають суду змогу дану вимогу вважати
неправомірною з огляду на таке.
Відповідно до ст. 625 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Договір є одностороннім, якщо одна
сторона бере на себе обов'язок перед
другою стороною вчинити певні дії або
утриматися від них, а друга сторона
наділяється лише правом вимоги, без
виникнення зустрічного обов'язку щодо
першої сторони. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
Згідно ст. 67 ГК України, відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Пунктом 7 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 року № 318
передбачено, що витрати визнаються
витратами певного періоду одночасно з
визнанням доходу, для отримання якого
Згідно п. 1.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
наказом від 24.05.1995 року № 88
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.
Судом встановлено, що розрахункові
рахунки БУ №4 КЕВ м. Львова, відкриті у
банківських установах м. Львова та ГУ
ДКСУ у Львівській області, арештовані
відповідно до постанов про арешт
коштів боржника, виданих
Шевченківським відділом державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції з 2009 року
Відповідно до договору доручення №1
від 27.02.2009 року, укладеного між БУ №4 КЕВ
м. Львова та ПП "Доброчин-Сервіс",
останнім здійснювалося нарахування та
збір коштів квартирної плати та
комунальних послуг від мешканців
житлових будинків, які обслуговуються
БУ №4 КЕВ м. Львова.
У ревізійному періоді до складу інших
операційних витрат включалися витрати
на виконання договору-доручення від
27.02.2009 року №1 в сумі 485,97 тис.грн
(винагорода за збір коштів за
квартплату) та аналогічні витрати за
розрахунково-касове обслуговування,
які здійснює ПП «Доброчин-Сервіс» за
договірними умовами з ПАТ «Державний
ощадний банк» в сумі 259,67 тис.грн.
Суду надано договір-доручення від
27.02.2009 року №1, укладений між ПП
«Доброчин-Сервіс» (далі - Повірений) з
однієї сторони та БУ №4 КЕВ м. Львова
(далі - Довіритель) з другої сторони.
Предметом вказаного вище
договору-доручення було те, що
Довіритель від свого імені та за
власний рахунок доручав Повіреному
здійснювати збір коштів за квартплату
та електричну енергію від абонентів
Довірителя на спеціально відкритий для
цього розрахунковий рахунок
Повіреного. Кошти, які акумулювалися на
спеціальному рахунку були власністю
Відповідно до п. 2.2 договору-доручення
від 27.02.2009 року №1, за виконання
зазначених вище дій Довіритель сплачує
повіреному винагороду у розмірі 5 % (до
03.01.2011 року), а з 04.01.2011 року 2,65% від
Судом встановлено, що відповідачем
проведеною в ході ревізії зустрічну
звірку ПП «Доброчин-Сервіс» щодо
документального та фактичного
підтвердження виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків з БУ №4 КЕВ м.
Львова за період з 01.01.2010 року по 30.11.2013
року, котрою встановлено, що протягом
розрахунково-касове обслуговування з
приймання сум готівки у національній
валюті від юридичних та фізичних осіб
за комунальні послуги та перерахування
коштів на користь ПП «Доброчин-Сервіс»
здійснювало ПАТ «Державний ощадний
банк України» на підставі укладених
договорів від 10.03.2009 року №1809 (до 11.03.2013
року), а з 12.03.2013 року від 12.03.2013 року №140
з ПП «Доброчин-Сервіс».
Суд звертає увагу, що вищевказані
договори укладені між ПАТ «Державний
ощадний банк України» з ПП
«Доброчин-Сервіс», а не з позивачем, і
попри це витрати за
розрахунково-касове обслуговування з
приймання готівки в сумі 259,67 тис.грн,
віднесено до складу інших операційних
витрат БУ №4 КЕВ м. Львова в
ревізійному періоді на підставі
щомісячних «Звітів про зібрані кошти
за житлово-комунальні послуги від
мешканців БУ №4», які підписані
начальником БУ №4 та директором ПП
Жодних інших підтверджуючих
документів як суду так і до ревізії
Будинкоуправлінням №4 всього за
розрахунково-касове обслуговування за
збір комунальних платежів від
мешканців, які проживають у будинках,
що знаходяться на балансі БУ №4 у
ревізійному періоді сплачено 745,64
тис.грн, (4,7%), а саме ПП
«Доброчин-Сервіс» в сумі 485,97 тис.грн,
(2,65%) та 259,67 тис.грн, (2%) - по договорах ПП
«Доброчин-Сервіс» з ПАТ «Ощадбанк». У
договорі ж доручення від 27.02.2009 року №1
передбачено 2,65%, а не 4,7%.
Тобто, окрім винагороди за
договором доручення від 27.02.2009 року №1,
у розмірі 5 % (до 03.01.2011 року), а з 04.01.2011
року 2,65% від зібраних коштів, позивач
також сплачував витрати по оплаті
комісії банку за прийом повіреним
платежів від населення, внаслідок чого
відбувалось подвійна оплата за
договором, в той час як винагорода за
договором складала 5 % (до 03.01.2011 року), а
з 04.01.2011 року 2,65% від зібраних повіреним
коштів, значиться позивач ніс
У бухгалтерському обліку «Винагорода
за збір коштів ПП «Доброчин- Сервіс» в
БУ №4 відображено у січні-грудні 2010
року, січні-грудні 2011 року, січні-грудні
2012 року та січні-листопаді 2013 року за
дебетом субрахунку 2311 "За видами
виробництва", кредитом субрахунку 683
«Розрахунки із ПП «Доброчин- Сервіс ».
В час ревізії порушення усунуто шляхом
коригування (зменшення) винагороди за
січень 2014 на суму 7,64 тис.грн, в Звіті
про зібрані кошти за
житлово-комунальні послуги від
мешканців БУ №4 КЕВ м. Львова, наданого
ПП «Доброчин-Сервіс».
Відповідно до вимог п.п.22-26 П(С)БО 16
«Витрати» в складі операційних витрат
елемент «Винагорода за збір коштів» не
Кошти винагороди, згідно п. 2.2
договору-доручення від 27.02.2009 року №1, у
розмірі 5 % (до 03.01.2011 року), а з 04.01.2011 року
2,65%, сплачено, у ревізійному періоді БУ
№4 ПП «Доброчин-Сервіс» в сумі 485,97
тис.грн, в т.ч. в 2010 - 103,19 тис.грн, 2011 - 114,21
тис.грн, 2012 - 115,54 тис.грн, 11 місяців 2013
року 153,02 тис.грн і, відповідно,
віднесено на інші операційні витрати.
Сума даної винагороди не пов'язана з
господарською діяльністю і
підприємства, оскільки зазначена
операція не містить у суті своєї
розумної економічної або іншої причини
(ділової мети). Такі причини можуть бути
наявними якщо підприємство має намір
одержати економічний ефект у
результаті економічної діяльності.
Однак, дана операція призвела
додаткового вилучення обігових
коштів і негативно вплинула на
фінансовий стан позивача у зв'язку з
закриттям виконавчою службою усіх
рахунків в установах банків.
В порушенням вимог Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій і типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(діяв до 01.06.2011 року), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року №560 та Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 року №869
(діє з 01.06.2011 року, далі - Порядок 869) в
складовій затвердженого тарифу БУ №4
не передбачено послугу «Винагорода за
збір коштів ПП «Доброчин-Сервіс»,
економічно обґрунтований розрахунок
по даному виду послуги відсутній.
У бухгалтерському обліку «Винагорода
за збір коштів ПП «Доброчин- Сервіс» в
БУ №4 відображено у січні-грудні 2010
року, січні-грудні 2011 року, січні-грудні
2012 року та січні-листопаді 2013 року за
дебетом субрахунку 2311 "За видами
виробництва", кредитом субрахунку 683
"Розрахунки із ПП «Доброчин-Сервіс»".
У п. 3 ст. 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІУ визначено, що відповідальність
за організацію бухгалтерського обліку
та забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах несе
власник (власники) або уповноважений
орган (посадова особа), який здійснює
керівництво підприємством відповідно
до законодавства та установчих
Відповідно до п. п. 6.3, 6.5, 6.6 Положення
від 12.10.2010 року начальник БУ №4 КЕВ м.
Львова керує і організовує роботу
будинкоуправління, несе повну
відповідальність за роботу
будинкоуправління перед КЕВ м. Львова,
організовує виробничу і фінансову
діяльність, дотримується
законодавства, виконує заходи
направлені на збереження соціальної
власності, несе відповідальність за
формування та використання фінансових
платежів, здійснює інші функції, що не
суперечать чинному законодавству.
Правове регулювання безготівкових
операцій в Україні здійснюється
відповідно до Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті затвердженою
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року №22.
Відповідно до п. 1.6 Інструкції клієнт
може здійснювати платежі в інтересах
третіх осіб у випадках, передбачених
законодавством України.
Операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів є фінансовою
послугою та відповідно підлягають під
дію Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12.07.2001 року
№2664-111 (далі - Закон 2664-ІІІ).
Згідно ст. 3 даного Закону відносини, що
виникають у зв'язку з функціонуванням
фінансових ринків та наданням
фінансових послуг споживачам,
регулюються Конституцією України та
цим Законом 2664-ІП, іншими законами
України з питань регулювання ринків
фінансових послуг, а також прийнятими
згідно з цими законами
нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 7 Закону 2664-ІІІ
юридична особа, яка має намір надавати
фінансові послуги, зобов'язана
звернутися до відповідного органу
державного регулювання ринків
фінансових послуг протягом тридцяти
календарних днів з дати державної
реєстрації для включення її до
державного реєстру фінансових установ,
фінансова установа має право на
здійснення таких послуг лише після
отримання відповідних ліцензій.
Зустрічною звіркою встановлено, що ПП
«Доброчин-Сервіс» відповідно до
Довідки з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
серії АА №861031 виданої Головним
управлінням статистики у Львівській
області, одним із видів діяльності за
КВЕД: 66.19 - інша допоміжна діяльність у
сфері фінансових послуг, крім
страхування та пенсійного
забезпечення відповідно
(інституційний сектор економіки за
фінансові організації).
ПП «Доброчин-Сервіс» не включено до
державного реєстру фінансових установ
і до зустрічної звірки не надано
ліцензію на здійснення фінансових
послуг. Відповідно договір-доручення
від 27.02.2009 року №1 в частині здійснення
платежів в інтересах третіх осіб не в
повній мірі відповідав вимогам Закону
Враховуючи наведене, суд погоджується
з висновками відповідача, що позивачем
завдано підприємству матеріальної
шкоди (збитків) в сумі 259,67 тис.грн,
внаслідок віднесення до інших
операційних витрат, витрат ПП
«Доброчин-Сервіс» з фінансовою
установою ПАТ «Ощадбанк» без укладених
договорів та підтверджуючих первинних
документів, що є порушенням вимог ст. 626
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року №435-ІУ, ст. 67 Господарського
кодексу України від 16.01.2003 року №436-ІУ,
п.7 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31.12.1999 року № 318, та п.1.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
затверджене наказом від 24.05.1995 року № 88,
і як наслідок суд не вбачає підстав для
скасування зазначеної частини вимоги
Державної фінансової інспекції у
Львівській області № 08-15/2807 від 24.04.2014
Стосовно вимоги №2 за порядком
послідовності викладу в прохальній
частині позову, то суд встановив таке.
Ревізією встановлено нестачу
матеріальних цінностей в сумі 4,26 тис.
грн, та лишки в сумі 0,53 тис.грн.
В час ревізії лишки в сумі 0,53 тис.грн
оприбутковано на матеріальних
рахунках бухгалтерського обліку,
відшкодовано нестачу в сумі 0,54 тис. грн.
матеріально-відповідальною особою.
У зв'язку з тим, відповідач вимагає в
позивача відшкодування суми нестачі у
розмірі 3,7 тис.грн, та в подальшій
роботі недопущення аналогічних
порушень. В іншому випадку стягнути з
матеріально-відповідальних осіб,
винних у нестачі запасів на суму 3,72
тис.грн, збитки у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130, 133 КЗпП України.
Зазначена вимога виставлена з
причин, порушенням позивачем вимог п. 5
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 19.07.1999 року
№996-ХІУ та п.п. 8, 9 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 «Запас»
затвердженого наказом МФУ від 20.10.1999
року № 246.
Порушення наведених норм полягає
в тому, що отримане від КЕВ м. Львова в
січні 2013 року вугілля в кількості 5 т на
загальну суму 3716,58 грн. без
оприбуткування на субрахунку 201
«Сировина і матеріали» передано в
котельню м. Радехів ОСОБА_4 накладною
від 04.01.2013 року № 8 через ОСОБА_5
Судом встановлено, що до ревізії
позивачем не надано жодних
підтверджуючих документів на списання
вугілля кількістю 5 т на суму 3,72 тис.грн,
а саме, журналу обліку вугілля, актів на
списання, та інших документів.
Позивач вимогу відповідача про
відшкодування суми нестачі БУ № 4 КЕВ м.
Львова вважає безпідставною, оскільки
отримані по накладній № 8 матеріальні
цінності оприбутковано підприємством.
Факт списання вугілля, яке використано
котельнею, підтверджується
відповідним актом. Факт отримання та
списання цінностей відображений по
обліку будинкоуправління.
Проте суд дане твердження не
вбачає обґрунтованим з огляду на
Відповідно до позивачем вимог ст.
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 19.07.1999 року №996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Пунктом 5 даного Закону
передбачено, що господарські операції
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені.
Пунктами 8, 9 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 «Запас»
затвердженого наказом МФУ від 20.10.1999
року № 246 зазначається, що придбані
(отримані) або вироблені запаси
зараховуються на баланс
підприємства/установи за первісною
Первісною вартістю запасів, що
придбані за плату, є собівартість
запасів, яка складається з таких
суми, що сплачуються згідно з
договором постачальнику (продавцю)
за вирахуванням непрямих податків
суми непрямих податків у
зв'язку з придбанням запасів, які не
підприємству/установі;
транспортно-заготівельні
витрати (затрати на заготівлю
запасів, оплата тарифів (фрахту) за
вантажно-розвантажувальні роботи і
транспортування запасів усіма видами
транспорту до місця їх використання,
включаючи витрати зі страхування
ризиків транспортування запасів).
Сума транспортно-заготівельних витрат,
що узагальнюється на окремому
субрахунку рахунків обліку запасів,
щомісячно розподіляється між сумою
залишку запасів на кінець звітного
місяця і сумою запасів, що вибули
(використані, реалізовані, безоплатно
передані тощо) за звітний місяць. Сума
транспортно-заготівельних витрат, яка
відноситься до запасів, що вибули,
визначається як добуток
середнього відсотка
транспортно-заготівельних витрат і
вартості запасів, що вибули, з
відображенням її на тих самих рахунках
обліку, у кореспонденції з якими
відображено вибуття цих запасів.
транспортно-заготівельних витрат
визначається діленням суми залишків
транспортно-заготівельних витрат на
початок звітного місяця і
транспортно-заготівельних витрат за
звітний місяць на суму залишку
запасів на початок місяця і запасів, що
надійшли за звітний місяць.
безпосередньо пов'язані з придбанням
запасів і доведенням їх до стану, в
якому вони придатні для використання
у запланованих цілях. До таких
витрат, зокрема, належать прямі
матеріальні витрати, прямі витрати на
оплату праці, інші прямі витрати
підприємства/установи на
доопрацювання і підвищення якісно
технічних характеристик запасів.
У разі, якщо на момент
оприбуткування запасів неможливо
достовірно визначити їх первісну
вартість, такі запаси можуть
оцінюватися та відображатися за
справедливою вартістю з наступним
коригуванням до первісної вартості.
Як вбачається з матеріалів справи
за результатами ревізії складено акт
від 25.03.2014 №08-22/05, котрий підписано
позивачем із запереченням.
В позивача вимагається
відшкодування суми нестачі у розмірі 3,7
тис.грн, та в подальшій роботі
недопущення аналогічних порушень. В
іншому випадку стягнути з
матеріально-відповідальних осіб,
винних у нестачі запасів на суму 3,72
тис.грн, збитки у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130, 133 КЗпП України
Згідно наданих заперечень на акт
ревізії від 25.03.2014 №08-22/05, позивачем
стосовно даної вимоги, зазначено, що
порушення за котре позивачу виставлено
дану вимогу усунено під час проведення
ревізії, а саме отримані ТМЦ ним були
Пунктом 46 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.06.2006
року № 550, передбачено, що якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.
Суд зазначає, що факт проведення
вугілля по бухгалтерському обліку мав
місце після проведення ревізії, тобто
після виявлення такого порушення. Дана
обставина не заперечувалась і самим
позивачем, в судовому засіданні.
Більш за це, відображення по
бухгалтерському обліку опісля ревізії,
є прямим свідченням про наявність
допущеного позивачем та виявленого
відповідачем правопорушення, котре на
момент винесення оскаржуваної вимоги
Слід зазначити, що судом надається
оцінка рішенню відповідача як суб'єкта
владних повноважень лише на момент
його прийняття. В судовому засіданні
встановлено та не заперечувалось
позивачем, що на час проведення
перевірки у позивача ним не було надано
жодних підтверджуючих документів на
списання вугілля кількістю 5 т на суму
3,72 тис.грн, а саме, журналу обліку
вугілля, актів на списання, та інших
А відтак, суд таку вимогу вважає
правомірною, так як така винесена по
фінансово-господарської діяльності
По оскаржуваній вимозі №3, що йде
по порядку послідовності викладу в
прохальній частині позову, судом
встановлено наступне.
У позивача даною вимогою
відповідач вимагає дотримуватись
вимог ст. ст. 97, 115 КЗпП України та ст. 15,
ст. 24 Закону України, «Про оплату праці»
від 24.03.1995 року №108/95 та п. п. 5.2.3
Колективного договору БУ №4.
Таку вимогу висунуто, так, як
перевіркою встановлено, що позивачем
при наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати,
використовувались обігові кошти на
оплату інших не першочергових платежів
(придбавав проїзні карточки,
матеріальні цінності для ремонтів
пошкоджених мереж, вивіз ТПВ та інші
витрати) на загальну суму 144.42 тис. грн.
Зазначені дії потягли за собою
порушення вимог ст.115 КЗпПУ, ст. 24 Закону
України "Про оплату праці" від 24.03.1995
року №108/95 та п.п. 5.2.2 Колективного
договору, а саме не забезпечено виплату
заробітної плати працівникам позивача
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцять календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Позивач твердить, що відповідно
до Положення про Будинкоуправління № 4
КЕВ м. Львова, затвердженого
начальником КЕВ м. Львова 12.10.2009 року та
зареєстрованого 22.11.2010 року, предметом
діяльності будинкоуправління є
утримання, обслуговування та ремонт
житлових будинків та нежитлового
фонду, інженерних мереж і комунальних
споруд та приватних квартир на умовах
угод у відповідності до вимог «Правил
та норм технічної експлуатації
житлового фонду в містах і селах
України» та наказів МО України.
Відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець житлово-комунальних послуг
зобов'язаний забезпечувати
своєчасність та відповідну якість
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору;
своєчасно проводити підготовку жилого
будинку і його технічного обладнання
до експлуатації в осінньо-зимовий
період; утримувати в належному
технічному стані, здійснювати технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньо-будинкових мереж, вживати
заходів щодо ліквідації аварійних
ситуацій, усунення порушень якості
послуг у терміни, встановлені
договором та/або законодавством;
своєчасно за власний рахунок проводити
роботи з усунення виявлених неполадок,
пов'язаних з отриманням
житлово-комунальних послуг, що виникли
У зв'язку із виконанням
вищевказаних статутних завдань, які
належать до основної господарської
діяльності БУ №4, підприємство несе
відповідні витрати. Невиконання
Будинкоуправлінням № 4 КЕВ м. Львова
передбачених законодавством
обов'язків виконавця
житлово-комунальних послуг є
порушенням вимог закону у сфері
житлово-комунальних послуг, прав
споживачів і матиме для підприємства
Саме такими мотивами позивач
спростовує вимогу відповідача щодо не
виплати заробітної плати своїм
працівникам попри наявну
заборгованість по такій виплаті, також
стверджує що не виплата заробітної
плати не є порушенням фінансової
З наведеними позивачем в позові
доводами про безпідставність даної
вимоги відповідача, суд не може
погодись з огляду на таке.
Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.
Стаття 15 Закону України «Про оплату
праці» оплата праці працівників
підприємства здійснюється в
першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються підприємством
після виконання зобов'язань щодо
Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату
праці» заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не
можуть бути поставлені в залежність
від здійснення інших платежів та їх
Судом встановлено, що загальна сума
заборгованості по заробітній платі
станом на 30.11.2013 року по БУ №4 та ЛФ БУ №4
складала - 363,09 тис. грн.
Однак, попри наявну сума
заборгованості по заробітній платі,
позивач в порушення ст. 97 КЗпП України,
ст. ст. 15, 24 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 року №108/95 та п.п. 5.2.3
Колективного договору БУ №4,
використовував обігові кошти на оплату
інших не першочергових платежів (БУ №4
КЕВ придбавало проїзні карточки
(передбачено Колективним договором),
матеріальні цінності для ремонтів
пошкоджених мереж, вивіз ТІШ та інші
витрати) на загальну суму 144,42 тис. грн.
В порушення вимог ст. 115 Кодексу законів
про працю України від 10.12.1971 року
№322-УІІІ, ст. 24 Закону України "Про
оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95 та
п.п. 5.2.2 Колективного договору - не
забезпечено виплату заробітної плати
працівникам не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів, та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата. Загалом суд
встановив, що БУ №4 КЕВ м. Львова та
структурному підрозділу БУ №4
здійснювались не першочергові платежі
на суму 144,42 тис. грн, при наявності
простроченої заборгованості з оплати
праці працівникам Будинкоуправління №
4 в сумі 363,09 тис. грн.
Спростувати висновки відповідача про
порушення ст. 97 КЗпП України, ст. ст. 15, 24
Закону України «Про оплату праці» та п.
п. 5.2.3 Колективного договору, позивач
належними та допустимими доказами не
зміг, а відтак на переконання суду
згідно ст. 15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» вимоги
ДФІ у Львівській області від 24.04.2014 року
№08-15/2807 «Про усунення недоліків та
порушень за наслідками ревізії» в
частині висновків, зазначених у позові
Твердження позивача, що компетенція
відповідача не поширюється на трудові
відносини, а тому висновків про
порушення позивачем вимог
законодавства про працю, викладених в
акті ревізії та оскаржуваній вимозі,
цей орган дійшов помилково, не
заслуговують на увагу суду, зважаючи на
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-XII головним
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
За змістом пунктів 1, 7 ч. 1 ст. 10
Закону № 2939-XII контрольно-ревізійним
управлінням в областях надається право
перевіряти у підконтрольних установах
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів.
На думку суду, встановлені ст. 2 Закону
№ 2939-XII завдання щодо контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, правильністю
визначення потреби в бюджетних коштах
та взяття зобов'язань, презюмують
наділення контрольно-ревізійної
служби правом проводити перевірки
стосовно дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті установою
державної форми власності заробітної
Також суд вважає за необхідне
зазначити, що дана позовна вимога не
підлягає до задоволення і з наступних
висновків, до котрих дійшов суд.
Як вбачається з позову, то позивач
оскаржує висновок вимоги про
встановлення інших фінансових
порушень в сумі 144,95 тис. грн, а саме те,
що відповідач ревізією встановив, що
при наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати, використання
обігових коштів на оплату інших не
першочергових платежів (придбано
проїзні карточки, матеріальні цінності
для ремонтів пошкоджених мереж, вивіз
ТВП та інші витрати) на загальну суму
144,42 тис. гривень.
Згідно п.35 згадуваного судом вище,
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 р. №
550, то результати ревізії оформляються
Пунктом п. 46 Порядку, передбачено, що
якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом надсилається об'єкту контролю
письмова вимога щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.
Тобто, з наведеного слідує, що оскільки
результати ревізії оформляються актом,
то відповідно письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства виноситься на підставі
висновків зафіксованих в акті ревізії,
інших висновків ніж містить акт вимога
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17
КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Обов'язковою ознакою рішення, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, як предмета
адміністративного спору, є прямий
(безпосередній) вплив рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень на правовий статус
фізичної чи юридичної особи, тобто
обмеження її прав, свобод, покладення
Дана позовна вимога не підлягає
задоволенню з тих підстав, що така в
силу та розуміння ст. 10 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" не являється позовною вимогою
про скасування вимоги відповідача як
рішення суб'єкта владних повноважень,
тобто сам по собі висновок не
зобов'язує позивача до вчинення певних
дій, а являється, так як це вбачається з
словесного тлумачення даної позовної
вимоги, незгодою позивача з об'єктивною
стороною допущеного ним
правопорушення, самої ж вимоги, котра
виставлена за наслідками допущення
даного порушення, а саме позивачу
рекомендовано в подальшому
дотримуватись вимог ст. ст. 97, 115 КЗпП
України та ст. 15, ст. 24 Закону України
«Про оплату праці» та п.п. 5.2.3
Колективного договору БУ №4, позивач не
оскаржує, а з цього слідує, що позивач
фактично оскаржує висновки акта
перевірки щодо встановлених такою
перевіркою порушень.

Дана позовна вимоги КЕЧ про
визнання протиправним та скасування
висновку про встановлення інших
фінансових порушень в сумі 144,95 тис.
грн., за своєю суттю є позовною вимогою
про спростування висновків
контролюючого органу, викладених в
акті ревізії від 25.03.2014 року №08-22/05, та
про дубльованих у виставленій позивачу
вимозі, а такий висновок сам по собі
жодних прав та обов'язків позивачу не
визначає.

Зазначена позиція суду також
викладена в постанові ВСУ від 24.09.2013
року в справі № 21-255а13 за позовом
відкритого акціонерного товариства
Енергопостачальна компанія
"Миколаївобленерго".

Відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

А відтак, в задоволені даної
позовної вимоги зокрема, та позову в
цілому, слід відмовити за
безпідставністю.

Отже, здійснивши системний аналіз
діючого на момент вчинення спірних
правовідносин законодавства та
наданих у справі доказів, суд доходить
висновку, що Державною фінансовою
інспекцією у Львівській області
правомірно встановлено порушення
вимог чинного законодавства України.

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі та не
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому не підлягають задоволенню.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 9 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог.

На підставі ст. 94 КАС України, здійснені
позивачем судові витрати не підлягають
компенсації.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с
т а н о в и в:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 21.07.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.