Справа № 21-217а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А.,
Кривенди О.В., Маринченка В.Л.,
Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Головного управління праці та
соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації (далі - Управління), третя
особа - Миронівське МРЕВ УДАІ УМВС
України в Київській області, за участю
прокурора Рокитнянського району
Київської області, про визнання
рішення протиправним та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання
незаконними дій Управління щодо
відмови перереєструвати на нього
автомобіль «Ауді А6» 2000 року випуску,
який було надано відповідачем інваліду
Великої Вітчизняної війни І групи
ОСОБА_2 як гуманітарну допомогу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Позивач
звернувся до відповідача із заявою про
перереєстрацію зазначеного автомобіля
на нього, але отримав відмову. У зв'язку
з вищенаведеним позивач просить
визнати відмову відповідача
незаконною та зобов'язати його надати
дозвіл на відчуження цього автомобіля
на його ім'я та перереєструвати його в
органах ДАІ на нього.

5 травня 2006 року ОСОБА_2 отримав
автомобіль марки «Ауді А6» 2000 року
випуску як гуманітарну допомогу, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Позивач
звернувся до відповідача із заявою про
надання дозволу на переоформлення
вказаного автомобіля на його ім'я,
оскільки він є спадкоємцем померлого.
Однак відповідач відмовив, посилаючись
на те, що автомобіль після смерті
інваліда підлягає поверненню органам
соціального захисту населення.

Рокитнянський районний суд Київської
області постановою від 9 червня 2008 року
позов задовольнив повністю: визнав дії
Управління про відмову у видачі
дозволу на перереєстрацію за позивачем
автомобіля марки «Ауді А6»
неправомірними; зобов'язав відповідача
надати дозвіл на відчуження автомобіля
«Ауді А6» 2000 року випуску, кузов №
НОМЕР_1, отриманого як гуманітарна
допомога для інваліда Великої
Вітчизняної війни І групи ОСОБА_2;
зобов'язав Миронівське МРЕВ ДАІ ГУ МВС
України в Київській області
перереєструвати автомобіль «Ауді А6»,
державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року
випуску на підставі виданого
Управлінням дозволу на ОСОБА_1, 1946 року
народження.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від 13
січня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року, рішення
суду першої інстанції скасував та
прийняв нову постанову - про відмову в
задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції погодився з
висновками апеляційного суду, який
зазначив, що, врахувавши вимоги частини
третьої статті 5 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК) і ту обставину, що на
момент смерті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року)
був чинним новий Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок
2006 року), яким передбачено вилучення
автомобіля померлого інваліда для
передачі його іншому інваліду або
утилізації, дійшов висновку, що він у
випадку, що розглядається, і підлягає
застосуванню.

Не погоджуючись із ухвалою суду
касаційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся
із заявою про її перегляд Верховним
Судом України з підстави неоднакового
застосування касаційним судом статті 5
ЦК, положень Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 1997 року № 999, та Порядку 2006
року. На обґрунтування заяви додано
копію ухвали Вищого адміністративного
суду України від 9 квітня 2013 року, яка,
на думку заявника, підтверджує
неоднакове застосування касаційним
судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах. У вказаному рішенні
цей суд дійшов висновку, що набуте
інвалідом право на автомобіль не могло
бути змінено наступним актом Кабінету
Міністрів України, який був прийнятий
вже після набуття такого права.

Із наведених судових рішень
убачається, що суд касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосував зазначені норми
права, внаслідок чого були ухвалені
різні за змістом судові рішення.

Верховний Суд України вирішував
питання про усунення розбіжностей у
застосуванні вказаних норм права і,
зокрема, в постанові від 17 грудня 2013
року (справа № 21-437а13) вказав, що
оскільки права та обов'язки у членів
сім'ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає
Порядок 2006 року.

Отже, висновок касаційного суду у
справі, що розглядається, про
правомірність відмови начальника
Управління у наданні дозволу на
перереєстрацію автомобіля ґрунтується
на правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідає
практиці Верховного Суду України щодо
застосування норм права у спорах цієї
категорії, а тому в задоволенні заяви
ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, за правилами чинного Кодексу
адміністративного судочинства України
Верховний Суд України позбавлений
можливості усунути розбіжності у
застосуванні норм процесуального
права, які призвели до ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, оскільки відповідно
до статті 235 зазначеного Кодексу
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом, а підставою
для перегляду судових рішень у справах
адміністративної юрисдикції є
неоднакове застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. КривенкоСудді:
М.І. ГрицівО.А. Коротких
О.В. КривендаВ.Л. Маринченко
П.В. ПанталієнкоО.Б.
Прокопенко О.О.
ТерлецькийЮ.Г. Тітов