Справа № 742/701/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 742/701/14
1-й інстанції: Гумен В.М.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області на постанову
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 21 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання дій
протиправними, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області з адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, в якому просив
визнати рішення і дії відповідача
протиправними, скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
№28270715 від 28.11.2013 та зобов'язати
управління ДВС вчинити всі необхідні
дії щодо виконання виконавчого листа
Апеляційного суду Чернігівської
області від 16.08.2011.

Постановою Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 21
лютого 2014 року позов задоволено
частково: визнано дії відповідача щодо
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження №28270715 від
28.11.2013 протиправними та скасовано
останню. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, Відділ примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області подав апеляційну скаргу, в якій
просив постанову суду першої інстанції
скасувати як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що дії
державного виконавця, вчинені в ході
примусового виконання виконавчого
листа відповідають вимогам чинного
законодавства і вчинені відповідно до
норм Закону України «Про виконавче
провадження».

Перевіривши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
28.11.2013 старшим державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І.
було винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-8717/2011,
виданого 16.08.2011 Апеляційним судом
Чернігівської області на виконання
рішення суду по справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, яким суд зобов'язав
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_3 як потерпілому
внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС 1
категорії, інваліду 3 групи, пенсії
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з 05.08.2009
року.

Зі змісту оскаржуваної постанови про
закінчення виконавчого провадження
вбачається, що рішення суду, на
підставі якого було видано виконавчий
лист №2-а-8717/2011 від 16.08.2011, виконане в
частині нарахування грошової суми, а в
частині здійснення виплати цієї суми
виконати рішення суду без участі
боржника неможливо.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець формально
підійшов до виконання виконавчого
листа №2-а-8717/2011 від 16.08.2011, обмежившись
лише повідомленням боржника та
отриманням від нього відповіді, не
надав доказів того, що під час
примусового виконання вказаного
виконавчого листа були виконані всі
вимоги ч. 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження», а тому
правових підстав для винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження у відповідача не було.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Таким чином, перегляду в апеляційному
порядку підлягає лише та частина
позовних вимог, які були задоволенні
судом першої інстанції та стали
підставою до звернення Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області з даною
апеляційною скаргою.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Приписи ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачають,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, які можуть
бути виконані лише боржником,
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян та призначає новий
строк для виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає штраф у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону.

Матеріали справи не містять доказів
застосування відповідачем до боржника
в межах зазначеного виконавчого
провадження передбачених
вищенаведеними нормами санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав. Арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Отже, закриття виконавчого провадження
без вчинення усіх передбачених законом
заходів для його виконання є фактично
відмовою здійснити таке виконання та
позбавляє особу можливості виконати
рішення суду.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного Суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13.12.2010 року № 3 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом (стаття 5 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Водночас, відповідно до пункту 2
частини першої статті 40 Закону України
«Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання, за
яким стягнення не провадилося або було
проведено частково, повертається
стягувачеві, якщо у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернено
стягнення, і здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними.

Тому судам слід ураховувати, що з
огляду на зазначені законодавчі
приписи виконавці мають право
повертати виконавчі документи щодо
виконання рішень адміністративних
судів про стягнення з пенсійних
органів та суб'єктів владних
повноважень відповідних виплат пенсії,
соціальної допомоги тощо у разі
здійснення державним виконавцем усіх
можливих дій, спрямованих на виконання
рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
згідно з ст. 46 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Україною Законом від
17.07.1997 року, держави, які ратифікували
Конвенцію, взяли на себе зобов'язання
виконувати остаточні рішення
Європейського суду з прав людини в
будь-яких справах, у яких вони є
сторонами.

Рішення Європейського суду з прав
людини є обов'язковими для виконання на
території України. Суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Європейського суду з прав
людини, як джерело права (ст. ст. 2, 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»).

У справах «Жовнер проти України»,
«Кечко проти України», «Васильев проти
України», «Войтенко проти України»
Європейський суд з прав людини
наголошував, що державний орган влади
не має права посилатися на відсутність
бюджетних асигнувань на виправдання
неспроможності виконати судове
рішення про повернення боргу.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що дії
відповідача щодо винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження є протиправними, а
постанова про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-а-8717/2011 від 16.08.2011
підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, суд повно
і правильно встановив фактичні
обставини справи, правильно визначив
правовідносини, що склалися між
сторонами, і дав їм належну правову
оцінку, - з огляду на що підстави до
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області залишити без задоволення, а
постанову Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 21
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.