Справа № К/9991/15433/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/15433/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Керчі АР Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
26.10.2010 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2011 р.

у справі №2а-12533/10/1/0170

за позовом Державного підприємства
«Підприємство Керченської виправної
колонії Управління Державного
департаменту з питань виконання
покарань в АР Крим №126»

до Державної податкової інспекції в м.
Керчі АР Крим

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Державне підприємство «Підприємство
Керченської виправної колонії
Управління Державного департаменту з
питань виконання покарань в АР Крим
№126» (далі - позивач) звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Керчі АР Крим (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
26.10.2010 р., залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2011 р.,
позовні вимоги задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 01.07.2010 р.
№/0, від 27.07.2010 р. №/1 та від
06.09.2010 р. № /2, а також стягнуто з
Державного бюджету України 1,70 грн.
судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено невиїзну документальну
перевірку позивача з питання
дотримання граничних термінів сплати
сум узгоджених податкових зобов'язань
з податку з власників транспортних
засобів і інших самохідних машин і
механізмів згідно наданих розрахунків
сум податку, про що складено акт від
24.06.2010 р. №899/1703/08680307, яким встановлено
порушення позивачем вимог ст.5 Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» у
частині недотримання граничних
термінів сплати податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01.07.2010 р.
№/0, яким до позивача за затримку
на 1606 календарних дні граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів у
розмірі 5 791,35 грн., застосовано штраф у
розмірі 50%, що становить 2 895,69 грн.

У порядку адміністративного
узгодження вказаного податкового
повідомлення-рішення контролюючим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.07.2010 р.
№/1 та від 06.09.2010 р. № /2,
аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

За висновками акту перевірки,
позивачем узгоджені податкові
зобов'язання з податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів за II
квартал 2004 року, за III-ІV квартал
2006 року, за I квартал 2007 року частково
сплачені з порушенням граничних
термінів сплати, у зв'язку з чим
податковим органом прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до податкового органу були
подані розрахунки сум податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів:

- за 2004 рік від 28.02.2005 р. №55047 у розмірі 8
316,00 грн. з щоквартальною сплатою у сумі:
I квартал 2004 р. 2 079,00 грн., II квартал 2004
року 2 079,00 грн., III квартал 2004 р. 2079,00 грн.,
IV квартал 2079,00 грн.;

- за 2006 рік від 27.02.2006 р. №2977 у розмірі 11
809,00 грн. з щоквартальною сплатою у сумі:
I квартал 2006 року 2 952,25 грн., II квартал 2006
року 2 952,25 грн., III квартал 2006
року 2 952,25 грн., IV квартал 2006 року 2 952,25
грн.;

- за 2007 рік від 22.02.2007 р. №2481 у розмірі 11
809,00 грн. з щоквартальною сплатою у сумі:
I квартал 2007 року 2 952,25 грн., II квартал 2007
року 2 952,25 грн., III квартал 2007 року
2 952,25 грн., IV квартал 2007 року 2 952,25 грн.

При цьому, визначені позивачем
податкові зобов'язання з податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів за
II квартал 2004 року, визначене у
розрахунку №55047, за III-ІV квартали 2006
року, визначені у розрахунку №2977 та за
І квартал 2007 року, визначене у
розрахунку №2481, сплачені не були.

Згідно рішень заступника начальника
ДПІ у м.Керчі АРК від 31.08.2009 р. №307, від
13.11.2009 р. №310 та від 25.05.2010 р. №100
податкові зобов'язання з вказаного
податку за зазначені періоди визнані
безнадійним боргом та списані.

Водночас, відповідач, у порушення вимог
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» сплачені позивачем суми
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмівза І-ІІ квартали 2009 року
частково спрямував на погашення
податкового боргу позивача з вказаного
податку за II квартал 2004 року у сумі 1 120,07
грн.; за ІІІ квартал 2009 року частково
спрямував у рахунок погашення
податкового боргу, що виник за
ІІІ квартал 2006 року у сумі 820,96 грн.; за
ІV квартал 2009 року частково спрямував у
рахунок погашення податкового боргу,
що виник за ІV квартал 2006 року у сумі 807,66
грн. та за І квартал 2010 року частково
спрямував у рахунок погашення
податкового боргу, що виник за І
квартал 2007 року у сумі 169,82 грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність таких дій податкового
органу та вважає за необхідне
зазначити, що право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України,
належить виключно платнику податків,
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документу із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Виходячи із змісту п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п.п.
5.3.1 п. 5.3 ст. Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Таким чином, платник податку,
самостійно визначивши та
перерахувавши до бюджету суми податку
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів,
виконує своє зобов'язання зі сплати
цього податку за визначений ним період.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Утім, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу, передбаченого п.п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», визначені заходи,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, і серед таких
заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

Враховуючи, що у податкового органу не
було правових підстав направляти у
рахунок погашення податкового боргу
сплачені платником податків суми за
інші періоди, ніж визначені таким
платником, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність дій відповідача з
перерозподілу сплачених сум податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів та
наявність підстав для зарахування сум,
сплачених позивачем, у відповідності з
призначенням платежу.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем 18.03.2009 р. подано до
податкового органу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок, в якому зазначено,
що позивачем в розрахунку суми податку
з власників транспортних засобів за 2009
рік помилково зазначено завищену суму
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, у зв'язку з чим позивач
виправив помилку, зменшивши суму
податку на суму 2 913,00 грн.

При цьому, податковий орган помилково
вважав, що позивач подавши уточнюючий
розрахунок фактично погасив
податковий борг, що виник за ІІ квартал
2004 року, ІІІ-ІV квартали
2006 року та І квартал 2007 року.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначено, що позивач,
надавши уточнюючий розрахунок суми
податку з власників транспортних
засобів за 2009 рік від 18.03.2009 р. №3790
зменшив податок з власників
транспортних засобів саме за 2009 рік,
при цьому зменшення вказаного податку
за попередні періоди позивачем не
здійснювалося.

Згідно з п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такий
платник податку зобов'язаний сплатити
штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
десяти відсотків погашеної суми
податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних
днів включно, наступних за останнім
днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі двадцяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу;

- при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Таким чином, штрафні санкції
застосовуються у разі затримки сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання у залежності від розміру
погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи те, що позивачем не
сплачувалися податкові зобов'язання за
ІІ квартал 2004 року, ІІІ-ІV квартал 2006
року та І квартал 2007 року, за не
своєчасну сплату яких податковим
органом застосовано штрафні санкції у
розмірі 50% погашеної суми податкового
боргу, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог та скасування спірних
податкових повідомлень-рішень від
01.07.2010 р. №/0, від 27.07.2010 р. №/1
та від 06.09.2010 р. № /2.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Керчі АР Крим
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
26.10.2010 р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2011 р. у справі №2а-12533/10/1/0170
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.