Справа № К/9991/77661/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/77661/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
про визнання дій протиправними та
перерахунок пенсії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 22 червня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, є інвалідом ІІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії для інвалідів ІІІ
групи в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком. 12 лютого
2009 року позивач звернулася до
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області із заявою
про перерахунок призначеної пенсії.
Проте відповідач відмовив позивачу у
перерахунку пенсії в розмірах,
встановлених статтями 50, 54 Закону, та
повідомив, що обрахунок пенсії
здійснюється відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України. Просила
визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області щодо відмови
нарахувати пенсію позивачу як інваліду
III групи, постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
зобов'язати відповідача призначити і
виплачувати позивачу пенсію
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
обраховуючи основну пенсію у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, що складає
6 прожиткових мінімуми для осіб, які
втратили працездатність, та додаткову
пенсію у сумі 50 процентів від
мінімальної пенсії за віком, що складає
50 процентів від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність;
стягнути з відповідача на користь
позивача недоплачену суму основної та
додаткової пенсії за 2006 - 2008 роки у сумі
80029,01 грн.

Постановою Ладижинського міського
суду Вінницької області від 12 червня
2009 року позов ОСОБА_1 було
задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області щодо відмови у
перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду
ІІІ групи, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
виходячи із прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у м. Ладижин Вінницької
області провести ОСОБА_1 перерахунок
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у м. Ладижин Вінницької
області провести ОСОБА_1 перерахунок
державної пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, у розмірі не менше 6
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
на користь ОСОБА_1 недоотримані суми за
період з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року: державної пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
18621 грн, додаткової пенсії у розмірі
1365,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено в зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 22 червня 2010 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
відхилено. Постанову Ладижинського
міського суду Вінницької області від
12 червня 2009 року змінено.
Резолютивну частину постанови
викладено у новій редакції.

Позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області щодо відмови в
перерахунку пенсії і виплаті
недоплачених сум ОСОБА_1 згідно
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22 травня по 31
грудня 2008 року.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у м. Ладижин Вінницької
області здійснити перерахунок
державної і додаткової пенсій по
інвалідності ОСОБА_1 згідно статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22 травня по 31
грудня 2008 року з урахуванням положень
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплатити їй
недоплачені кошти з різницею отриманих
нею сум за цей період.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької
області, судом апеляційної інстанції
порушення норм чинного процесуального
і матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорії 1,
є інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла
до 1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - у розмірі
50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі
15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, правильно застосував
річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), та з урахуванням
позиції відповідача та рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року №10-рп/2008 обґрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог
до 22 травня 2008 року, оскільки позивачем
було пропущено зазначений строк
звернення до суду без поважних причин.

Апеляційний суд правильно змінив
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції, який обчислив та
визначив конкретні розміри державної
та додаткової пенсій, належні до
виплати позивачу, чим фактично виконав
повноваження, покладені на управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області, чого робити був не
вправі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області залишити без
задоволення, а рішення апеляційного
суду Вінницької області від 22 червня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.