Справа № 824/2019/14-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р. м.
Чернівці Справа №824/2019/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григораша В.О.;

секретаря судового засідання - Сопко
В.Ю.;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Іліки Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду адміністративному
позові фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (позивач) просив скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
(відповідач) від 15.04.2014 року № та
рішення відповідача про застосування
фінансових санкцій від 15.04.2014 року
№000008.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на підставі акту перевірки
від 08.04.2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
15.04.2014 року № згідно якого, у
відповідності до п. 4 ст. 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (Закон
України №265/95-ВР) за порушення п.9, 13 ст.3
цього ж Закон донараховано штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 3401,00 грн.
Розмір штрафних (фінансових) санкцій
відповідачем розраховано виходячи з
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожен факт
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку.

З висновками податкового органу щодо
застосування штрафних санкцій у
розмірі двадцяти неоподаткованих
мінімумів за кожне невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та його не зберігання позивач не
погоджується, оскільки воно суперечить
чинному податковому законодавству, а
тому вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 15.04.2014 року
№ є протиправним та підлягає
скасуванню.

Крім того, на підставі вказаного акту
перевірки, у відповідності до абз.15 ч.2
ст.17 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" від 19.12.1995року № 481/95-ВР (Закон
України № 481/95-ВР) за порушення вимог
ст.11 цього ж Закону та п.20 ч.5 Положення
про виготовлення, зберігання, продаж
марок акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від
27.12.2010року № 1251 відповідачем винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.04.2014 року №000008 на суму
8500,00грн.

З висновками податкового органу про
порушення вищевказаних норм
законодавства позивач не погоджується,
оскільки він здійснює діяльність із
громадського харчування в барах і
ресторанах, які є структурними
підрозділами та має відповідні
ліцензії на право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями. Вся перелічена в
акті перевірки від 08.04.2014 року
алкогольна продукція знаходилась не на
зберіганні, а в обігу (реалізації) на
розлив у барах. Реалізація алкогольних
напоїв на розлив позивачем
здійснювалась з відкритих
(відкупорених) пляшок, які на момент
перевірки були неповні та відкупорені
в такий спосіб, що марки акцизного
збору розривались в момент відкриття
пляшки. В акті перевірки зазначено
місце зберігання алкогольних напоїв,
але не вказано чи призначались вони для
продажу, чи знаходились на реалізації
на розлив.

Враховуючи зазначене, позивач не
погоджується з висновками відповідача
про порушення ним вимог ст.11 Закону
України №481/95-ВР та п.20 ч.5 Положення про
виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2010
року №1251, оскільки викладені в акті
перевірки порушення не відповідають
дійсності, а тому відсутні підстави для
застосування фінансових санкцій
відповідно до абз.15 ч.2 ст.17 Закону
України № 481/95-ВР.

З огляду на викладене, в судовому
засіданні представник позивача
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись з
позовними вимогами, подав письмові
заперечення проти адміністративного
позову в яких заперечував проти їх
задоволення, посилаючись на
правомірність спірних рішень, що
прийняті на підставі акту перевірки
від 15.04.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог та просив суд відмовити у їх
задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, дослідивши та
оцінивши надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає частковому задоволенню,
з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини у
справі та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва Серії НОМЕР_1
ОСОБА_3 з 28.05.2010 року зареєстрована як
фізична особа-підприємець (а.с.11).
Відповідно до Витягу з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
станом на 24.07.2013 року позивач
зареєстрований за адресою
місцепроживання - АДРЕСА_1 (а.с.52).
Відповідно до Довідки від 31.05.2010 року
№39066 позивач з 31.05.2010 року перебуває на
обліку платників податків в ДПІ у м.
Чернівцях за №39066 (а.с.53).

02.12.2013 року позивачу видано Торговий
патент Серії НОМЕР_3 на право
здійснення підприємницької діяльності
у сфері громадського харчування, строк
дії якого з 12.12.2013 року по 30.11.2018 року
(а.с.56).

12.12.2013 року позивачу видано Ліцензію
Серії НОМЕР_2 на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, строк дії ліцензії - з 12.12.2013
року до 12.12.2014 року (а.с.54).

Як вбачається із матеріалів справи, в
період з 01.04.2014 року по 08.04.2014 року
представниками відповідача, на
підставі направлень на перевірку від
01.04.2014 року №003236 та №003235 (а.с.29-30),
проведено перевірку за дотриманням
суб'єктом господарської діяльності
ОСОБА_3 порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі
свідоцтв про державну реєстрацію,
виробництва та обігу підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

В ході перевірки встановлено наступне:
1. на момент проведення перевірки
господарської діяльності в
барах-ресторанах за адресою АДРЕСА_2
господарська діяльність
здійснювалась, споживачі
обслуговувались. На місці проведення
розрахунків за барною стійкою в
барі-ресторані по вул. Головній, 34
знаходились алкогольні напої, що не
позначені марками акцизного податку в
порядку, зазначеного законодавством, а
саме: 1) Текіла "OMECA", 40%, емк.1 л., Мексика
по ціні 700,00грн; 2) Віскі "JIMCEN", 40%, емк.1 л.
по ціні 700,00грн; 3) Ром "BACARDI", 40%, емк.1 л. по
ціні 400,00грн; 4) Лікер "DEKVJRER", 23%, емк. 1л. по
ціні 308,00 грн; 5) Лікер "WILDSTRAWBERRY", 23%, емк.
1л. по ціні 308,00 грн. Всього на загальну
суму за цінами реалізації - 2560,00грн.

2. невідповідність готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
РРО - 20,00грн.

3. не роздруковано фіскальні звітні
чеки РРО за 08.02.2014 року, 11.12.2013 року,
30.11.2013 року, 13.04.2013 року, 10.10.2013 року,
13.10.2013 року, 11.12.2013 року, 11.12.2013 року,
06.02.2014 року, 20.02.2014 року, всього 10
випадків.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №634/24/12/21-21 від 08.04.2014
року (а.с.12-13), яким зафіксовано наступні
порушення:

- ст. 11 Закону України № 481/95-ВР та ч.5 п. 20
постанови Кабінету Міністрів України
№1251 від 27.12.2010 року "Про затвердження
положення про виготовлення,
збереження, продаж марок акцизного
податку та маркування алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" -
зберігання та реалізація алкогольних
напоїв без марок акцизного податку.

- п. 9 ст. 3 Закон України №265/95-ВР - не
роздруковані фіскальні звітні чеки РРО
в 10-ти випадках за 08.02.2014року,
11.12.2013року, 30.11.2013року, 13.04.2013року,
10.10.2013року, 13.10.2013року, 11.12.2013року,
11.12.2013року, 06.02.2014року, 20.02.2014року

- п. 13 ст. 3 Закону України №265/95-ВР -
невідповідність сум готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій;

З приводу висновків вказаних в акті
перевірки, позивач пояснила, що
походження алкогольних напоїв без
марок акцизного податку, що були
виявлені в барі під час перевірки, їй не
відоме (а.с.31). Під час перевірки були
відібрані пояснення у бармена
бару-ресторану по вул. Головній, 34, м.
Чернівці, який пояснив, що походження
алкогольних напоїв без марок акцизного
податку, що були виявлені в барі під час
перевірки, йому не відоме.
Нероздрукування фіскальних звітних
чеків було допущено по причині
несправності РРО (а.с.32).

На підставі акта перевірки
№634/24/12/21-21 від 08.04.2014 року,
відповідачем винесено спірні рішення,
а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми
"С" від 15.04.2014 року №, яким до
позивача застосовано суму штрафних
санкцій в розмірі 3401,00 грн (а.с.14).

- рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.04.2014 року №000008, яким до
позивача застосовано фінансові
санкції у вигляді штрафу у розмірі 8500
грн (а.с.15).

До вказаних спірних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та й
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Щодо правомірності податкового
повідомлення-рішення форми "С" від
15.04.2014 року №, яким за порушення
п.9, 13 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року до
відповідача застосовано суму штрафних
санкцій в розмірі 3401,00 грн, судом
встановлено такі обставини та зроблено
наступні висновки по суті спору.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (Закон
України №265/95-ВР) суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України № 265/95-ВР
вимоги щодо реалізації фіскальних
функцій реєстраторами розрахункових
операцій для різних сфер застосування
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.2 Вимог щодо реалізації
фіскальних функцій реєстраторами
розрахункових операцій для різних сфер
застосування, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.2002
року №199 для цілей фіскальних вимог
також використовуються такі поняття:
Z-звіт - денний звіт з обнуленням
інформації в оперативній пам'яті та
занесенням її до фіскальної пам'яті
реєстратора; зміна - період роботи
реєстратора від реєстрації першої
розрахункової операції після
виконання Z-звіту до виконання
наступного Z-звіту.

З матеріалів справи встановлено, що під
час перевірки позивача виявлено
нероздрукування ним денних фіскальних
звітних чеків РРО в кількості 10-ти штук
за: 08.02.2014 року, 11.12.2013 року, 30.11.2013 року,
13.04.2013 року, 10.10.2013 року, 13.10.2013 року,
11.12.2013 року, 11.12.2013 року, 06.02.2014 року,
20.02.2014 року.

Пункт 4 статті 17 Закону України №265/95-ВР
встановлює відповідальність за
вказане порушення, так у разі
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Як встановлено з матеріалів справи,
приймаючи рішення про застосування
штрафних санкцій, відповідач здійснив
розрахунок їх суми, виходячи з
розрахунку двадцяти неоподаткованих
мінімумів за кожне невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку (340*10=3400), однак суд вважає та
звертає увагу на неможливість
застосування до позивача штрафних
санкцій за кожен факт невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку, з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний Суд України у постанові від
16.04.2013 року по справі №21-89а13 вказує, що
за вчинення порушень, про які йдеться у
п.4 ст.17 Закону України №265/95-ВР,
відповідний орган державної
податкової служби України може
застосовувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі 20-ти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
випадків невиконання щоденного друку
фіскального звітного чека та/або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій, виявлених під
час перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності, який здійснює розрахункові
операції за товари (послуги).

Тобто, неправомірним є визначення
позивачу розміру штрафу за порушення
п.9 ст.3 Закону України №265/95-ВР з
урахуванням кількості виявлених
випадків, так як не виконуючи протягом
певного періоду обов'язок щодня
друкувати фіскальний звітний чек,
суб'єкт підприємницької діяльності
вчиняє продовжуване порушення, а не
зберігаючи цей чек у книзі обліку
розрахункових операцій - триваюче.

З огляду на викладені обставини, суд
дійшов висновку, що позивач
неправильно здійснив розрахунок
штрафних (фінансових) санкцій,
застосувавши штраф окремо до кожного
виявленого випадку порушення Закону
України №265/95-ВР, а тому позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення форми "С" від
15.04.2014 року № на суму 3060грн, при
цьому, суд вважає правомірним спірне
рішення на суму штрафних санкцій в
розмірі 340 грн - за невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку.

Крім того, оскаржуваним податковим
повідомлення-рішення форми "С" від
15.04.2014 року № за порушення п.13 ст.3
Закону України №265/95-ВР до позивача у
відповідності до п.1 ст.17 цього ж Закону
застосовано суму штрафних санкцій в
розмірі 1 (одна) грн, яка в ході судового
розгляду позивачем не оскаржувалась, а
тому судом не надано оцінку
правомірності застосування до
позивача цієї штрафної санкції.

Таким чином, податкове повідомлення
рішення форми "С" від 15.04.2014 року №
в частині застосування штрафних
санкцій на суму 3060,00 грн, суд вважає
протиправним та таким, що підлягаю
скасуванню.

Щодо правомірності рішення про
застосування фінансових санкцій від
15.04.2014 року №000008, яким за порушення ст.11
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 року та ч.5
п.20 Постанови Кабінету Міністрів
України №1251 від 27.12.2010 року "Про
затвердження положення про
виготовлення, збереження, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" до позивача застосовано
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі 8500 грн за зберігання та
реалізацію напоїв без марок акцизного
податку, судом встановлено такі
обставини та зроблено наступні
висновки по суті спору.

Основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту,
імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України визначаються
Законом України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" від 19.12. 1995 року №481/95-BP (Закон
України №481/95-BP).

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону
України №481/95-BP алкогольні напої та
тютюнові вироби, які виробляються в
Україні, а також такі, що імпортуються в
Україну, позначаються марками
акцизного податку в порядку,
визначеному законодавством.

01.01.2011 року з набранням чинності
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VI (ПК України) втратив
чинність Закон України "Про акцизний
збір на алкогольні напої та тютюнові
вироби" від 15.09.1995 року № 329/95-ВР.

Пунктом 226.1. статті 226 ПК України
встановлено, що у разі виробництва на
митній території України алкогольних
напоїв і тютюнових виробів чи ввезення
таких товарів на митну територію
України платники податку зобов'язані
забезпечити їх маркування марками
встановленого зразка у такий спосіб,
щоб марка акцизного податку
розривалася під час відкупорювання
(розкривання) товару. Наявність
наклеєної в установленому порядку
марки акцизного податку встановленого
зразка на пляшці (упаковці)
алкогольного напою та пачці (упаковці)
тютюнового виробу є однією з умов для
ввезення на митну територію України і
продажу таких товарів споживачам, а
також підтвердженням сплати податку та
легальності ввезення товарів (п.226.2.
ст.226 ПК України).

Згідно п.226.3. ст.226 ПК України
виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
здійснюються відповідно до Положення
про виготовлення, зберігання, продаж
марок акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.12.2010
року №1251(Положення №1251).

Контроль за наявністю марок на пляшках
(упаковках) алкогольних напоїв і на
пачках (упаковках) тютюнових виробів
під час їх транспортування, зберігання
та продажу здійснюють територіальні
органи Міністерства доходів і зборів
(ч.2 п.20 Положення №1251)

У відповідності до ч.5 п.20 Положення №1251
вважаються такими, що немарковані
алкогольні напої та тютюнові вироби,
зокрема, алкогольні напої та тютюнові
вироби з підробленими марками та
алкогольні напої та тютюнові вироби,
марковані з порушенням вимог цього
Положення, та/або марками, що не
видавалися безпосередньо виробнику
або імпортеру зазначеної продукції

Згідно п.21 Положення №1251 для
прикріплення марок використовується
клей (дисперсійний, дескрин тощо), який
не дає змоги зняти їх з виробів без
пошкодження і змивається у разі
потреби в митті пляшок для повторного
їх використання. Марки наклеюються на
пляшку П- чи Г-подібним способом через
горловину (п.22 Положення №1251).

Пунктом 24 Положення №1251 встановлено,
що ввезення на митну територію України,
зберігання, транспортування, прийняття
на комісію з метою продажу та продаж на
митній території України маркованих з
порушенням вимог цього Порядку
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів забороняється.

Згідно п. 226.11. ст.226 ПК України ввезення
на митну територію України, зберігання,
транспортування, прийняття на комісію
з метою продажу та продаж на митній
території України не маркованих в
установленому порядку алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
забороняються.

Пунктом 228.3. ст.226 ПК України
встановлено, шо у разі виявлення фактів
ввезення на митну територію України,
зберігання, транспортування та продажу
на митній території України
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
без наявності марок акцизного податку
встановленого зразка, контролюючі
органи, зазначені у пункті 228.2 цієї
статті, вилучають такі товари з
вільного обігу та подають відповідні
матеріали до суду для винесення
постанови про їх вилучення в дохід
держави (конфіскацію).

Відповідно до абз.13 ст.1 Закону України
№481/95-BP роздрібна торгівля - це
діяльність по продажу товарів
безпосередньо громадянам та іншим
кінцевим споживачам для їх особистого
некомерційного використання незалежно
від форми розрахунків, у тому числі на
розлив у ресторанах, кафе, барах, інших
суб'єктах господарювання громадського
харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації
товарів, у тому числі на розлив, в
одному торговому приміщенні (будівлі)
за місцем його фактичного
розташування, для тютюнових виробів -
без обмеження площі, для алкогольних
напоїв - торговельною площею не менше 20
кв. м, обладнане електронними
контрольно-касовими апаратами
(незалежно від їх кількості) або де є
товарно-касові книги (незалежно від їх
кількості), в яких фіксується виручка
від продажу алкогольних напоїв та
тютюнових виробів незалежно від того,
чи оформляється через них продаж інших
товарів (абз.14 ст.1 Закону України №
481/95-BP).

Роздрібна торгівля алкогольними
напоями (крім столових вин) або
тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій (ст. 15 Закону України №
481/95-BP).

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону
України № 481/95-BP за порушення норм цього
Закону щодо виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами
посадові особи і громадяни
притягаються до відповідальності
згідно з чинним законодавством.

Абзацом 15 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-BP
встановлено, що у разі виробництва,
зберігання, транспортування,
реалізації фальсифікованих
алкогольних напоїв чи тютюнових
виробів; алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів без марок акцизного
податку встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного
податку до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів в розмірі 200 відсотків
вартості товару, але не менше 8500
гривень.

Крім того, у відповідності до ст.164-5
Кодексу України про адміністративні
правопорушення України встановлено
відповідальність за зберігання або
транспортування алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів, на яких немає марок
акцизного податку встановленого
зразка посадовими особами
підприємств-виробників, імпортерів і
продавців цих товарів, а статтею 156
зазначеного Кодексу - за роздрібну або
оптову, включаючи імпорт або експорт,
торгівлю спиртом етиловим, коньячним
або плодовим або роздрібну торгівлю
алкогольними напоями чи тютюновими
виробами без марок акцизного податку.

Таким чином продавці алкогольних
напоїв та тютюнових виробів за
недодержання порядку реалізації цих
товарів несуть відповідальність у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до абз.1 п.22 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від
30.07.1996року №854 продаж алкогольних
напоїв на розлив для споживання на
місці здійснюється тільки закладами
ресторанного господарства та
спеціалізованими відділами
підприємств, що мають статус закладів
ресторанного господарства,
підприємств з універсальним
асортиментом товарів.

Актом перевірки №634/24/12/21-21 від
08.04.2014 року зафіксовано, що на момент
проведення перевірки господарської
діяльності позивача в барах-ресторанах
за адресою вул. Головна, 34, вул. І.
Франка,3 у м. Чернівцях господарська
діяльність здійснювалась, споживачі
обслуговувались. На місці проведення
розрахунків за барною стійкою в
барі-ресторані по вул. Головній, 34
знаходились алкогольні напої, що не
позначені марками акцизного податку в
порядку, зазначеного законодавством, а
саме: 1) Текіла "OMECA", 40%, емк.1 л., Мексика
по ціні 700,00грн; 2) Віскі "JIMCEN", 40%, емк.1 л.
по ціні 700,00грн; 3) Ром "BACARDI", 40%, емк.1 л. по
ціні 400,00грн; 4) Лікер "DEKVJRER", 23%, емк. 1л. по
ціні 308,00 грн; 5) Лікер "WILDSTRAWBERRY", 23%, емк.
1л. по ціні 308,00 грн. Всього на загальну
суму за цінами реалізації - 2560,00грн.

Як встановлено судовим розглядом,
позивач здійснює підприємницьку
діяльність у сфері громадського
харчування та відповідно до Ліцензію
Серії НОМЕР_2 має право на здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями, що у відповідності до абз.1 п.22
Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.07.1996року №854 та ст. 15 Закону
України №481/95-ВР дає право позивачу на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями, в тому числі на розлив.

В ході судового розгляду позивачем
стверджувалось та не спростовано
представником відповідача те, що
визначені в акті перевірки
№634/24/12/21-21 від 08.04.2014 року
алкогольні напої, що не позначені
марками акцизного податку, не
знаходились на зберіганні за барною
стійкою, а перебували на місці
проведення розрахунків за барною
стійкою безпосередньо в реалізації на
розлив з відкритих (відкупорених)
пляшок і, відповідно, були без марок
акцизного податку, оскільки марка
акцизного податку під час
відкупорювання (розкривання) товару
розривалася, що в свою чергу не
суперечить п.226.1. ст.226 Податкового
кодексу України.

Крім того, в ході судового розгляду
представником відповідача не надано
доказів вилучення у позивача
визначених актом перевірки
алкогольних напоїв без марок акцизного
податку, як це передбачено п. 228.3. ст.226
ПК України, що в свою чергу дає суду
підстави вважати необгрунтованими
висновки відповідача про зберігання та
реалізацію позивачем алкогольних
напоїв з порушенням ст.11 Закону України
№481/95-ВР та ч.5 п.20 Положення №1251.

Окрім того, представником відповідача
не надано суду доказів про притягнення
до адміністративної відповідальності
продавця алкогольних напоїв за
зберігання та реалізацію алкогольних
напоїв без марок акцизного податку, як
це передбачено статтями 164-5, 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення України, що у
відповідності до ч. 4 ст. 72 КАС України
підтверджувало б чи мало місце діяння
та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи встановлені обставини у
справі та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що
приймаючи оскаржуване рішення про
застосування фінансових санкцій від
15.04.2014 року №000008 відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, діяв не у спосіб,
що передбачений законами України,
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття цього рішення та не
розсудливо, а тому воно є протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
відповідач при прийнятті спірних
рішень діяв всупереч вимог ст.19
Конституції України, та ч.3 ст.2 КАС
України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, повно,
всебічно дослідивши докази по справі,
об'єктивно оцінивши їх, суд приходить
до висновку, що відповідач, як суб'єкти
владних повноважень лише частково
довів правомірність прийнятих ним
рішень, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Щодо сплати і присудження судового
збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Пунктом 3 ч.2 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" визначено ставки
судового збору за позовами майнового
характеру у розмірі 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною 3 ст.4 цього ж Закону визначено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до квитанції №239 від 16.05.2014
року позивачем при зверненні до суду
сплачено судовий збір у розмірі 365,40грн,
в тому числі за оскарження податкового
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року - 182,70грн та за рішення про
застосування фінансових санкцій від
15.04.2014 року №000008 - 182,70грн.

При вирішенні спору по суті, судом
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в частині скасування податкового
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року в загальній сумі 340,00 грн, що
становить 10% від загальної суми цього
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи зазначені вище норми
Закону, та розмір діючої мінімальної
заробітної плати на час звернення до
суду, на користь позивача слід стягнути
з Державного бюджету України судовий
збір в сумі 182,70грн за оскарження
рішення про застосування фінансових
санкцій від 15.04.2014 року №000008 та 164,43грн
(182,70грн * 90% (3400,00грн : 100% * 10%)) за
оскарження податкового
повідомлення-рішення № від 15.04.2014
року відповідно до частини задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 70, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративного позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області від
15.04.2014 року № в частині
застосування штрафних санкцій на суму
3060,00грн., в іншій частині рішення
залишити без змін.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м.Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про застосування фінансових
санкцій від 15.04.2014 року №000008.

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 сплачений нею
судовий збір, відповідно до частини
задоволених позовних вимог, згідно
квитанції №239 від 16.05.2014року в сумі 347
(триста сорок сім) грн 13 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 14
липня 2014 року (13.07.2014 року - вихідний
день).

Суддя
В.О. Григораш