Справа № 810/4493/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року м.
Київ К/800/4977/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р.

у справі № 810/4493/13-а

за позовом Дочірнього підприємства
«ШРБУ №100» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України»

до Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство «ШРБУ №100»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» (далі -
позивач, ДП «ШРБУ №100») звернулось до
суду з позовом до Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
відповідач, Вишгородська ОДПІ) про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 29 березня 2013
року № та № .

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р.
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Вишгородська ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ДП «ШРБУ №100», посилаючись на те,
що касаційна скарга є необґрунтованою,
просить залишити її без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р. -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Вишгородському районі Київської
області проведено позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Фаворит Груп «Нові Технології» за
період листопад - грудень 2011 року та ТОВ
«Бюро Ейнштейн» за період 2012 року, за
результатами якої складено акт від 13
березня 2013 року № 150/22-00/5423018.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог пункту 198.1 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, в р?езультаті чого
занижено грош?ові зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 502197,00
грн., та? пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
в результат чого занижено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
543993,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 502197,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 51099,00 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 543993,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 176054,00 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включ?аються до складу
витрат витра?ти, не підтверджені
відповідн?ими розрахунковими,
платіжни?ми та іншими первинними
докум?ентами, обов'язковість веденн?я і
зберігання яких передбаче?на правилами
ведення бухгалт?ерського обліку та
нарахуван?ня податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
посл?уг з метою їх подальшого
викор?истання в оподатковуваних
оп?ераціях у межах господарсько?ї
діяльності платника податк?у;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
нео?боротних матеріальних актив?ів та
незавершених капітальн?их інвестицій у
необоротні ка?пітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальш?ого використання в
оподатков?уваних операціях у межах
госп?одарської діяльності платни?ка
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
договору поставки від 01.11.2011 р. № 108, ТОВ
«Фаворит груп «Нові технології»
передало у власність позивачу бітум,
мазут, дизельне пальне, бутанол та інші
хімічні добавки, що підтверджено
видатковими накладними та податковими
накладними.

Товар від ТОВ «Фаворит груп «Нові
технології» на користь позивача було
перевезено силами контрагентів ТОВ
«Фаворит груп «Нові технології», що
підтверджено товарно-транспортними
накладними.

Також 06 лютого 2012 року між позивачем та
ТОВ «Бюро Ейнштейн» укладено договір
купівлі-продажу № 06-02/12-2, згідно умов
якого, ТОВ «Бюро Ейнштейн»
зобов'язується передати у власність
позивача товар (нафтопродукти), а
позивач приймає та оплачує товар у
кількості, якості та асортименті, які
визначаються у видаткових накладних.

Виконання зазначеного договору
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
видатковими накладними, податковими
накладними та рахунками фактури.

Товар від ТОВ «Бюро Ейнштейн»
перевозився залізничним транспортом,
що підтверджено договором зберігання
від 03 травня 2012 року № 03-05/12-2,
вантажними накладними, актами про
вигризку та зберігання бітуму,
прибутковим ордером №544, матеріальним
звітом за липень 2012 року.

Крім того, придбаний у ТОВ «Бюро
Ейнштейн» та ТОВ «Фаворит груп «Нові
технології» товар був використаний у
власній господарській діяльності, що
підтверджено первинними документами.

Також, як правильно в?становлено
судами, ТОВ «Бюро Ейнштейн» та ТОВ
«Фаворит груп «Нові технології»,
здійснюючи господарські операції з
позивачем, були в?несені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Отже, позивачем реально здійснені та
ф?актично виконані господарсь?кі
операції по взаємовідноси?нах з ТОВ
«Фаворит груп «Нові технології» та ТОВ
«Бюро Ейнштейн», що підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для формування
валових витрат та нарахування
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обстав?ин, касаційна скарга
відповід?ача підлягає відхиле?нню, а
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р. та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
відхилити.

2.Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 р.
залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов