Справа № 405/5819/14-а
Суддя: Циганаш І. А.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/5819/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року Ленінський районний
суд м. Кіровограда в складі:

головуючого - судді: Циганаш І.А.

при секретарі - Возлюбленій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді справу за
адміністративним позовом Громадської
організації «Центр співпраці та
підтримки міжнародних проектів» в
інтересах членів громадської
організації та з метою захисту
суспільних інтересів територіальної
громади міста Кіровограда до
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради, третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідача
Командитне товариство
«Автолегіон–Варванської Ю.В.» про
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради № 303 від 19
червня 2014 року « Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування»,
зобов'язання вчинити певні дії та
утримуватись від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2014 року Громадська
організація «Центр співпраці та
підтримки міжнародних проектів» в
інтересах членів громадської
організації та з метою захисту
суспільних інтересів територіальної
громади міста Кіровограда звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
зазначив, що Громадська організація
«Центр співпраці та підтримки
міжнародних проектів» є громадським
Об'єднанням зі статусом юридичної
особи, зареєстроване 29 квітня 2013 року
реєстраційною службою
Кіровоградського міського управління
юстиції та діє згідно з Конституцією,
чинним законодавством України та
власним Статутом,Громадська
організація може захищати в суді
особисті немайнові та майнові права як
своїх членів, так і права та
охоронювані законом інтереси інших
осіб, які звернулися до неї за таким
захистом, а також суспільні інтереси
(частина перша статті 1, пункт 2 частини
першої статті 21 Закону України «Про
громадські об'єднання», пункт 2.6.
рішення Конституційного Суду України
від 28 листопада 2013 р. № 12-рп/2013р).

Згідно з частиною 2 статті 171 КАС
України, особливості провадження у
справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування та інших
суб'єктів владних повноважень), право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи, які є
суб'єктом правовідносин, у яких буде
застосовано цей акт. Позивач
відповідає цим вимогам, враховуючи те,
що він діє в інтересах членів
громадської організації та на захист
суспільних інтересів територіальної
громади міста Кіровограда згідно із
Законом України «Про громадські
об'єднання», Статутом позивача,
Свідоцтвом про реєстрацію
громадського об'єднання та з
урахуванням пункту 2.6. Рішення
Конституційного Суду України від 28
листопада 2013 р. № 12-рп/2013, а оскаржуване
рішення буде застосовано в
правовідносинах щодо членів
громадської організації, які є
жителями міста Кіровограда, та до
територіальної громади міста в цілому,
як пасажирів громадського транспорту,
вимушених безпідставно сплачувати
транспортні послуги згідно з рішенням
виконкому № 303 за тарифами, що не є
обгрунтованими та законними.

19 червня 2014 р. виконавчий
комітет Кіровоградської міської ради
прийняв на своєму засіданні рішення №
303 «Про погодження вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
автобусних маршрутах загального
користування».

20 червня 2014 р. рішення виконкому
№ 303 було опубліковане в друкованому
виданні виконкому та Кіровоградської
міської ради «Вечірня газета», тому
набуло чинності.

Цим рішенням було погоджено так
званий тимчасовий тариф на проїзд у
громадському транспорті у зв'язку з
задоволенням міською радою 03 червня 2014
року подання прокурора м. Кіровограда,
яким скасовано рішення виконкому КМР №
232 від 29.04.2014 р. як незаконне й
необгрунтоване економічно. Дане
рішення є регуляторним актом, однак
прийняте на їх думку з грубим
ігноруванням й порушенням норм чинного
законодавства, а тому має бути визнане
незаконним, скасоване як
необгрунтоване та таке, що прийняте з
грубим порушенням процедури прийняття
рішень з наступних підстав.

По-перше, оскаржуване рішення
виконкому за своєю суттю є
регуляторним актом. Порядок здійснення
державної регуляторної політики
органами та посадовими особами
місцевого самоврядування визначений
статтями 1, 2, 3, 7 - 9, 12, 13, 20, 21, Розділом VI
Закону України « Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

Рішення виконкому № 303 є регуляторним
актом, оскільки прийняте регуляторним
органом, встановлює тарифи на послуги,
розраховані на неодноразове
застосування, стосуються
невизначеного кола осіб (споживачів
послуг) та регулюють господарську
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері надання послуг пасажирських
перевезень.

При виданні нормативного акту
(рішення) виконком, як регуляторний
орган місцевого самоврядування, мав
однозначно керуватися Законом про
регуляторну політику.

Закон про регуляторну політику
зобов'язує регуляторні органи
дотримуватися визначеної цим Законом
процедури підготовки, прийняття та
відстеження результативності
регуляторних актів. Підпункт 2 пункту
«а» статті 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
також забов'язує виконавчий орган
міської ради встановлювати тарифи в
порядку і межах визначених законом.

Підготовлений проект регуляторного
акта та його аналізу регуляторного
впливу (АРВ) регуляторний орган повинен
довести до відома всіх зацікавлених
осіб, тобто оприлюднити. Таку вимогу
містить стаття 9 Закону про регуляторну
політику.

Строк, протягом якого від фізичних
та юридичних осіб, їх об'єднань
приймаються зауваження та пропозиції
до оприлюдненого проекту
регуляторного акта та АРВ,
встановлюється розробником проекту
регуляторного акта і не може бути
меншим ніж 1 місяць та більшим ніж 3
місяці з дня оприлюднення цих
документів. Усі зауваження і
пропозиції щодо проекту регуляторного
акта та АРВ, одержані протягом
встановленого строку, підлягають
обов'язковому розгляду розробником
цього проекту. За результатами цього
розгляду розробник проекту
регуляторного акта повністю чи
частково враховує одержані зауваження
і пропозиції або мотивовано їх
відхиляє.

Регуляторний акт - рішення виконкому
№ 303 не було оприлюднене у строки,
передбачені Законом про регуляторну
політику.

Жодна з процедурних дій, передбачених
Законом про регуляторну політику не
була вчинена виконкомом при підготовці
рішення, а саме рішення спонукало
прийняти рішення Кіровоградської
міської ради від 03 червня 2014 року № 3154
«Про розгляд подання прокурора м.
Кіровограда».

Відповідно до статті 36 Закону про
регуляторну політику, регуляторний акт
не може бути прийнятий або схвалений
уповноваженим на це органом чи
посадовою особою місцевого
самоврядування, якщо наявна хоча б одна
з таких обставин:

1) відсутній аналіз
регуляторного впливу;

2) проект регуляторного акта не
був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих
обставин орган чи посадова особа
місцевого самоврядування має право
вжити передбачених законодавством
заходів для припинення виявлених
порушень, у тому числі відповідно до
закону скасувати або зупинити дію
регуляторного акта, прийнятого з
порушеннями.

Згідно з частиною третьою статті 17
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» законопроекти та
проекти інших нормативно-правових
актів, що передбачають надання пільг,
переваг окремим суб'єктам
господарювання, а також делегування
повноважень органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування,
з метою їх громадського обговорення
розміщується на офіційних веб-сайтах
органів державної влади, місцевого
самоврядування невідкладно, але не
пізніше ніж за 20 робочих днів до дня їх
розгляду з метою прийняття.

Відповідно до даних офіційного
сайту Кіровоградської міської ради та
її виконавчого комітету в мережі
інтернет проект рішення виконкому № 303
було оприлюднене, однак враховуючи, що
його прийняття зумовлене рішенням
Кіровоградської міської ради від 03
червня, то строки оприлюднення,
передбачені законодавством, явно
порушені, оскільки таке рішення мало б
бути оприлюднене щонайпізніше 21 травня
2014 року, за для виконання вимоги закону
щодо оприлюднення не пізніше 20 робочих
днів до дня розгляду з метою прийняття,
так як проект рішення було розглянуто
вперше 18 червня 2014 року, однак
відхилено 6 із 9 членів виконкому КМР.

Зважаючи на те, що процедуру
підготовки та оприлюднення
регуляторного акту не було здійснено
взагалі, такий акт, прийнятий з
порушенням вимог чинного
законодавства й має бути визнаний
незаконним та скасований судом.

По-друге, однією із ключових підстав
відповідача в прийнятті рішення про
підвищення для населення вартості
проїзду стала необхідність
врегулювання тарифу внаслідок
визнання попереднього рішення
виконкому незаконним та скасування
його Кіровоградською міською радою
(рішення № 3154 від 03.06.2014 р.).

Згідно з пунктом 15 частини першої
статтею 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до виключної
компетенції міської ради належить
скасування актів виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень.

Рішення, які не відповідають закону є
незаконними, а ті, які не відповідають
Конституції України -
неконституційними.

Згідно зі статтею 10 Закону України
«Про автомобільний транспорт», тарифна
політика на автомобільному транспорті
має задовольняти підприємницький
інтерес, забезпечувати розвиток
автомобільного транспорту,
стимулювати впровадження новітніх
технологій перевезень, застосування
сучасних типів транспортних засобів, а
також сприяти вирішенню таких завдань:
- збільшення можливостей суб'єктів
господарювання щодо забезпечення
потреб споживачів у послугах,
залучення інвестицій у розвиток
автомобільного транспорту та
досягнення сталих економічних умов
роботи; -стимулювання конкуренції
та появи нових суб'єктів
господарювання, які належать до
автомобільного транспорту; -
забезпечення балансу між
платоспроможним попитом на послуги та
обсягом витрат на їх надання; -
забезпечення стабільності, прозорості
та прогнозованості тарифів.

На виконання вимог Закону України
«Про автомобільний транспорт»
центральний орган державної влади,
відповідальний за реалізацію
державної політики у сфері транспорту
та пасажирських перевезень прийняв
відповідну методику та формулу
розрахунку тарифів. Методики
розрахунку тарифів на послуги
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженого наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 17.11.2009 р. № 1175.

Рішення виконкому № 303 не грунтується
на цих даних та вводиться фактично як
тимчасовий тариф, що не передбачено
чинним законодавством України.

Жодним нормативно-правовим актом не
передбачено процедури та обставин
прийняття тимчасових тарифів на
перевезення пасажирів. На їх думку
рішення міської ради, яким скасовано
попередній тариф на проїзд, має
наслідком відновлення дії попередніх
рішень виконкому КМР, якими було
врегульовано питання ціни проїзду в
громадському транспорті.

По - третє, рішення виконкому за своєю
суттю та змістом не відповідає вимогам
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», оскільки
згідно з підпунктом 2 пункту «а» статті
28 цього Закону, на який до речі послався
виконком у своєму рішенні № 303, до
відання виконавчих органів міських рад
належить встановлення в порядку і в
межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні (крім
тарифів на теплову енергію,
централізоване водопостачання та
водовідведення, перероблення та
захороненпя побутових відходів,
послуги з централізованого опалення,
послуги з централізованого постачання
холодної води, послуги з
централізованого постачання гарячої
води, послуги з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем), які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Відповідно до пункту і розділу 9
Регламенту виконавчих органів
Кіровоградської міської ради,
затвердженого рішенням виконкому
Кіровоградської міської ради від 26
квітня 2011 року № 455, розробником
проекту рішення виконавчого комітету
міської ради є виконавчий орган
міської ради, який здійснює його
підготовку та вносить на розгляд
виконавчого комітету міської ради.

Згідно з пунктом 3.9. Положення про
управління розвитку транспорту та
зв'язку Кіровоградської міської ради,
затвердженого рішенням
Кіровоградської міської ради від 24
лютого 2011 року № 218, управління
здійснює підготовку та розробку
проектів рішень про встановлення
(затвердження або погодження) в порядку
і межах, визначених чинним
законодавством, тарифів щодо оплати
транспортних послуг підприємствам
усіх форм власності.

Тобто підготовку рішення виконкому
№ 303 здійснювало управління розвитку
транспорту та зв'язку Кіровоградської
міської ради (виконавець - Вергун О.С.,
головний спеціаліст управління).

Дійсно, до 22 липня 2010 року, виконавчі
органи місцевих рад згідно з
підпунктом 2 пункту «а» статті 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
мали компетенцію щодо «встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів щодо оплати
побутових, комунальних, транспортних
та інших послуг, які надаються
підприємствами та організаціями
комунальної власності відповідної
територіальної громади; погодження в
установленому порядку цих питань з
підприємствами, установами та
організаціями, які не належать до
комунальної власності».

Однак, Законом № 2479-VI від 09.07.2010 року
«Про державне регулювання в сфері
комунальних послуг» підпункт 2 пункту
«а» статті 28 згадуваного вище Закону
було викладено у новій редакції, яка із
змінами, внесеними надалі в поточній
редакції станом на 19 червня 2014 року
(момент ухвалення рішення виконкому №
303) надавала право на встановлення
тарифів на транспортні послуги.

Тому, позивач приходить до висновку,
що окрім усіх інших порушень допущених
при прийнятті рішення виконкому № 303,
відповідач прийняв його на підставі та
у спосіб повноважень наданих йому
застарілою нормою Закону, яка втратила
свою чинність з 22 липня 2010 року.

Це означає, що 19 червня 2014 року
відповідач не мав права приймати
рішення у формі погодження вартості
разового проїзду одного пасажира на
міських автобусних маршрутах
загального користування.

Погодження і встановлення в
розумінні цих правовідносин на
переконання позивача є поняттями
нетотожними, оскільки згідно зі
згадуваною вище нормою підпункту 2
пункту «а» статті 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
законодавець цілком ясно розмежував
поняття «встановлення тарифів» для
перевізників комунальної форми
власності і «погодження тарифів» для
перевізників не комунальної форми
власності.

Однак, згідно з пунктом 1.9. Методики
розрахунку тарифів на послуги
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 17.11.2009 р. № 1175 поняття
(термін) «тариф регульований»
вживається в такому значенні - тариф на
Послуги, який відповідно до
законодавства встановлюється
(затверджується або погоджується).
Проте, суду слід зважати на те, що
Методика була затверджена у листопаді
2009 року, коли ще діяв підпункт 2 пункту
«а» статті 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» у
попередній редакції, якою дійсно
допускалась можливість погодження
тарифів. Слід також зважати на те, що
згідно із Конституцією України закон
має вищу юридичну силу ніж підзаконний
акт, яким є наприклад наказ
міністерства чи рішення міської ради,
тому ні з огляду на Закон України «Про
місцеве самоврядування», ні з огляду на
Методику розрахунку тарифів,
відповідач не мав права встановлювати
тариф на транспортні послуги у формі
погодження. Позивач міг би погодитись
на те, що форма затвердження може
розглядатися як поняття тотожне
терміну встановлення тарифів, яке
визначене в Законі, однак погодження
тарифу не може вважатися встановленням
ні у попередній редакції Закону, ні у
цій.

Регулювання тарифів у формі
погодження було здійснене виконкомом
КМР і рішенням виконкому № 232 від 29.04.2014
р., що оскаржувалося позивачем у
Ленінському районному суді м.
Кіровограда (справа № 405/3980/14-а). Цікавим
для суду є рішення виконкому КМР № 276
від 27.05.2014 р. «Про внесення змін до
рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради від 29
квітня 2014 року № 232 «Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда», яким було замінено слово
«Погодити» на слово «Встановити» у
пункті 2 рішення виконкому № 232.
Виходячи з цього, Позивач схильний
вважати, що відповідач був обізнаний з
того, що чинить протизаконно, оскільки
вже вносив зміни до свого рішення з
мотивів викладених в даній позовній
заяві, фактично визнавши
протиправність своїх дій.

По-четверте, ціна є вираженим у
грошовій формі еквівалентом одиниці
товару (продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору, крім
ставок і зборів, що використовуються в
системі оподаткування (частина
Державні регульовані піни
запроваджуються Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень у
встановленому законодавством порядку

Згідно з підпунктом 2 пункту «а»
статті 28 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»,
встановлення тарифів на транспортні
послуги відноситься до відання
виконавчих органів міської ради.

Тобто, в розумінні Господарського
кодексу України з урахуванням Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та Закону України «Про ціни і
ціноутворення», відповідач є державним
регулятором цін (тарифів) на
транспортні послуги в м. Кіровограді.

Політика ціноутворення, порядок
встановлення та застосування цін,
повноваження органів державної влади
та органів місцевого самоврядування
щодо встановлення та регулювання цін, а
також контролю за цінами і
ціноутворенням визначаються законом
про ціни і ціноутворення, іншими
законодавчими актами (стаття 192 ГК
України).

Згідно з пунктом 13 частини першої
статті 1 Закону України «Про ціни і
ціноутворення», фіксована ціна-
обов'язкова для застосування
суб'єктами господарювання ціна,
встановлена Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Ціноутворення - процес формування та
встановлення цін (пункт 16 частини
першої статті 1 Закону України «Про
ціни і ціноутворення»).

Органи місцевого самоврядування
забезпечують реалізацію державної
цінової політики у межах повноважень,
визначених законом (стаття 6 Закону
України «Про ціни і ціноутворення»).

Суб'єкти господарювання під час
провадження господарської діяльності
використовують: -вільні ціни; - державні
регульовані ціни.

Державні регульовані ціни
запроваджуються на товари, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, мають
істотну соціальну значущість, а також
на товари, що виробляються суб'єктами,
які займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку (частина перша
статті 12 Закону України «Про ціни і
ціноутворення»).

Державне регулювання цін
здійснюється Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень шляхом, (в
тому числі) установлення обов'язкових
для застосування суб'єктами
господарювання: фіксованих цін
(частина перша статті 13 Закону України
«Про ціни і ціноутворення»).

Виходячи з викладеного вище,
встановлена відповідачем ціна (тариф) у
формі вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда є фіксованою ціною,
визначення якої здійснюється
державним регулятором таких цін -
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради шляхом видання
відповідних рішень.

Регульовані ціни встановлюються з
мотивів та в порядку визначеному
законами України та підзаконними
актами, прийнятими на їх основі.

Водночас, в оскаржуваному рішенні
вказано, що воно прийняте в тому числі
на виконання додаткових угод з
перевізниками від 17 червня 2014 року, що
взагалі є правовим нонсенсом, оскільки
рішення органів влади та місцевого
самоврядування не можуть прийматися
для забезпечення господарських
договорів. Відповідач не є суб'єктом
господарювання, а тому договірні
відносини з перевізниками мають ознаки
адміністративного договору.

Адміністративний договір - дво- або
багатостороння угода, зміст якої
складають права та обов'язки сторін, що
випливають із владних управлінських
функцій суб'єкта владних повноважень,
який с однією із сторін угоди.

Даний позов подається з метою
захисту інтересів членів громадського
об'єднання та суспільних інтересів від
незаконних дій відповідача, а тому їх
метою є досягнення обставин внаслідок
яких, право на обгрунтовані і законні
тарифи на проїзд не будуть
порушуватися Відповідачем. Внаслідок
цього, просить суд, зобов'язати
відповідача вчинити певні дії та
утримуватися від певних дій.

Зокрема, 1) керуватися при організації
перевезень та укладенні додаткових
угод, які встановлюють тариф на
перевезення, що визначається державним
регулятором, рішеннями виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 07 квітня 2011 р. № 329 «Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування»
(пункт 1 рішення), від 14 травня 2013 року №
272 «Про встановлення вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
маршрутах загального користування у
звичайному режимі руху».

2) Утримуватись від ухвалення рішень
виконкому КМР щодо регулювання тарифів
на проїзд у громадському транспорті,
без дотримання вимог Законів України
«Про засади державної регуляторної
політики в сфері господарської
діяльності», «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Вважають рішення виконкому № 303
незаконним, прийнятим з грубим
порушенням встановленої чинним
законодавством України процедури
прийняття регуляторних рішень, а також
таким, що не доведене з економічної
точки зору та шкодить інтересам членів
громадської організації, які
проживають у місті Кіровограді,
територіальної громади міста
Кіровограда, що виступають споживачами
послуг.

Водночас, позивач підтверджує свою
готовність укласти мирову угоду з
відповідачем за умови, якщо відповідач
візьме на себе зобов'язання щодо
самостійного приведення своїх дій у
сувору відповідність з вимогами
чинного законодавства, й в подальшому
забезпечить виконання вимог Законів
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», «Про ціни і
ціноутворення», «Про засади
запобігання і протидії корупції» при
регулюванні відносин встановлення
тарифів на транспортні послуги.

Просить визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
№ 303 від 19 червня 2014 року «Про
погодження вартості разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування».
Зобов'язати виконавчий комітет
Кіровоградської міської ради та інші
виконавчі органи Кіровоградської
міської ради керуватися при
організації пасажирських перевезень
на міських автобусних маршрутах
загального користування рішеннями
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 07 квітня 2011 р. № 329 «Про
погодження вартості разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування»
від 14 травня 2013 року № 272 «Про
встановлення вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
маршрутах загального користування у
звичайному режимі руху» до моменту
встановлення нових регульованих
тарифів з дотриманням вимог та
процедур, передбачених чинним
законодавством про регуляторну
політику в сфері ціноутворення та
господарської діяльності. Зобов'язати
виконавчий комітет Кіровоградської
міської ради утримуватись від
ухвалення рішень щодо регулювання
тарифів на проїзд у громадському
транспорті без дотримання вимог
Законів України «Про засади державної
регуляторної політики в сфері
господарської діяльності», «Про засади
запобігання і протидії корупції», «Про
ціни і ціноутворення», «Про
автомобільний транспорт», «Про місцеве
самоврядування в Україні».

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представники виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради в
судовому засіданні просили в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити, зазначив, що Виконавчий
комітет Кіровоградської міської ради
вважає, що позовна заява є
безпідставною та необґрунтованою,
оскаржуване рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
дане рішення не є регуляторним актом,
не підпадає під дію Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності», а тому при його прийнятті
не потрібно було забезпечувати
дотримання встановленої названим
законом процедури прийняття
регуляторного акта.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідача
Командитне товариство «Автолегіон -
Варванської Ю.В.» просив в задоволенні
позовних вимог позивача відмовити,
оскільки позовна заява є безпідставною
та необґрунтованою.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Громадської організації «Центр
співпраці та підтримки міжнародних
проектів» не підлягають задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.2 ст.70 КАС України сторони
мають право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(органи місцевого самоврядування:
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі комітети, районні та обласні
ради.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
власних повноважень виконавчих
органів сільських, селищних та міських
рад відноситься: встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів на побутові,
комунальні (крім тарифів на теплову
енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутових
відходів, послуги з централізованого
опалення, послуги з централізованого
постачання холодної води, послуги з
централізованого постачання гарячої
води, послуги з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем), які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти ради, сільського,
селищного, міського голови, голови
районної в місті ради, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради, прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради № 329 від 07
квітня 2011 року «Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування»
погоджено вартість разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування у
режимі маршрутного таксі для ВАТ
«автобусний парк» 13527, ВАТ
«Таксомоторний парк», ТОВ «Лайт», ТОВ
«Автоінвест - Єлісаветград» та інші
згідно з додатком 1 - 2 грн. з 25 квітня 2011
року, а для ВАТ «Автобусний парк» 13527
згідно з додатком 2- 2,50 грн. з 25 квітня 2011
року (а.с.52).

У відповідності до рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради № 272 від 14 травня 2013 року
«Про встановлення вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
маршрутах загального користування у
звичайному режимі руху» погоджено
вартість разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування у
звичайному режимі руху для ПАТ
«Автобусний парк» 13527 у розмірі 2 грн. з
01 червня 2013 року, пунктом 5 вказаного
рішення зазначено, що визнано таким, що
втратило чинність рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 07 квітня 2011 року № 328 «Про
встановлення вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
автобусних маршрутах загального
користування».

Згідно рішення Кіровоградської
міської ради № 3154 від 03 червня 2014 року
«Про розгляд подання прокурора м.
Кіровограда скасовано рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 29.04.2014 року № 232 «Про
погодження вартості разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда» , яким було погоджено
вартість разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда, що працюють у режимі
маршрутного таксі у розмірі 3 грн., та
для ПАТ «Автобусний парк» 13527 у режимі
експрес - 3,50 грн. ( а.с.62).

Судом встановлено, що керуючись
ст.3,7,8 Конституції України, п.п.2 п. «а»
ст.28 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні", ст. 7 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
враховуючи рішення Кіровоградської
міської ради від 03 червня 2014 року № 3154
«Про розгляд подання прокурора м.
Кіровограда», яким скасовано рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 29 квітня 2014 року № 232
«Про погодження вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
автобусних маршрутах загального
користування м. Кіровоград», з метою
унеможливлення зриву пасажирських
перевезень в місті, зменшення
соціальної напруги серед мешканців
міста, враховуючи додаткові угоди від 17
червня 2014 року, укладені управлінням
розвитку транспорту та зв'язку з КП
«Автолегіон-Варванської Ю.В», ПП
«УкрАвтоІнвест», ПП
«Автобаз-Кіровоград», ПП «Паритет
Сервіс», ФОП ОСОБА_6, ПП «ОЛІКС» (з
урахуванням листа ПП «ОЛІКС» від 18.06.2014
р. № 107), ПАТ «Автобусний парк» 13527, якими
погоджено вартість разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування,
виконавчий комітет Кіровоградської
міської ради виніс рішення, яким
погоджено тимчасово до 01 вересня 2014
року вартість разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда для КТ
«Автолегіон-Варванської Ю.В.», ПП
«УкрАвтоІнвест», ПП
«Автобаз-Кіровоград», ПП «Паритет
Сервіс», ФОП ОСОБА_6, ПП «ОЛІКС», що
працюють у режимі маршрутного таксі, в
розмірі 2 грн. 50 коп.

Другим пунктом рішення погоджено
тимчасово до 01 вересня 2014 року для ПАТ
«Автобусний парк» 13527 на міських
автобусних маршрутах загального
користування м. Кіровограда, що працює
у звичайному режимі руху, вартість
разового проїзду одного пасажира у
розмірі 2,50 грн, у режимі експрес у
розмірі 3 грн.

Третім пунктом зобов'язано
управління розвитку транспорту та
зв'язку Кіровоградської міської ради
із залученням фахівців управління
економіки, юридичного управління
Кіровоградської міської ради,
громадських організацій опрацювати
розрахунки, за умови їх подання
підприємствами-перевізниками, що
обслуговують міські автобусні
маршрути, та підготувати до 01.08.2014 р.
відповідний проект рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради, направити його на
погодження до Кіровоградського
відділення Антимонопольного комітету
України, після чого внести на розгляд
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради.

Однією з підстав скасування
рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради від 19.06.2014
року № 303 «Про погодження вартості
разового проїзду одного пасажира на
міських автобусних маршрутах
загального користування" позивач
зазначає про те, що рішення виконкому
за своєю суттю є регуляторним актом.

З даним твердженням неможливо
погодитися виходячи з наступного,
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" регуляторний акт - це:
прийнятий уповноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання.

Прийнятий уповноваженим
регуляторним органом інший офіційний
письмовий документ, який встановлює,
змінює чи скасовує норми права,
застосовується неодноразово та щодо
невизначеного кола осіб і який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання, незалежно
від того, чи вважається цей документ
відповідно до закону, що регулює
відносини у певній сфері,
нормативно-правовим актом.

Отже, аналіз вищевказаних
положень дає підстави стверджувати про
те, що чинним законодавством
встановлені обов'язкові ознаки за
наявності, в сукупності, яких виданий
уповноваженим органом акт відноситься
до регуляторного.

Так ознаками, що дають підстави для
віднесення акту до регуляторного є:
-прийняття акту уповноваженим
регуляторним органом (відповідно до ст.
1 Закону ним може бути орган місцевого
самоврядування);-прийняття
нормативно-правового акту;- прийняття
іншого офіційного письмового
документу, який встановлює, змінює чи
скасовує норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який спрямований на
правове регулювання господарських та
адміністративних відносин.

Відповідно до п. 4 Рішення
Конституційного суду України у справі N
1-9/2009 від 16 квітня 2009 року за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) Конституційний суд
України дійшов висновку про те, що, в
основному Законі України передбачено
форми та засоби реалізації права
територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144) ( 254к/96-ВР ). На
основі цього положення Конституції
України ( 254к/96-ВР ) в Законі ( 280/97-ВР )
визначено, що у формі рішень рада
приймає нормативні та інші акти
(частина перша статті 59) ( 280/97-ВР ).
Проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України ( 254к/96-ВР ) та
іншими законами України,
Конституційний Суд України дійшов
висновку, що органи місцевого
самоврядування, вирішуючи питання
місцевого значення, представляючи
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, приймають
нормативні та ненормативні акти. До
нормативних належать акти, які
встановлюють, змінюють чи припиняють
норми права, мають локальний характер,
розраховані на широке коло осіб та
застосовуються неодноразово.

Отже, як видно з роз'яснень викладених в
рішенні Конституційного суду України,
обов'язковою ознакою нормативних актів
органів місцевого самоврядування є те,
що останні встановлюють, змінюють чи
припиняють норми права.

В свою чергу норма права - це
загальнообов'язкове,
формально-визначене правило поведінки
(зразок, масштаб, еталон), встановлене
або санкціоноване державою як
регулятор суспільних відносин, яке
офіційно закріплює міру свободи і
справедливості відповідно до
суспільних, групових та індивідуальних
інтересів (волі) населення країни,
забезпечується всіма заходами
державного впливу, аж до примусу.

Однак оскаржуване рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради не є нормативним актом
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради в розумінні статтей
викладених вище, оскільки останнє не
встановлює жодних норм права
(загальнообов'язкових,
формально-визначених правил
поведінки).

За викладених обставин відсутні
підстави для застосування ст. 171
Кодексу адміністративного судочинства
України.

В свою чергу рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 19.06.2014 року № 303 № Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування"
впливає на права та інтереси
виключного кола осіб, таких як КТ
"Автолегіон - Варванської Ю.В.", ПП
"Укравтоінвест", ПП "Автобаз -
Кіровоград", ПП "Паритет Сервіс", ФОП
ОСОБА_6, ПП "Олікс", ПАТ "Автобусний парк
13527" та не має ознак регуляторного акту.

Оскаржуване рішення не є
нормативно-правовим актом або іншим
офіційним письмовим документом в
розумінні Закону України "Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності",
оскільки останній не встановлює, не
змінює та не скасовує норми права.

Відповідно до ст. 7 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
організація пасажирських перевезень
покладається на міських автобусних
маршрутах загального користування - на
виконавчий орган сільської, селищної,
міської ради відповідного населеного
пункту. Органи місцевого
самоврядування зобов'язані
забезпечувати укладання договору на
автобусних маршрутах загального
користування із автомобільним
перевізником - переможцем конкурсу на
міських маршрутах та забезпечувати
контроль за виконанням ним умов
договору.

На виконання вимог закону, такий
Договір укладено між Організатором
-управлінням розвитку транспорту та
зв"язку Кіровоградської міської ради
та Перевізниками.

Сторони співпрацюють на умовах
вказаного Договору з 24 січня 2014 року,
предметом якого є діяльність сторін
щодо організації та виконання
пасажирських перевезень на міських
автобусних маршрутах загального
користування.

Договором передбачено, що на
підставі протоколу засідання
конкурсного комітету з визначення
перевізника на автобусному маршруті
загального користування від 17.01.2014 р. №
4 Організатор надає Перевізникові
право на регулярні перевезення
пасажирів за маршрутом вказаним у
договорі.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору
Організатор затверджує вартість
проїзду пасажира у розмірі - 2,00 грн. У
випадку перегляду (зміні) тарифу до
даного договору вносяться зміни шляхом
укладання додаткової угоди.

Пунктом 2.2.3 Договору сторони
дійшли згоди про те, що у разі наявності
підстав організатор ініціює
здійснення перегляду вартості
разового проїзду пасажира відповідно
до наказу Міністерства транспорту та
зв"язку України від 17.11.2009 року № 1175 "Про
затвердження Методики розрахунку
тарифів на послуги пасажирського
автомобільного транспорту" за
письмовим обґрунтованим зверненням
перевізника із розрахунками тарифу та
доданням необхідних підтверджувальних
документів. Тариф встановлюється
(погоджується) рішенням виконавчого
комітету Кіровоградської міської
ради.

Відповідно до прийнятого рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 29.04.2014 року № 232
погоджено вартість разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування м.
Кіровограда для ПП «ОЛІКС»,
КТ «Автолегіон - Варванської Ю.В.»,
ПП «УкрАвтоІнвест», ПП «Автобаз -
Кіровоград», ПП «Паритет
Сервіс», що працюють у режимі
маршрутного таксі, у розмірі 3,00 грн., що
узгоджується із положеннями п. 2.2.3
Договору.

Враховуючи зазначене рішення
виконавчого комітету додатковою
угодою від 30.04.2014 року
№ 1 до Договору сторони замінили у п. 2.2.2
цифри "2,00" на цифру "3,00", така додаткова
угода підписана сторонами, та
відповідно виконується Перевізниками
з 30.04.2014 року.

17.06.2014 року враховуючи подані
перевізниками розрахунки, з метою
недопущення призупинення роботи
автотранспортних підприємств, які
обслуговують міські автобусні
маршрути, та пов'язану з цим можливого
виникнення соціальної напруги серед
мешканців м. Кіровограда уклали
додаткову угоду до договору про
наступне: Сторони дійшли згоди, що
вартість разової поїздки одного
пасажира встановлюється у розмірі 2,50
грн. Відповідно до цього замінено у п.
2.2.2 основного Договору цифру "2,00" на
цифру "2,50".

Сторони дійшли згоди відповідно
до редакції додаткових угод від 17.06.2014
року щодо вартості разового проїзду
пасажира у розмірі 2,50 грн. та така
додаткова угода набирає чинності на
наступний день від дня прийняття
відповідного рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
та діє до 01 вересня 2014 року.

Сторони додатковою угодою від
17.06.2014 року та на виконання рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 19.06.2014 р. № 303
погодились щодо вартість разового
проїзду одного пасажира на міських
автобусних маршрутах загального
користування м. Кіровограда становить
2,50 грн. та діє із 20.06.2014 року., умови
Договору в редакції додаткової угоди
Перевізником виконуються із 20.06.2014
року.

Згідно з ч. 2 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів» від
26.01.2001 року № 02-5/35, підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Недодержання вимог правових норм,
які регулюють порядок прийняття акта, у
тому числі стосовно його строків
прийняття тощо, може бути підставою для
визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного
акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнятий відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення порядка не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним.

Пунктом 13 Постанови Кабінету
Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)» передбачено, що обласні,
Київська і Севастопольська міські
державні адміністрації, виконавчі
органи Львівської і Криворізької
міських рад регулюють (встановлюють)
тарифи на перевезення пасажирів і
вартість проїзних квитків у міському
пасажирському транспорті -
метрополітені, автобусі, трамваї,
тролейбусі (який працює в звичайному
режимі руху) а відтак органи місцевого
самоврядування не регулюють тарифи на
пасажирські перевезення.

Статею 31 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачені
відносини автомобільного перевізника,
що здійснює перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування, із органами
місцевого самоврядування визначаються
договором про організацію перевезень
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування; розмір
компенсації витрат автомобільного
перевізника внаслідок перевезення
пільгових пасажирів та регулювання
тарифів, механізм їх виплати є
істотними умовами договору про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування.

Виходячи з викладеного, тарифи
визначаються в укладеному
перевізником із органом місцевого
самоврядування договору про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршрутів загального
користування (в тому числі в режимі
маршрутного таксі) у розмірі,
затвердженому рішенням виконавчого
органу сільських, селищних, міських
рад.

Згідно ч. 3 ст. 35 Закону України « Про
автомобільний транспорт» перевезення
пасажирів автобусами в режимі
регулярних пасажирських перевезень
здійснюють автомобільні перевізники
на автобусних маршрутах загального
користування на договірних умовах із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного
кодексу України ціна у договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

У відповідності до п.10.3.Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове
рішення в адміністративній справі»
резолютивна частина рішення не повинна
містити приписів, що прогнозують
можливі порушення з боку відповідача
та зобов'язання його до вчинення чи
утримання від вчинення дій на майбутнє.

Враховуючи вищевикладене, те, що у
зв'язку з огляду на складну ситуацію в
країні, до опрацювання розрахунків,
узгодження з Антимонопольним
комітетом та іншими контролюючими
органами рішенням виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
№ 3030 від 19.06.2014 року тимчасово до 01
вересня 2014 року погоджено з
перевізниками вартість разового
проїзду одного пасажира на міських
автобусних маршрутах загального
користування м. Кіровограда в розмірі
2,50 грн, позивач помилково вважає тариф
на перевезення пасажирів у міському
автомобільному транспорті
регульованим, натомість підставою для
погодження тарифу, крім
вищезазначених норм права, є також і
норми п.п. 2.2.3. Договорів на регулярні
перевезення на автобусному маршруті
загального користування в м.
Кіровоград, укладених за результатами
проведених конкурсів, суд дійшов
висновку, що рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 19.06.2014 р. № 303 «Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування» є
законним і винесеним відповідачем із
дотриманням всіх зазначених принципів,
а тому позовні вимоги позивача в
повному обсязі задоволенню не
підлягають, суд не вбачає підстав для
зобов'язання виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради та інших
виконавчих органів Кіровоградської
міської ради керуватися при
організації пасажирських перевезень
на міських автобусних маршрутах
загального користування рішеннями
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 07 квітня 2011 р. № 329 «Про
погодження вартості разового проїзду
одного пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування» та
від 14 травня 2013 року № 272 «Про
встановлення вартості разового
проїзду одного пасажира на міських
маршрутах загального користування у
звичайному режимі руху» до моменту
встановлення нових регульованих
тарифів з дотриманням вимог та
процедур, передбачених чинним
законодавством про регуляторну
політику в сфері ціноутворення та
господарської діяльності, зобов'язання
відповідача утримуватись від
ухвалення рішень щодо регулювання
тарифів на проїзд у громадському
транспорті без дотримання вимог
Законів України «Про засади державної
регуляторної політики в сфері
господарської діяльності», «Про засади
запобігання і протидії корупції», «Про
ціни і ціноутворення», «Про
автомобільний транспорт», «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 87, 94 КАС України
судові витрати слід віднести за
рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 71, 86, 94, 99, 158 ч.1 -
163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
Громадської організації «Центр
співпраці та підтримки міжнародних
проектів» в інтересах членів
громадської організації та з метою
захисту суспільних інтересів
територіальної громади міста
Кіровограда до виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні
відповідача Командитне товариство
«Автолегіон - Варванської Ю.В.» про
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради № 303 від 19
червня 2014 року « Про погодження
вартості разового проїзду одного
пасажира на міських автобусних
маршрутах загального користування»,
зобов'язання вчинити певні дії та
утримуватись від вчинення певних дій -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
протягом 10 (десяти) днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Циганаш І.А.