Справа № 805/6758/14
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р.
Справа № 805/6758/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Чекменьова Г.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області до Головного
управління юстиції в Донецькій області
про визнання дій незаконними та
скасування постанови від 14.05.2014р. ВП
№43290353, -

В С Т А Н О В И
В:

Красноармійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою про визнання дій
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Балдинюка М.Ю. щодо
винесення постанови ВП № 43290353 від 14
травня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження незаконними
та скасування постанови від 14 травня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження № 43290353.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив, що 22 травня 2014 року на
адресу позивача надійшла постанова
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Балдинюка М.Ю. ВП №
43290353 від 14 травня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження, яка
була прийнята на підставі п.4 ч.1 ст.26
Закону України "Про виконавче
провадження" за виконавчим листом,
виданим Донецьким окружним
адміністративним судом 28.07.2011 року по
справі № 2а-26773/10/0570.

Як зазначено в позові, спірна постанова
прийнята державним виконавцем на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження" та з
посиланням на норми п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України та
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від 24
жовтня 2013 року № 1484/12/13-13.

Постанова суду від 27 грудня 2010 року по
справі № 2а-26773/10/0570 була винесена
відповідно до чинного, на той момент
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами " від 21 грудня 2000 року за №
2181-ІІІ. Тому, посилання державного
виконавця на приписи п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України є
необґрунтованими, оскільки на момент
прийняття рішення судом у справі №
2а-26773/10/0570 вищезазначена норма
Податкового Кодексу не існувала.

Інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від 24
жовтня 2013 року № 1484/12/13-13 передбачає
окремий порядок примусового виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу,
але не регулює питання виконання
судових рішень, прийнятих до набрання
чинності Податковим кодексом України.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів, прийнятих в момент
дії Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами ", не змінився та не
коригувався чинним законодавством,
отже, виконавчий лист підлягає
виконанню шляхом залучення до цієї
процедури органів державної
виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене,
Красноармійська ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача підтримав
заявлені вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
отримання судової повістки, через
канцелярію суду надав письмові
заперечення, в яких зазначив наступне:

На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
знаходилось виконавче провадження №
43290353 з примусового виконання
виконавчого листа № 2а-269773/10/0570 від 28
липня 2011 року, виданого Донецьким
окружним адміністративним судом про
стягнення з Державного підприємства
"Селидіввугілля" заборгованості перед
Державним бюджетом з податку на додану
вартість в сумі 6557274,26 грн. 14 травня 2014
року державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області на підставі п. 4 ч. 1
ст. 26 Закону України "Про виконавче
провадження " винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

З 2011 року набрав чинності Податковий
кодекс України, у п. 95.3 ст. 95 якого
передбачено, що стягнення кошів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.Із
змісту наведеної законодавчої норми
випливає, що ПК України встановлено
особливий порядок виконання судових
рішень про стягнення коштів з платника
податків у рахунок погашення
податкового боргу. Органами стягнення
за такими рішеннями, які здійснюють
процедуру їх примусового виконання, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1. ст. 41 ПК
України контролюючими органами є
органи державної податкової служби.
Таким чином, на думку відповідача,з 1
січня 2011 року стягнення податкового
боргу у судовому порядку за позовами
органів державної податкової служби
можливе шляхом стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках
обслуговуючих такого платника
податків, та за рахунок готівки, що
належить такому платнику податків.

Отже, на думку відповідача, чинне
законодавство передбачає окремий
порядок примусового виконання судових
рішень про стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу, при цьому
органи державної виконавчої служби до
цієї процедури не залучаються.

Також у запереченнях зазначено, що дана
позиція узгоджується з листом Вищого
адміністративного суду України від 24
жовтня 2013 року за № 1484/12/13-3.

На підставі вищевикладеного,
відповідач просив суд відмовити в
задоволені позову у повному обсязі (а.с.
28-30).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

На виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
перебував виконавчий лист, виданий 28
липня 2011 року Донецьким окружним
адміністративним судом по справі
№2а-26773/10/0570 про стягнення з Державного
підприємства "Селидіввугілля"
заборгованості перед Державним
бюджетом з податку на додану вартість в
розмірі 6 557 274,26 грн. (а.с. 17).

14 травня 2014 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Балдинюковим М.Ю. було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження №
43290353 про примусове виконання
виконавчого листа № 2а-26773/10/0570,
виданого 28 липня 2011 року Донецьким
окружним адміністративним судом про
стягнення з Державного підприємства
"Селидіввугілля" заборгованості перед
Державним бюджетом з податку на додану
вартість в розмірі 6 557 274,26 грн. (а.с. 16).

У мотивувальній частині даної
постанови зазначено, що контролюючий
орган відповідно до абзацу другого
пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу
України звертається до суду з позовом
про надання дозволу на погашення всієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Таке погашення
здійснюється на підставі зазначеного
рішення суду та прийнятого на його
підставі рішення органу доходів і
зборів шляхом продажу майна платника
податків на публічних торгах та/або
торгівельними організаціями в порядку,
визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті
Податкового кодексу України.

Також, у мотивувальній частині спірної
постанови є посилання на лист Вищого
адміністративного суду України №
1484/12/13-3 від 24 жовтня 2013 року, як на
додаткову підставу прийняття рішення
про відмову у відкритті виконавчого
провадження.

З урахуванням встановлених у справі
обставин, вирішивши питання чи мали
місце обставини, якими обґрунтовані
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, яку
правову норму належить застосовувати
до спірних правовідносин, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Ст. 19 Конституції України встановлено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження" № 606-XIV від 21
квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 606-XIV) та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень № 512/5 від 2 квітня 2012
року (далі - Інструкція).

Так, у відповідності до Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону № 606-ХІV примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 606-ХІV
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Як встановлено під час розгляду справи,
14 травня 2014 року державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Балдинюком М.Ю.
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження.

Відповідно до матеріалів справи, при
прийнятті спірної постанови, державний
виконавець Балдинюк М.Ю. керувався п. 4
ч. 1 ст. 26 Закону Закону № 606-XIV, нормами п.
95.3 ст. 95 Податкового кодексу України та
листом Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року № 1484/12/13-13.

Суд зазначає, що лист Вищого
адміністративного суду України від 24
жовтня 2013 року № 1484/12/13-13, яким також
керувався відповідач при прийнятті
оскаржуваної постанови, роз'яснює
особливий порядок, встановлений
Податковим кодексом України, виконання
судових рішень про стягнення коштів з
платника податків у рахунок погашення
податкового боргу, але не регулює
питання виконання судових рішень,
прийнятих до набрання чинності
Податковим кодексом України.

Крім цього, відповідно до п.п.20.1.34 ст.20
Податкового кодексу України
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника податків,
на суму податкового боргу або його
частини, є правом контролюючого органу.

Як встановлено під час розгляду справи,
постанова Донецького окружного
адміністративного суду, на підставі
якої видано виконавчий лист про
стягнення з Державного підприємства
"Селидіввугілля" заборгованості перед
Державним бюджетом з податку на додану
вартість в розмірі 6 557 274,26 грн.,
прийнята 27 грудня 2010 року, тобто, до
набрання чинності Податкового кодексу
України.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про
систему оподаткування» (в редакції, що
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів
здійснюється державними податковими
органами та іншими державними органами
в межах повноважень, визначених
законом.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, що була чинна на
момент виникнення спірних
правовідносин) активи платника
податків можуть бути примусово
стягнені виключно за рішенням суду.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №
606-ХІV у випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються органами
доходів і зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Проте, згідно ч.1,2 ст.17 Закону № 606-ХІV
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, такі виконавчі
документи, як виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

З аналізу наведених норм вбачається, що
до набрання чинності Податковим
кодексом України примусове виконання
судових рішень по даній категорії
справ покладалося на державну
виконавчу службу.

Таким чином, виконавчий лист, виданий
Донецьким окружним адміністративним
судом 28 липня 2011 року про стягнення з
Державного підприємства
"Селидіввугілля" заборгованість перед
Державним бюджетом з податку на додану
вартість в розмірі 6 557 274,26 грн., є
виконавчим документом у розумінні
Закону України "Про виконавче
провадження " та підлягає примусовому
виконанню органами Державної
виконавчої служби.

Відповідно до приписів ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному спорі в якості суб'єкта
владних повноважень, рішення та дії
якого оскаржуються, виступає орган
державної виконавчої служби.

Відповідно до загальних засад права
закон - це документ, нормативний акт,
який має вищу юридичну силу,
приймається законодавчим органом
держави в особливому порядку. Листи
Вищого адміністративного суду України
не є законами, це документи, якими
уповноважений суд висловлює свою
позицію з певних питань щодо практики
застосування матеріального і
процесуального закону.

Суду не надано доказів на
підтвердження існування встановленої
законом заборони звертати стягнення на
окреме майно чи кошти боржника. Лист
Вищого адміністративного суду України
від 24 жовтня 2013 року № 1484/12/13-13 в даному
випадку роз'яснює порядок погашення
податкового боргу після набрання
чинності Податковим кодексом України,
отже не стосується даної справи і не
може бути підставою для винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження в розумінні п.
4 ч. 1 ст. 26 Закону № 606-ХІV.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що постанова відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження є
неправомірною.

Щодо позовних вимог про визнання дій
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області Балдинюка М.Ю. щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
14.05.2014 року незаконними, суд зазначає
наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дій являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії з
прийняття певного рішення не тягнуть
за собою будь-яких правових наслідків
для особи. Правові наслідки для
позивача несуть безпосередньо самі
акти індивідуальної дії - у даному
випадку це спірна постанова. Саме ця
постанова має вплив на права та
обов'язки позивача.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, суд
дійшов висновку про достатність
правового захисту позивача шляхом
задоволення позовних вимог про
скасування спірної постанови.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити
у задоволенні позовних вимог позивача
в частині оскарження дій державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Балдинюка М.Ю. щодо винесення постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 14.05.2014 року.

На підставі викладеного вище, суд
дійшов до висновку про часткове
задоволення адміністративного позову
Красноармійської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до Головного управління
юстиції в Донецькій області про
визнання дій незаконними та скасування
постанови від 14.05.2014р. ВП №43290353 -
задовольнити частково.

Скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
Балдинюка М.Ю. від 14 травня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 43290353.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до адміністративного суду
апеляційної інстанції через Донецький
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Чекменьов Г.А.