Справа № К/9991/2685/12-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року м. Київ
К/9991/2685/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Гаманка О.І.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим про стягнення коштів,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим на постанови Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 4 жовтня 2011 року та
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі
міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим (далі - Управління ПФУ)
пред'явило в суді позов, в якому просило
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим (далі - Відділення Фонду) витрати
по особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання за січень - липень
2010 року у розмірі 23 026 гривень 46
копійок.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 4 жовтня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Відділення Фонду на користь
Управління ПФУ суми невідшкодованих
витрат на виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_4 за
січень - липень 2010 року в розмірі
1009 гривень 88 копійок та 7 гривень 98
копійок витрат на доставку пенсії по
інвалідності. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 грудня 2011 року апеляційну скаргу
Відділення Фонду залишено без
задоволення, а апеляційну скаргу
Управління ПФУ задоволено частково -
постанову суду першої інстанції
змінено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача суми невідшкодованих
витрат на виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за січень -
липень 2010 року в розмірі 4554 гривні 48
копійок витрат на виплату та доставку
основного розміру пенсії.

В обґрунтування касаційної скарги
Відділення Фонду посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих рими рішень та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Управління ПФУ своїм правом подати
заперечення на касаційну скаргу не
скористалось.

Заслухавши доповідь судді,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірні правовідносини
у даній справі виникли у зв`язку з
відмовою Відділення Фонду
відшкодувати Управлінню ПФУ витрати
на виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався з громадянами
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
за січень - липень 2010 року у розмірі 23026
гривень 46 копійок, з яких: основний
розмір пенсії - 4554 гривень 48 копійок;
державна адресна допомога -
18471 гривна 98 копійок.

Свою відмову відповідач
мотивував відсутністю у нього особової
справи ОСОБА_4 та невідповідністю
паспортних даних решти осіб їхнім
даним в документах, що підтверджують
факт нещасного випадку на виробництві
та настанням в зв'язку з цим
інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги лише в
частині стягнення основного розміру
пенсії та витрат на її доставку ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновками
якого в цій частині обґрунтовано
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відсутність у відповідача
особової справи ОСОБА_4 і не зазначення
його ім'я по батькові в списках осіб, що
надані для підтвердження
достовірності сум витрат, що
підлягають відшкодуванню, при
наявності і достовірності документів у
його пенсійній справі, не може бути
підставою для відмови у відшкодуванні
витрат на виплату пенсії. У задоволенні
вимог про стягнення адресної допомоги
суд відмовив, посилаючись на те, що
адресна допомога не включається до
страхових виплат, передбачених Законом
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XI
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XI).

Змінюючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку про правомірність
задоволення ним позову в частині
стягнення суми основного розміру
пенсії ОСОБА_4 за січень-липень в сумі
1009 гривень 88 копійок та витрат на її
доставку в сумі 7 гривень 98 копійок,
однак, висновок про відсутність
підстав для задоволення позову в
частині відшкодування основного
розміру пенсії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, є помилковим.

Колегія суддів погоджується з судом
апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 Закону України
від 22 лютого 2001 року № 2272-III «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
згідно з якою Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України сплачує страхові
виплати і надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали йому в
установленому порядку документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не були
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати і соціальні
послуги від свого роботодавця,
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Отже, незалежно від наявності
особової справи потерпілого,
Відділення Фонду, у разі виплати
Управлінням ПФУ пенсії особам, яким
призначено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, зобов`язане провести
відповідні розрахунки, тобто
відшкодувати Управлінню ПФУ ці
виплати.

Щодо неправомірності незарахування
відповідачем до заліку пенсій, які
виплачувались позивачем ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, судом
апеляційної інстанції вірно
встановлено, що паспортні дані
зазначених осіб відповідають
відомостям вказаним в витягах з Актів
обстеження Медико-соціальної
експертної комісії, який, відповідно до
положень Порядку надання та оформлення
документів для призначення пенсії,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України № 22-1 від 25
листопада 2005 року, є основним
документом для призначення пенсії. До
того ж, предметом спору є не з'ясування
питання правомірності призначення їм
пенсії, а її відшкодування.

Також колегія суддів погоджується з
висновками стосовно того, що право на
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві із
застрахованою особою.

Відповідно до статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основи),
страховики у своїй діяльності
співпрацюють у проведенні заходів,
пов'язаних із наданням матеріального
забезпечення та соціальних послуг, і
вправі спільно у кожному конкретному
випадку приймати рішення щодо того,
хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних
послуг між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому він має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат
(стаття 24 Закону України № 1105-XI).

Пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, а тому, належним
страховиком, тобто тим, хто має
надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до статті 25 Основ є
Фонд, у зв'язку з чим він зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати зазначену пенсію.

Перелік виплат, які відшкодовуються
Фондом Пенсійному фонду України
встановлено пунктом 5 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання від 4 березня
2003 року № 5-4/4, до них відносяться суми,
що виплачуються відповідно до Закону
України від 5 листопада 1991 року №1788-XII
«Про пенсійне забезпечення», Закону №
1105-XI, зокрема: сума основного розміру
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо
така надавалася пенсіонеру, який
одержував зазначену пенсію; допомога
на поховання сім'ї померлого або
особі, яка здійснила поховання особи,
яка отримувала зазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду із виплати
і доставки зазначених пенсій.

Крім того, відповідно статті 2 Закону №
1105-XIV, дія цього Закону поширюється і на
осіб, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

При цьому, право на забезпечення, яке
встановлено в Україні, не залежить від
того, у якій з колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві
із застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

До того ж, за змістом статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Відповідно до статей 3 та 5 Угоди усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення несе держава,
яка надає пенсійне забезпечення. ЇЇ дія
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
законодавством держав учасниць.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися на підставі двосторонніх
договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

Разом з тим, посилання відповідача на
відсутність у позивача права на
проведення розрахунків з
відшкодування витрат на виплату пенсій
по інвалідності на своєму рівні,
колегія суддів до уваги не приймає з
огляду на таке.

Статтею 16 Закону № 1105-ХІV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18 цього ж
Закону, виконавча дирекція Фонду є
постійно діючим виконавчим органом
правління Фонду, проводить свою
діяльність від імені Фонду, у межах та в
порядку, що визначаються його статутом
і Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, організовує та
забезпечує виконання рішень правління
Фонду; робочими органами виконавчої
дирекції Фонду є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 15 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 1 березня
2001 року № 121/2001 ПФУ здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління ПФУ в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві, Севастополі, та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

Отже, вимоги Управління ПФУ про
відшкодування Відділенням Фонду
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
відповідають змісту його прав як
робочого органу ПФУ щодо відшкодування
понесених ним витрат та узгоджуються
із компетенцією Відділення Фонду,
основними завданнями якого згідно з
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
затвердженим постановою правління
Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім
іншого, визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують.

За таких обставин, відповідно до
частини першої статті 224 КАС України,
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим відхилити, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

О.І. Гаманко