Справа № 823/1937/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
справа № 823/1937/14

м. Черкаси

11 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

представника позивача - Євтушенка В.В. -
за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом державного
підприємства «Златодар» до відділу
Державної виконавчої служби
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції Черкаської області
про визнання незаконною та скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року до Черкаського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою звернулось державне
підприємство «Златодар», в якій
просить визнати незаконною та
скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції Черкаської області
Міклащук О.Ю. від 11.06.2014 у виконавчому
провадженні №43546939 про накладення
штрафу на ДП «Златодар» в розмірі 680,00
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постанова про накладення штрафу від
11.06.2014 ВП № 4346939 винесена без врахування
обставин, що впливають на можливість
виконання судового рішення, а тому є
незаконною та підлягає скасуванню.
Позивач вважає, що державним
виконавцем необґрунтовано не взято до
уваги те, що у семиденний термін не
можливо повернути до державного
резерву України більш ніж 102 тисячі
тонн зерна різного виду (навіть при
його наявності), у власності
підприємства відсутнє будь-яке зерно, у
підприємства відсутні на рахунках
кошти та ін.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, пояснення надав аналогічні
до викладеного у позовній заяві, просив
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надіслала на
адресу суду заперечення проти позову,
яким проти задоволення позовних вимог
заперечувала, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення повністю
відповідає нормам Закону України «Про
виконавче провадження», справу просила
розглянути без її участі.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи та оцінивши
письмові докази у їх сукупності, судом
встановлено наступне.

Постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Золотоніського
міськрайонного управління юстиції від
03.06.2014 ВП №43546939 відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
наказу №5011-50/408-2012, виданого 25.05.2012
Господарським судом Черкаської
області.

Вищезазначеною постановою підрозділу
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції від 03.06.2014 боржника
зобов'язано виконати наказ
Господарського суду Черкаської
області та надано строк до 10.06.2014 для
його добровільного виконання. Крім
того, у постанові боржника попереджено
про можливість примусового виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій.

У зв'язку з невиконанням у
добровільному порядку рішення суду
відповідачем прийнято оскаржувану
постанову від 11.06.2014 ВП №43546939, згідно з
якою на позивача накладено штраф у
розмірі 680 грн.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентується Законом
України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що згідно зі статтею1
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі
- Закон №606), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 вищевказаного Закону №606
визначено, що вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 25 Закону №606,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Частиною 6 статті 25 Закону №606
визначено, що постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно частини 2 статті 75 Закону № 606 у
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Судом встановлено, що державним
виконавцем у присутності генерального
директора та юриста підприємства,
складений акт від 11.06.2014 про
невиконання рішення та повторно
встановлений термін виконання до
17.06.2014, тобто державним виконавцем
встановлювались причини поважності не
виконання наказу Господарського суду
Черкаської області у встановлений
державним виконавцем строк.

Статтею 11 Закону №606 визначено права та
обов'язки державного виконавця.
Зокрема, державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу.

В силу норми частини 1 статті 89 Закону №
606 у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Суд наголошує, що про зобов'язання
позивача згідно з наказом
Господарського суду Черкаської
області №5011-50/408-2012 від 25.05.2012 боржнику -
ДП «Злотодар» стало відомо не з моменту
накладення штрафу відповідачем, а
набагато раніше, тобто для
добровільного виконання судового
рішення у позивача було понад два роки,
а тому судом не береться до уваги
ухвала Господарського суду Черкаської
області від 23 квітня 2014 року, якою
порушено провадження у справі про
банкрутство ДП «Златодар», як причина
поважності не виконання постанови
старшого державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції Черкаської області.

Суд зазначає, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
боржником не оскаржувалась.

Так, з досліджених доказів випливає, що
відповідачем на виконання вимог Закону
№ 606 вчинено виконавчі дії та
накладено штраф, передбачений до
застосування у випадку невиконання
рішення боржником, що свідчить про
дотримання порядку ведення
виконавчого провадження та вчинення
дій державним виконавцем в межах
наданих йому повноважень.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно частиною 3 статті 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом встановлено, що суб'єкт владних
повноважень, діяв в межах закону, а тому
зважаючи на обставини, якими
обгрунтовуються вимоги та заперечення,
докази щодо їх підтвердження,
керуючись актами законодавства щодо
цих правовідносин суд дійшов висновку,
що заявлені в адміністративному позові
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 181,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 15
липня 2014 року