Справа № К/9991/22421/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/22421/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Костенка М.І.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Люботинського міського суду
Харківської області від 10 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Люботинської міської ради Харківської
області (далі - Міська рада), треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про визнання рішення нечинним та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання нечинними рішення Міської
ради від 9.10.2002 року щодо скасування
рішення Міської ради від 25.09.2002 року та
протоколу засідання комісії з
вирішення земельних питань від 5.06.2002
року; зобов'язання Міської ради
встановити межі земельної ділянки,
площею 0,06 га, на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд і будівель згідно з рішенням
Міської ради № 6 від 2.04.1957 року та
виділення земельної ділянки, площею 0,02
га, з вільних земель, що прилягають до
АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд і будівель, а
також для ведення особистого
підсобного господарства.

На обґрунтування позову зазначив, що
рішенням Міської ради від 25.09.2002 року
йому були встановлені межі земельної
ділянки, площею 0,06 га, на зазначеному
провулку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд і будівель.

Оскаржуваним рішенням рішення Міської
ради від 25.09.2002 року скасоване і
визначена земельна ділянка, площею 0,498
га., що суперечить рішенню Міської ради
від 2.04.1957 року щодо виділення спірної
земельної ділянки ОСОБА_5

10 серпня 2011 року постановою
Люботинського міського суду
Харківської області, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що оскаржуване рішення
Міською радою прийняте у межах своїх
повноважень та у спосіб передбачений
законодавством.

ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою
з вимогою скасування постанови
Люботинського міського суду
Харківської області та ухвали
Харківського апеляційного
адміністративного суду і направлення
справи на новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 2.04.1957 року рішенням
виконкому Люботинської міської ради
депутатів трудящих ОСОБА_5 було надане
право індивідуального будівництва на
земельній ділянці АДРЕСА_2.

26 червня 1957 року між виконкомом
Люботинської міської ради депутатів
трудящих та ОСОБА_5 був укладений
договір щодо надання у безстрокове
користування цієї земельної ділянки
для будівництва житлового будинку.

6 травня 1989 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_5 подарував
ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до зазначеного договору
АДРЕСА_1 знаходиться на земельній
ділянці, площею 492 кв.м.

9 січня 2001 року Міська рада прийняла
рішення щодо встановлення меж
земельних ділянок розташованих на
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4.

Відповідно до зазначеного рішення
ОСОБА_2 було запропоновано виділити
йому земельну ділянку, площею 121 кв.м.,
якою користується ОСОБА_3, з умовою
залишення земельної ділянки, площею 3,5
кв.м., у спільному користуванні з ОСОБА_3

ОСОБА_2 не погодився з таких розподілом
земельної ділянки.

25 вересня 2002 року Міська рада прийняла
рішення щодо виділення ОСОБА_2
земельної ділянки, площею 0,06 га,
відповідно до рішення виконкому
Люботинської міської ради депутатів
трудящих від 2.04.1957 року, з вилученням із
земель Міської ради 0,0102 га, якими
користуються ОСОБА_2 і ОСОБА_3

9 жовтня 2002 року Міська рада прийняла
рішення про скасування рішення Міської
ради від 25 вересня 2002 року та
затвердження плану встановлених меж
земельної ділянки, площею 0,0498 га, за
фактичним використанням ОСОБА_2

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, незаконними,
неефективними за очікуваними
результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Згідно з ст. 118 Конституції України
рішення голів місцевих державних
адміністрацій, що суперечить
Конституції та законам України, іншим
актам законодавства України, можуть
бути відповідно до закону скасовані
Президентом України, або головою
місцевої державної адміністрації
вищого рівня.

Міська рада, приймаючи рішення від
9.10.2002 року. вийшла за межі наданих їй
повноважень, скасувавши своє попереднє
рішення від 25.09.2002 року, на підставі
якого у ОСОБА_2 вже виникло право
власності на земельну ділянку.

Рішенням Конституційного Суду України
№7-рп/2009 від 16.04.2009 року (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) встановлено, що за
органами місцевого самоврядування
законодавцем закріплюється право на
зміну та скасування власних рішень.
Таке право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на певній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення і скасування. Зі змісту ч. 2
ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів
невідповідності законам України
визнаються незаконними у судовому
порядку. Однак, Конституційним Судом
вказано, що це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою змінити або
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
законам України). Органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, змінювати їх у
випадках, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
інтересів і суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення.

Нормативно правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, у зв'язку з
цим не можуть бути скасовані чи змінені
органами місцевого самоврядування
після їх виконання.

Вимога щодо скасування рішення Міської
ради від 9.10.2002 року підлягає
задоволенню.

Вимога ОСОБА_2 про зобов'язання Міську
раду встановити межі спірної земельної
ділянки задоволенню не підлягає,
оскільки відповідно до рішення Міської
ради від 25.09.2002 року межі даної
земельної ділянки вже були
встановлені.

Згідно з ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судами попередніх інстанцій обставини
у адміністративній справі встановлені
правильно, судові рішення підлягають
скасуванню як такі, що ухвалені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Люботинського міського суду
Харківської області від 10 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Люботинської міської ради Харківської
області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання рішення нечинним та
зобов'язання вчинити дії задовольнити
частково.

Рішення Люботинської міської ради
Харківської області від 9.10.2002 року щодо
скасування рішення Люботинської
міської ради Харківської області від
25.09.2002 року скасувати.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Костенко М.І.