Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/28384/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційні скарги
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
та Державної податкової
адміністрації у Донецькій області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16.02.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р.

у справі №2а-27284/10/0570

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька

та Державної податкової адміністрації
у Донецькій області

про визнання дій неправомірними,
визнання неправомірним винесення
рішень про застосування штрафних
санкцій та скасування рішень про
застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 (далі-позивач)
звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька та
Державної податкової адміністрації у
Донецькій області (далі-відповідачі)
про визнання дій неправомірними,
визнання неправомірним винесення
рішень про застосування штрафних
санкцій та скасування рішень про
застосування фінансових санкцій.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16.02.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.04.2011 р., позовні вимоги задоволено
частково: скасовано рішення від 08.11.2010
р. № у частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
115 041,88 грн. та стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 1,70 грн. судового збору. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідачі
звернулися до Вищого
адміністративного суду України із
касаційними скаргами, в яких просили їх
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційні скарги відповідачів до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено перевірку за дотриманням
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій господарської
одиниці нічного диско-клубу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу,
про що складено акт від 26.10.2010 р.
№252/05/65/23/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.п.1, 2, 12, 13
ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято рішення
від 08.11.2010 р. №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 118 416,88 грн.

Спірним є рішення в частині
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 115 041,88
грн. за порушення ведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги у частині
скасування рішення від 08.11.2010 р. №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 115 041,88
грн., суди попередніх інстанцій
виходили з відсутності у діях позивача
порушень порядку ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей.

Так, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Приписами ст.21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено застосування
фінансових санкцій у розмірі подвійної
вартості не облікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що фізичні особи, які
перебувають на загальній системі
оподаткування, зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивач у перевірений період
знаходився на загальній системі
оподаткування.

При цьому, згідно висновків
контролюючого органу в ході проведення
перевірки було встановлено
відсутність накладних, прибуткових
документів, які б підтверджували
придбання товарів, у зв'язку з чим
перевіряючі дійшли висновку, що
позивач порушив встановлений порядок
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації. Крім того, відповідачем
було встановлено неведення позивачем
розділу «Придбаний товар» Книги
обліку.

У той же час, відповідно до ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця. Господарські операції
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені.

До документів, що підтверджують
придбання товарів та є підставою для їх
оприбуткування, належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів.

Відсутність накладних або прибуткових
документів не може бути віднесене до
порушень установленого порядку обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, оскільки вони є
підтвердженням витрат на придбання, а
не підставою для обліку товарних
запасів.

Тоді як, відображення позивачем
надходження товарів у бухгалтерському
обліку за результатами звітного
періоду не спростоване відповідачами.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька та
Державної податкової адміністрації у
Донецькій області залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16.02.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.04.2011 р. у
справі №2а-27284/10/0570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.