Справа № П/811/1721/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/1721/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд
у складі: головуючого - судді
за участю секретаря -
за участю представників:
позивача - Рак Ю.В., Ковальова А.І.,
відповідача - Філоненка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Кіровограді справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
"Підйом-Сервіс" до Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове-повідомлення
рішення Олександрійської ОДПІ №
від 11.02.2014р..

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ним 03.02.2014 року отримано
від відповідача акт від 31.12.2013 року
№199/22-10/-37809883 про результати
позапланової документальної невиїзної
перевірки ТОВ "ВКП "Підйом-Сервіс" з
питання відображення в податковому
обліку операцій із здійснення
взаємовідносин з ТОВ "Діксі-Буд" за
жовтень 2012 року. Не погодившись з
висновками акту перевірки позивачем
було подано заперечення від 10.02.2014 року,
водночас, відповідачем відмовлено у
перегляді висновків акту перевірки та
залишено їх без змін. На підставі акту
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
11.02.2014 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 12 000 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 3 000 грн.. 06.03.2014 року
позивачем подало первинну скаргу на
податкове повідомлення-рішення від
11.02.2014 року №, проте рішенням про
результати розгляду первинної скарги
від 30.04.2014 року №3908/10/11-28-10-01-08 скаргу
залишено без задоволення, рішення без
змін. Позивач не погоджується з
висновками акту перевірки та
винесеним, на їх підставі, податковим
повідомленням-рішенням, оскільки
висновки відповідача щодо
безпідставного включення позивачем до
податкового кредиту суми по операціям
з ТОВ "Діксі-Буд" в рамках укладених
договорів, які є нікчемними не
грунтуються на вимгах чинного
законодавства. Правочини, за
наслідками укладення яких, позивачем
було сформовано податковий кредит з
податку на додану вартість, спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, обумовлених ними. Також
зазначає, що реальність господарських
операцій підтверджується первинними
бухгалтерськими документами. Крім
того, посилався на те, що договори між
позивачем та його контрагентом
недійсними в судовому порядку не
визнавалися.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі із зазначених підстав.

Відповідачем подано заперечення проти
позову, згідно якого зазначено, що в
ході проведення перевірки позивача
встановлено порушення останнім: п.185.1
ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.2 п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання товару (робіт,
послуг) з
контрагентами-постачальниками та
покупцями, а саме: завищено податковий
кредит за жовтень 2012 року в сумі 12000
грн.. Перевіркою було встановлено, що
позивачем сформовано податковий
кредит з ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ
"Діксі Буд" за період з 01.10.2012 р. по 31.10.2012
р. на суму 12000 грн.. При цьому
встановлено, що первинні документи,
отримані позивачем від ТОВ "Діксі Буд"
не мають юридичної сили та доказовості
в зв'язку з тим, що діяльність
контрагента-постачальника спрямована
на надання податкових вигод та
проведення безтоварних операцій.
Відтак, відповідач вважає спірне
податкове повідомлення-рішення таким,
що винесене без порушення
законодавства, а тому, на його думку,
позовні вимоги позивача є
безпідставними та не підлягають
задоволенню (а.с.133-136).

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав подані
заперечення, просив їх врахувати та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Дослідивши подані сторонами документи
та матеріали, заслухавши пояснення їх
представників, всебічно й повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується адміністративний
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
"Підйом-сервіс" зареєстровано 16.09.2011р.
виконавчим комітетом Олександрійської
міської ради як юридична особа (а.с.43),
та перебуває на обліку в
Олександрійській ОДПІ як платник
податків.

Судом встановлено, що в період з 24.12.2013р.
по 30.12.2013р. відповідачем проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку позивача з питань
відображення останнім в податковому
обліку операцій із здійснення
взаємовідносин з ТОВ "Діксі-Буд" за
жовтень 2012 року, за результатами якої
складено акт №199/22-10/37809883 від 31.12.2013 року
(а.с.9-34).

За висновками акту, перевіркою
встановлено порушення:

- ч.1 ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 р. №435-ІУ, в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів, не
спрямованих на реальне настання
правових наслідків, що зумовлені ними
по правочинах, здійснених позивачем, як
наслідок не .причиняють реального
настання правових наслідків, а отже -
мають ознаки нікчемності та є
нікчемними по ланцюгу до
"вигодонабувача";

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.п.198.2, 198.6
ст.198 Податкового кодексу України, в

частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару (робіт,
послуг) з контрагентами
постачальниками та покупцями, а саме:
завищено податковий кредит за жовтень
2012 року в сумі 12000 грн..

Позивачем подано заперечення від 10.02.2014
р. на акт перевірки №199/22-10/37809883 від
31.12.2013 р. (а.с.35-39), яке залишено без
розгляду (а.с.161).

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.02.2014 року
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на загальну
суму 15 000 грн., у тому числі за основним
платежем - 12 000 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у сумі 3 000 грн.
(а.с.40).

Позивачем до Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
06.03.2014р. подано первинну скаргу на
податкове повідомлення-рішення №
від 11.02.2014 р. (а.с.162-164), яка згідно з
рішенням Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 30.04.2014 р. №3908/10/11-28-10-01-08 (а.с.165-168)
залишена без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення № від 11.02.2014
р. - без змін.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд зазначає наступні
фактичні обставини.

Так, перевіркою встановлено, що
позивачем сформовано податковий
кредит з ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ
"Діксі-Буд" за період з 01.10.2012 р. по 31.10.2012
р. на суму 12000 грн..

При цьому, на думку відповідача,
первинні документи, отримані від ТОВ
"Діксі-Буд" не мають юридичної сили та
доказовості, оскільки діяльність
останнього була спрямована виключно на
надання податкових вигод та проведення
безтоварних операцій.

До зазначених висновків відповідач
дійшов використавши в ході проведення
перевірки акт ДПІ у Бабушкінського р-ну
м. Дніпропетровська від 22.01.13 р.
№87/229/38113479 "Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Діксі Буд" з питань
фінансово-господарських відносин з ТОВ
"Галактика-М" за період квітень, травень
2012 р. та ТОВ "Ривс" за червень 2012 р.",
згідно якого встановлено, що описані в
актах фінансово-господарські операції
за період з 01.04.13 по 31.07.13 р. мають ознаки
нікчемності (а.с.137-159).

З огляду на зазначене відповідач
дійшов висновку про порушення
позивачем вимог ст.ст.185, 188, 198
Податкового кодексу України в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання товару
(робіт,послуг) з контрагентами
постачальниками та покупцями та
завищення податкового кредиту всього в
сумі 12000 грн., у тому числі: за жовтень 2012
р. в сумі 12000 грн..

Суд не погоджується з цим з наступних
підстав.

У відповідності до п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно до статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку, зокрема, з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що для віднесення платником
податку до податкового кредиту суми
податку на додану вартість необхідно,
зокрема, підтвердити відповідними
бухгалтерськими документами факти
отримання товару та його оплати, а
також наявність мети отримання товару,
пов'язаної із подальшим використанням
отриманих товарів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

При цьому, згідно вимог п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Отже, підприємство не має права на
податковий кредит у разі відсутності
податкової накладної чи митної
декларації, що позбавляє платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлені порядок складання та
вимоги до податкових накладних.

Відповідно п.201.8 ст.201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст.183 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 22.10.2012 року між
ТОВ "УкрАгроКом" (Замовник) та ТОВ "ВКП
"Підиом-Сервіс" (Виконавець) було
укладено договір №06-12, на підставі п.1.1
якого Виконавець взяв на себе
зобов'язання здійснити роботи з
монтажу на території молочнотоварного
комплексу "Петриківське молоко" згідно
з технічним завданням на його
виконання (а.с.75-78).

З метою належного та своєчасного
виконання зазначених робіт позивачем
укладено з ТОВ "Діксі Буд" 22.10.2012 р.
договір субпідряду №08-12, за умовами
якого виконання частини робіт
покладено на ТОВ "Діксі Буд" (а.с.94-95).

Згідно Спеціального витягу з ЄДР, ТОВ
"Діксі Буд" (код 38113479) було
зареєстровано як юридична особа (а.с.62).

26.10.2012 р. між сторонами договору
субпідряду №08-12 від 22.10.2012 р. підписано
акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №2268, за яким ТОВ "Діксі Буд"
передало, а позивач прийняв перший етап
робіт на суму 36000 грн., у т.ч. ПДВ 6000 грн.
(а.с.96).

26.10.2012р. ТОВ "Діксі Буд" виписано
позивачу податкову накладну №816 на
суму 36000 грн., в т.ч. ПДВ - 6 000 грн. (а.с.97).

31.10.2012 р. між сторонами договору
субпідряду №08-12 від 22.10.2012 р. підписано
акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №2269, за яким ТОВ "Діксі Буд"
передало, а позивач прийняв другий етап
робіт на суму 36000 грн., у т.ч. ПДВ 6000 грн.
(а.с.98)

Також, цього ж дня ТОВ "Діксі Буд"
виписано позивачу податкову накладну
№817 на суму 36000 грн., в т.ч. ПДВ - 6000 грн.
(а.с.99).

Факт оплати виконаних робіт у сумі 72 000
грн., у т.ч. ПДВ - 12 000 грн., підтверджено
платіжним дорученням №129 від 13.11.2012 р.
(а.с.100).

Отриманні роботи/послуги використано
позивачем у власній господарській
діяльності. Зокрема, на підставі акта
приймання виконаних будівельних робіт
№1 за жовтень 2012р., складеного 31.10.2012 р.,
позивачем передано, а ТОВ "УкрАгроКом"
прийнято перший етап робіт за
договором №06-12 від 22.10.2012 р. на суму 47997
грн. (а.с.79-80, 81).

В жовтні 2012 р. позивачем виписано ТОВ
"УкрАгроКом" податкові накладні: №4 від
24.10.2012 р. на загальну суму 19 998,75 грн., в
т.ч. ПДВ - 3 333,13 грн. (а.с.89). Оплата
підтверджена платіжним дорученням
№44955 від 24.10.2012 року на суму 19 998,75 грн., у
т.ч. ПДВ - 3 333,13 грн. (а.с.85); №6 від 31.10.2012 р.
на загальну суму 27 998,25 грн., в т.ч. ПДВ - 4
666,37 грн. (а.с.90). Оплата підтверджена
платіжним дорученням №450372 від 09.11.2012 р.
на суму 27 999 грн., у т.ч. ПДВ - 4 666,50 грн.
(а.с.86).

На підставі акта приймання виконаних
будівельних робіт №2 за січень 2013 року,
складеного 16.01.2013 р., позивачем
передано, а ТОВ "УкрАгроКом" прийнято
другий етап робіт за договором №06-12 від
22.10.2012 р. на суму 31 998 грн. (а.с.82-83, 84).

09.11.2012 р. позивачем виписано ТОВ
"УкрАгроКом" податкову накладну №8 на
суму 0,75 грн., в т.ч. ПДВ - 0,12 грн. (а.с.91).

06.12.2012 року позивачем виписано ТОВ
"УкрАгроКом" податкову накладну №10 на
суму 10 000 грн., в т.ч. ПДВ - 1 666,67 грн.
(а.с.92).

Оплата підтверджена платіжним
дорученням №451000 від 06.12.2012 р. на суму 10
000 грн., у т.ч. ПДВ - 1 666,67 грн. (а.с.87).

16.01.2013 р. позивачем виписано ТОВ
"УкрАгроКом" податкову накладну №2 на
суму 21 997,26 грн., в т.ч. ПДВ - 3 666,21 грн.
(а.с.93).

Оплата підтверджена платіжним
дорученням №9 від 22.01.2013 р. на суму 21 997,25
грн., у т.ч. ПДВ - 3 666,21 грн. (а.с.88).

Зазначені суми податкових зобов'язань
та податкового кредиту відображені
позивачем у податкових деклараціях з
ПДВ за жовтень та листопад 2012 року
(а.с.101-110).

Отриманні в жовтні 2012р. від ТОВ "Діксі
Буд" податкові накладні включені
позивачем до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за цей
період (а.с.111).

Отже, з аналізу наведених норм
законодавства та правовідносин, що
виникли між ТОВ "Діксі Буд" та
позивачем вбачається, що останнім,
дотримано всіх обов'язкових вимог
закону, пов'язаних з формуванням
податкового кредиту та виникненням
податкового зобов'язання, оскільки
єдиною підставою для цього являється
наявність у платника податку-покупця
належно оформленої податкової
накладної.

В той же час, суд також враховує, що
наявність вищевказаних законодавчо
визначених обставин для формування
податкового кредиту є обов'язковою але
не безумовною підставою для визнання
правомірності такого формування за
умови, якщо податковий орган доведе, що
відомості у документах, на підставі
яких вони сформовані, не відповідають
дійсності, в тому числі, коли
господарські операції з придбання
товару (робіт, послуг) не мали реального
характеру.

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК
України, право платника податку на
податковий кредит ставиться в
залежність від отримання податкової
накладної, а не від сплати його
контрагентами податку до бюджету та їх
знаходження за юридичними адресами
після здійснення господарських
операцій.

Також, за правовою позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
№21-47а10 від 31.01.2011 р., чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання, зокрема,
тими, які не були постачальниками
товарів (послуг), на вартість яких
нарахований податок на додану
вартість, що включений платником
податку до податкового кредиту.

Крім того, суд критично оцінює
твердження відповідача, що
фінансово-господарські угоди між
позивачем та ТОВ "Діксі Буд" є
нікчемними, з наступних підстав.

Станом на час проведення господарських
операцій між позивачем та ТОВ "Діксі
Буд", дані юридичні особи були
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були платниками
податку на додану вартість, що не
спростовано відповідачем.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Договори, укладені позивачем є
дійсними та не були оскаржені в
судовому порядку, таким чином вони є
такими, на підставі яких виникли права
і обов'язки сторін даних угод.

Згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Такий правочин визнається
судом недійсним.

У відповідності до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються
таким ознаками як спрямованість на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Наслідки
вчинення правочину, що порушує
публічний порядок, визначаються
загальними правилами.

Акт перевірки №199/22-10/37809883 від 31.12.2013 р.
не містить жодних посилань на
наявність ознак, які передбачені ч.1
ст.228 ЦК України. До того ж, суд враховує,
що даний акт перевірки позивача
ґрунтується лише на відомостях з акта
перевірки контрагента ТОВ «Діксі-Буд»
від 22.01.2013р. №87/229/38113479. (а.с.137-159)

Також, суд враховує, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.05.2013р. по
справі №804/5558/13-а, яка ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2013р.
залишена без змін, визнано
неправомірними дії ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська щодо складання акту
від 22.01.2013 №87/229/38113479, визнано
протиправними дії щодо коригування
податкової звітності ТОВ "Діксі Буд" з
питань фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Галактика-М» за період
квітень, травень 2012р., ТОВ «Ривс» за
червень 2012р. в електронній базі даних
деталізованої інформації по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкового
зобов'язання та податкового кредиту у
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України на підставі акту від 22.01.2013
№87/229/38113479, та зобов'язано податкову
відновити в електронній базі даних
деталізованої інформації по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкового
зобов'язання та податкового кредиту у
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України показники податкової
звітності ТОВ "Діксі Буд", що зазначені
останнім в податкових деклараціях з
ПДВ за травень та червень 2012р.. (а.с.116-118,
119-121)

Крім того, самостійно визначений
платником податку податковий кредит
вважається сформованими правомірно,
доки контролюючим органом в
установленому порядку не буде доведено
факту невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Згідно ст. 216 ЦК України до моменту
визнання правочину недійсним або
нікчемним правові наслідки, а саме те,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами перевірок, які б факти в цьому
акті не були відображені. Вказані ж в
акті перевірки висновки є суто
суб'єктивною думкою державного
ревізора-інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину, податкові
органи мають право лише звертатися до
суду, у тому числі подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних функцій контролюючих
органів є здійснення контролю за
своєчасністю подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів. Жодним законом не
передбачено право контролюючого
органу (податкової інспекції)
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Вказані висновки підтверджуються і
ст.ст.19-1, 20 Податкового кодексу України,
відповідно до яких контролюючим
органам не надано повноважень щодо
визнання тих чи інших угод (правочинів)
недійсними та/або нікчемними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Недійсність правочину між позивачем та
контрагентом не визнана в судовому
порядку, у зв'язку з чим, факти,
викладені в акті перевірки, не можуть
бути належними доказами наявності
порушень позивачем відносно того, що
укладені ним правочини з ТОВ "Діксі Буд"
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
та є підставою для визнання таких
правочинів недійсними.

Так, відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності виконання робіт, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності тощо, що може свідчити про
відсутність необхідних умов для
здійснення відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем,
так і його контрагентом - є тільки
припущенням.

Також відповідачем не наведено
доказів, які свідчили б, що договори,
сторонами яких є позивач та контрагент,
укладено з метою, що суперечить
інтересам держави, в тому числі, в
частині ухилення від сплати податків в
передбаченому законодавством обсязі
та отримання незаконної податкової
вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом
владних повноважень, не виконано
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про протиправність
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 12 000 грн. та
застосування штрафної (фінансової)
санкції у розмірі 3 000 грн., а тому
податкове повідомлення-рішення від
11.02.2014 року № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Отже, суд вважає за необхідне присудити
позивачу судові витрати з Державного
бюджету України в розмірі 182,70 грн..

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 11 лютого
2014 року №.

Присудити товариству з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
"Підйом-Сервіс" з Державного бюджету
України судові витрати в сумі 182,70 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
15.07.2014р.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М. Кармазина