Справа № 164/1244/13-а 6а/164/14/13
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
Справа № 876/11982/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області на ухвалу Маневицького
районного суду Волинської області від
04 вересня 2013 року у справі за заявою
відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Волинській області про зміну способу
та порядку виконання постанови
Маневицького районного суду
Волинської області від 11 жовтня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

відділ примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Волинській області звернувся в суд
першої інстанції з заявою в якій просив
змінити спосіб та порядок виконання
рішення Маневицького районного суду
від 06.09.2011 року з зобов'язання на
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області 34204,25 грн.

Ухвалою Маневицького районного суду
Волинської області від 04 вересня 2013
року заяву задоволено, змінено спосіб і
порядок виконання постанови
Маневицького районного суду
Волинської області від 6 вересня 2011
року щодо зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
1 грудня 2010 року по 21 червня 2011 року на
підставі положень ст. ст. 50, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком у відповідності до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», з
урахуванням виплачених сум та доплати
до пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат на час виплати за
період з 21 березня 2011 року по 22 липня 2011
року, на підставі положень ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням виплачених сум, вирішено
стягнути з управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на користь ОСОБА_1
нараховані, але не виплачені кошти в
розмірі 34204 (тридцять чотири тисячі
двісті чотири) гривні 25 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що ухвала винесена з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
Маневицьким районним судом винесена
постанова по справі № 2- а-2722/11/0311, якою
позов задоволено частково, та
забов'язано управління Пенсійного
фонду України у Волинській області
провести перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
01 грудня 2010 року по 21 червня 2011 року на
підставі положень ст. 50,54,67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат на час
виплати за період з 21 березня 2011 по 22
липня 2011 року, на підставі ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням виплачених сум.

Апелянт зазначає, що за вказаний період
кошти ОСОБА_1 нараховані, але не
виплачені у зв'язку з відсутністю
фінансування з державного бюджету на
доплати до пенсії по рішеннях суду,
саме з яких і здійснюється виплата
даного виду нарахувань.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин першої та другої
статті 23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, встановленого
законом про Державний бюджет України.

Згідно з частиною другою статті 72
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду не
включаються до складу Державного
бюджету України.

Апелянт вважає, що судом першої
інстанції не взято до уваги те, що
відповідно до статті 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією закону, здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету. При
винесенні ухвали про стягнення з
відповідача на користь позивача певних
сум, судом першої інстанції не
з'ясовано, чи були перераховані
бюджетні кошти на рахунок управління
для виплати їх особі , а також чи має
право управління проводити заявлені
позивачем виплати за рахунок інших
платежів.

Пенсійний фонд України за рахунок
коштів Державного бюджету України
реалізує бюджетну програму КПКВК 2506020
«Дотація на виплату пенсій, надбавок та
підвищень до пенсій, призначених за
різними пенсійними програмами», згідно
з якою Пенсійному фонду виділені
бюджетні асигнування для виплати
пенсій у розмірах, визначених
законодавством. Головним
розпорядником коштів за цією програмою
є Міністерство соціальної політики
України, розпорядником нижчого рівня -
Пенсійний фонд України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет на 2013 рік» установлено, що у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої
статті 116 Бюджетного кодексу України
взяття зобов'язань без відповідних
бюджетних асигнувань та здійснення
видатків бюджету з перевищенням
бюджетних призначень є порушенням
бюджетного законодавства.

Рішення судів у справах щодо
пенсійного забезпечення, які набрали
законної сили, виконуються органами
Пенсійного фонду України в межах
покладених судом зобов'язань, з
урахуванням повноважень, наданих
чинним законодавством.

На підставі вищенаведеного просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та в задоволенні позовних вимог
позивача відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
станом на 4 вересня 2013 року постанова
Маневицького районного суду від 06
вересня 2011 року залишається
невиконаною у зв'язку із відсутністю
фінансування з Державного бюджету
України та відповідачем проведено
нарахування спірних коштів в сумі 34204
гривень 25 копійок.

Постановляючи ухвалу суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» у разі якщо рішення
суду, зазначені в частині першій цієї
статті, не виконано протягом двох
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
крім випадків, коли стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій, державний виконавець зобов'язаний
звернутися до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення.

Суд першої інстанції вважав, що судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу. Таким чином,
зміни у правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень, боржником за
якими є державний орган, яким не
передбачено виконання рішень
зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Тому суд першої інстанції прийшов до
висновку, що з метою забезпечення
виконання постанови Маневицького
районного суду від 6 вересня 2011 року
слід змінити спосіб і порядок
виконання вказаної постанови,
зазначивши конкретну суму коштів, яка
підлягає стягненню з управління
Пенсійного фонду в Маневицькому районі
Волинської області.

Проте колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції не
погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил
статті 263 КАС України є обставини, що
перешкоджають належному виконанню
судового рішення в адміністративній
справі: ускладнюють його виконання або
роблять неможливим. Для відстрочення
чи розстрочення виконання судового
рішення такою обставиною може бути
недостатність коштів на рахунку,
стихійне лихо, для зміни способу чи
порядку виконання судового рішення -
неможливість виконання судового
рішення внаслідок відсутності,
пошкодження або знищення об'єкта
стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду.

Тому з огляду на викладене колегія
суддів вважає, що ухвалу суду першої
інстанції слід скасувати, бо така
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а в задоволенні заяви відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Волинській області про встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення відмовити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п.6 ч.1 ст. 199, ст. 202,
ст. 204, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області - задовольнити, ухвалу
Маневицького районного суду
Волинської області від 04 вересня 2013
року по справі № 164/1244/13-а скасувати, в
задоволенні заяви відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Волинській області про зміну
способу та порядку виконання постанови
Маневицького районного суду
Волинської області від 11 жовтня 2011 року
відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин