Справа № 0670/88/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/38411/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 1 лютого 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10 травня 2012 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Лезниківський кар'єр» до управління
Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області про визнання
незаконними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив визнати
незаконними та скасувати рішення
управління Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області від 22 грудня 2011
року № 390, № 391, № 392 та № 393, якими до
нього застосовані штрафи за порушенням
термінів сплати єдиного соціального
внеску згідно Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» у розмірі 19701
грн. 50 коп., 7195грн. 46 коп., 17683 грн. 42 коп.,
12860 грн. 21коп. та нараховано пеню в
розмірі 1131 грн. 43 коп., 647 грн. 58 коп., 1327
грн. 39 коп., 1157 грн. 43 коп. відповідно.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що
оскільки ухвалою Господарського суду
Житомирської області від 29 липня 2011
року порушено провадження у справі про
банкрутство товариства, введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, то штрафні санкції та пеня
на суми заборгованості, що виникли до
моменту порушення справи про
банкрутство, та на які
розповсюджується дія мораторію, не
застосовуються.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 1 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10 травня 2012
року, позов задоволено. Визнано
неправомірними та скасовано рішення
управління Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області від 22 грудня 2011
року № 390, № 391, № 392 та № 393.
Відшкодовано позивачу з Державного
бюджету України сплачений судовий збір
у розмірі 128 грн. 76 коп.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах ст. 220 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач як платник
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області.

22 грудня 2011 року відповідач виніс
рішення № 390, 391, 392, 393 про застосування
до позивача штрафних санкцій та пені за
несвоєчасну сплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за періоди: з 21
березня 2011 року по 31 березня 2011 року
застосовано штраф в розмірі 19701 грн. 50
коп. та пеню в розмірі 1131 грн. 43 коп.; з
20 квітня 2011 року по 29 квітня 2011 року -
штраф - 7195 грн. 46 коп., пеня - 647 грн. 58 коп.;
з 20 травня 2011 року по 30 травня 2011 року -
штраф - 17683 грн. 42 коп., пеня - 1327 грн. 39
коп.; з 20 липня 2011 року по 29 липня 2011 року
- штраф - 12860 грн. 21 коп., пеня - 1157 грн. 43
коп.

Ухвалою Господарського суду
Житомирської області від 29 липня 2011
року (справа №4/5007/14/11) порушено
провадження у справі про банкрутство
позивача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки строк виконання
зобов'язань зі сплати страхових
внесків настав у позивача до 29 липня 2011
року, тобто до порушення провадження у
справі про банкрутство та введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, то на ці зобов'язання
розповсюджується дія мораторію і
відповідно не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Проте, з такими висновками судів
погодитися не можна, оскільки всупереч
вимог ст. 159 КАС України вони зроблені
без повного та всебічного з'ясування
обставин в адміністративній справі, до
того ж не ґрунтуються на законі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір
та облік єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску зобов'язани, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Ч. 11 ст. 9 вказаного Закону передбачено,
що у разі несвоєчасної або не в повному
обсязі сплати єдиного внеску до
платника застосовуються фінансові
санкції, передбачені цим Законом, а
посадові особи, винні в порушенні
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Конкурсними кредиторами, відповідно до
цього Закону, є кредитори за вимогами
до боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Ст. 12 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» передбачено,
що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування,податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Відповідач у касаційній скарзі
посилається на те, що стосовно позивача
було порушено провадження у справі про
банкрутство (справа № 43/504) 18 липня 2006
року, а 15 червня 2011 року припинено
вказане провадження та зупинено дію
мораторію, при цьому посилається на
ухвалу Господарського суду м. Києва від
15 червня 2011 року.

Проте суди попередніх інстанцій цих
обставин не з'ясували, хоч вони мають
істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій
і направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин, коли судами
попередніх інстанцій порушено
вищезазначені норми процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а суд
касаційної інстанції в силу ст. 220 КАС
України не може досліджувати
обставини, які не були встановлені
судами попередніх інстанцій, судові
рішення судів попередніх інстанцій не
можуть залишатися без змін і
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Володарсько-Волинському районі
Житомирської області задовольнити
частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 1 лютого 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10 травня 2012 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк