Справа № 2а/2470/2922/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/14342/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Карася О.В.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
(далі - УПФУ) на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 11
грудня 201212 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
УПФУ, третя особа: Державна
казначейська служба в Чернівецькій
області (далі - Казначейство),

про повернення безпідставно
сплаченого збору на обов'язкове
пенсійне страхування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними дії УПФУ щодо
відмови у поверненні помилково
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування за
відчуження автомобіля, у розмірі 10 775,00
грн. та зобов'язання УПФУ повернути
сплачені кошти.

11 грудня 2012 року постановою
Чернівецького окружного
адміністративного суду залишеною без
змін ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року, позов задоволений.

Дії УПФУ щодо відмови ОСОБА_2 у
поверненні помилково сплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування за відчуження автомобіля,
у розмірі 10 775,00 грн. визнані
протиправними; зобов'язано УПФУ
повернути ОСОБА_2 сплачені кошти.

УПФУ звернулося із касаційною скаргою
про скасування постанови
Чернівецького окружного
адміністративного суду та ухвали
Вінницького апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 1.05.2012 року
ОСОБА_2 придбав автомобіль Toyota LC150 за
ціною 447 276,00 грн.

7 червня 2012 року ОСОБА_2 на рахунок УПФУ
сплатив 10 775,50 грн. обов'язкового
пенсійного збору, у розмірі 3% вартості
автомобіля, який стягується при
відчуженні легкового автомобіля.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України №400/97 від 26.06.1997 року
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон
№400/97) відповідно до якого /п.7 ст.1/
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Згідно з п. 6 ст. 2 Закону №400/97 об'єктом
оподаткування для платників збору,
визначених пунктом 7 статті 1 цього
Закону, є вартість легкового
автомобіля.

Відповідно до ст. 4 цього Закону для
платників збору, визначених пунктом 7
статті 1 цього Закону, на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлюються ставка збору у розмірі 3
відсотків від об'єкта оподаткування,
визначеного пунктом 6 статті 2 цього
Закону.

Згідно з ст. 3 Закону №400/97 збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування платники збору сплачують
до Пенсійного фонду України у порядку,
визначеному законодавством України.

На виконання вимог Закону №400/97
постановою Кабінету Міністрів України
№1740 від 3.11.1998 року затверджено Порядок
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій (далі - Порядок
№1740) пунктом 1 якого визначено, що цей
порядок регулює питання сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій згідно із
Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з п. 12 Порядку №1740 платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом: купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством.

Наведені норми Закону №400/97
передбачають обов'язок сплачувати збір
при відчуженні автомобіля, а не при
його придбанні.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами та враховуючи
частину 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідно до якої, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, законам
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою або іншому правовому
акту, суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу. При вирішенні
даного питання пріоритетним є Закон
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».

Таким чином, з аналізу зазначених норм
вбачається, що обов'язок сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування не може бути покладений на
особу, яка набуває право власності у
відповідності до Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1740 від 3.11.1998 року, оскільки це
суперечить акту вищої юридичної сили.

Висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що положення Закону
мають вищу юридичну силу над
постановою Кабінету Міністрів України
та обов'язок сплати збору продавцем
автомобіля є правильним.

Суди попередніх інстанції
обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2 має
право на повернення примусово
сплаченого до Пенсійного фонду України
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, у розмірі 10 775,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
відхилити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 11 грудня
201212 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Карась О.В.