Справа № 820/11324/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
вул. Мар'їнська, 18-Б-3 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бадюкова Ю.В.,
розглянувши в приміщенні суду в м.
Харкові в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
позовом Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" до Приватного вищого
навчального закладу "Харківський
інститут екології і соціального
захисту", ректора ПВНЗ "Харківський
інститут екології і соціального
захисту" Коваленко О. М., про визнання
дій протиправними, -
Всеукраїнська громадська організація
"Комітет конституційно-правового
контролю України" (далі по тексту -
позивач, громадська організація)
звернулася до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Приватного вищого навчального закладу
"Харківський інститут екології і
соціального захисту" (далі по тексту -
відповідач-1, ПВНЗ), ректора ПВНЗ
"Харківський інститут екології і
соціального захисту" Коваленко О. М.
(далі по тексту - відповідач-2, ректор
ПВНЗ) в якому, з урахуванням уточненних
позовних вимог, просить суд визнати дію
ПВНЗ «Харківський інститут екології і
соціального захисту», що полягає у
наданні неповної запитаної інформації
на запит на інформацію позивача вих. №
1045/4-13 від 25.11.2013 р. - протиправною та
визнати дію ректора, голови
приймальної комісії ПВНЗ
«Харківський інститут екології і
соціального захисту» Коваленка О.М., що
полягає у несвоєчасному наданні
запитаної інформації на запит на
інформацію позивача вих. № 1045/4-13 від
25.11.2013 р. - протиправною.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 21
Закону України "Про громадські
об'єднання", ст. 12 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" він є
запитувачем інформації та має право у
порядку, визначеному Законом,
одержувати публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших розрядників
публічної інформації, яким є
відповідачів про надання публічної
інформації, а саме копій документів,
ним отримана відповідь № 1089 від 03.12.2013
року при цьому не надавши жодного з
запитуваних документів та відмовлено
позивачу у задоволенні його запиту на
інформацію, у зв'язку з тим, що чекають
на отримання нової ліцензії, після чого
зобов'язуються надати нову ліцензію та
запитані позивачем документи.
Лише 26 червня 2014 р. за вих. № 1171
відповідачі надіслали позивачу
частину запитуваних ним документів на
запит на інформацію позивача вих. №
1045/4-13 від 25 листопада 2013 р.
Крім того, як стверджує позивач, текст
супровідного листа вих. № 1171 від 26.06.2014
р. не відповідає вкладеним документам у
конверті, в якому надійшов лист
відповідачів вих. № 1171 від 26.06.2014 р. У
своєму листі за вих. № 1171 від 26.06.2014 р.
відповідачі надають копію ліцензії ВНЗ
з додатком, термін дії якої закінчився
01 липня 2014 р. А тому вважає такі дії
відповідачів - розпорядників публічної
інформації протиправними.
Відповідачем -2 до суду направлено
відзив на позову заяву в якому
відповідач, просить суд закрити
провадження у справі у зв'язку із
наданням 26.06.2014 року на його думку всіх
документів зазначених у запиті
позивача, та вважає за необхідне, у
зв'язку з цим, позивачу відклитати
Позивач в письмовій заяві, що надійшла
до суду, справу просить розглядати без
участі його представника в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
судового розгляду справи були
повідомлені належним чином. Про
причину неявки, всупереч ч. 2 ст. 40 КАС
України, суд не повідомив, заяви про
відкладення розгляду справи або про
розгляд справи без участі представника
відповідача до суду не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.
Тому суд визнає можливим справу
розглянути без участі в судовому
засіданні представника відповідача на
підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
Перевіривши матеріали справи і
оцінивши докази в їх сукупності, суд
визнає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.
ВГО "Комітет конституційно-правового
контролю України", за підписом голови
І.С. Марієна був направлений засобами
поштового зв'язку на адресу
відповідачів запит на інформацію за
вих. № 1045/4-13, в якому позивач просив
надіслати запитувачу належним чином
завірені копії документів:
- свідоцтво про реєстрацію ВНЗ;
- довідку про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ з додатками;
- ліцензію ВНЗ та додатки до них;
- витяг ВНЗ з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
- правила прийому до ВНЗ у 2014 року;
- положення про приймальну комісію ВНЗ;
- наказ про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ.
У якості мети, з якою вимагається
надати документи, запитувач зазначив
те, що зазначена публічна інформація
становить публічний інтерес.
відповідачів про надання публічної
інформації, а саме копій документів,
ним отримана відповідь № 1089 від 03.12.2013
року, якою було відмовлено позивачу у
задоволенні його запиту на інформацію,
у зв'язку з неотриманням нової
ліцензії, після отримання якої буде
надіслана нова ліцензія та запитані
позивачем документи.
01.07.2014 року позивачем отримано листа за
підписом ректора ПВНЗ від 26 червня 2014 р.
за вих. № 1171 згідно якого на запит на
інформацію позивача вих. № 1045/4-13 від 25
листопада 2013 р. було надано копії
наступних документів:
- свідоцтво про реєстрацію ВНЗ;
- довідку про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України;
- ліцензію ВНЗ з додатком;
- витяг ВНЗ з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
- правила прийому до ВНЗ у 2014 року зі
- положення про Приймальну комісію ВНЗ;
- наказ про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ.
Суд зазначає, що спірні правовідносини
регулюються Законом України "Про
доступ до публічної інформації".
Основною метою прийняття зазначеного
Закону є створення механізму
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації. Він містить
перелік гарантій дотримання прав на
надання публічної інформації,
поетапний порядок доступу до неї, надає
визначення таким поняттям, як
конфіденційна, таємна та службова
інформація, регламентує порядок її
отримання, визначає порядок і строки
подачі та задоволення запиту на
інформацію, а також процедуру
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
Так, Закон України "Про доступ до
публічної інформації" визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.
В Законі України "Про доступ до
публічної інформації" термін
"суспільна необхідна інформація"
згадується декілька разів, але
визначення останнього відсутнє.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
інформацію" інформація з обмеженим
доступом може бути поширена, якщо вона
є суспільно необхідною, тобто є
предметом суспільного інтересу, і
право громадськості знати цю
інформацію переважає потенційну шкоду
від її поширення. Предметом
суспільного інтересу вважається
інформація, яка свідчить про загрозу
державному суверенітету,
територіальній цілісності України;
забезпечує реалізацію конституційних
прав, свобод і обов'язків; свідчить про
можливість порушення прав людини,
введення громадськості в оману,
шкідливі екологічні та інші негативні
наслідки діяльності (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб тощо.
Але при цьому термін "предмет
суспільного інтересу" є також
оціночною категорією.
За частиною 1 ст. 2 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" метою
цього Закону є забезпечення прозорості
та відкритості суб'єктів владних
повноважень і створення механізмів
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації.
Системний аналіз законодавчого акту
дозволяє дійти висновку про те, що
відповідачі не підпадаю під дію Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" за жодними ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується
шляхом систематичного та оперативного
оприлюднення інформації: в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах, будь-яким іншим
способом, а також надання інформації за
запитами на інформацію (ст. 5 Закону
України "Про доступ до публічної
Відповідно до положень статті 12
зазначеного Закону суб'єктами відносин
у сфері доступу до публічної
інформації є: 1) запитувачі інформації -
фізичні, юридичні особи, об'єднання
громадян без статусу юридичної особи,
крім суб'єктів владних повноважень; 2)
розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону; 3)
структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються особи, якщо
вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
Статтею 3 КАС України визначено, що
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
У Законі України "Про вищу освіту",
Положенні про Міністерство освіти і
науки України, затвердженому Указом
Президента України від 25.04.2013 року №
240/2013 та інших нормативно-правових
актах, не передбачено делегування
повноважень Міністерства, як суб'єкта
владних повноважень, іншим органам
влади, установам та організаціям, в
тому числі і їх керівникам. Не
передбачено законодавством також і
делегування будь-яких повноважень
суб'єктів владних повноважень вищим
навчальним закладам з приватною формою
Стаття 1 Закону України "Про вищу
освіту" визначає вищий навчальний
заклад державної форми власності як
вищий навчальний заклад, заснований
державою, що фінансується з державного
бюджету і підпорядковується
відповідному центральному органу
Приватний вищий навчальний заклад
"Харківський інститут екології і
соціального захисту" не був заснований
державою і не фінансується з
державного бюджету. У ст. 1 Закону
України "Про вищу освіту" зазначено, що
вищий навчальний заклад приватної
форми власності підпорядкований лише
власнику (власникам).
Статтею 17 Закону України "Про вищу
освіту" встановлено порядок
управління у галузі вищої освіти, а
саме: Кабінет Міністрів України через
систему органів виконавчої влади:
забезпечує проведення державної
політики у сфері освіти; забезпечує
розроблення і виконання відповідних
загальнодержавних та інших програм; у
межах своїх повноважень видає
нормативно-правові акти з питань вищої
освіти; здійснює контроль за
додержанням законодавства у сфері
вищої освіти органами виконавчої
влади, їх посадовими особами.
Управління у галузі вищої освіти у
межах їх компетенції здійснюється:
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері освіти; центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері освіти;
іншими центральними органами
виконавчої влади, які мають у своєму
підпорядкуванні вищі навчальні
заклади; органами влади Автономної
Республіки Крим; органами місцевого
самоврядування; власниками вищих
навчальних закладів; органами
громадського самоврядування.
Тобто, лише власник може делегувати
належні йому повноваження створеному
ним ВНЗ. В законодавстві, що регулює
питання вищої освіти, відсутні
посилання на делегування повноважень
будь-якого суб'єкта владних
повноважень саме приватним вищим
навчальним закладам.
Згідно зі ст. 19 Закону України "Про вищу
освіту" встановлено лише державний
нагляд (контроль) у галузі вищої освіти,
який здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері освіти, та місцевими
органами управління освітою.
Повноваження центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері освіти, визначаються
Законом України "Про освіту".
Зазначеними законами не встановлено
громадського контролю в освітній
Статтями 21, 27 Закону України "Про вищу
освіту" встановлено повноваження
Мережа вищих навчальних закладів
державної і комунальної форм власності
визначається Кабінетом Міністрів
України відповідно до
соціально-економічних та
культурно-освітніх потреб у них. Вищий
навчальний заклад діє на підставі
Приватний ВНЗ "Харківський інститут
екології і соціального захисту" не
входить до мережі навчальних закладів
державної та комунальної форм
Згідно зі ст. 29 Закону України "Про вищу
освіту" управління вищим навчальним
закладом здійснюється на основі
принципів: автономії та
самоврядування; розмежування прав,
повноважень та відповідальності
власника (власників), органів
управління вищою освітою, керівництва
вищого навчального закладу та його
структурних підрозділів; поєднання
колегіальних та єдиноначальних засад;
незалежності від політичних партій,
громадських та релігійних організацій.
Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України "Про
вищу освіту" лише власник може
делегувати свої (тобто ті, що на
законних підставах належать
власникові) повноваження керівникові
вищого навчального закладу, а згідно
ст. 32 Закону України "Про вищу освіту"
безпосереднє управління діяльністю
вищого навчального закладу здійснює
його керівник - ректор.
Керівник вищого навчального закладу
щорічно звітує перед власником
(власниками) або уповноваженим ним
(ними) органом (особою) та вищим
колегіальним органом громадського
самоврядування вищого навчального
Згідно зі ст. 36 Закону України "Про вищу
освіту" приймальна комісія ВНЗ
відноситься до робочих органів ВНЗ,
положення про які затверджуються
керівником ВНЗ. Згідно зі ст. 37 Закону
України "Про вищу освіту" до органів
громадського самоврядування ВНЗ
відносяться загальні збори трудового
колективу ВНЗ та факультетів ВНЗ.
Відповідно до ст. 64 Закону України "Про
вищу освіту" фінансування вищих
навчальних закладів приватної форми
власності здійснюється їх власниками.
В матеріалах справи відсутні докази
про наявність у ПВНЗ "Харківський
інститут екології і соціального
захисту" державного замовлення на
виконання освітніх послуг. Жодного
посилання на делегування повноважень
суб'єктів владних повноважень вищому
навчальному закладу з приватною формою
власності вищенаведені норми також не
Згідно Статуту ПВНЗ "Харківський
інститут екології і соціального
захисту" його власниками є громадяни
України: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
не є суб'єктами владних повноважень, і
не делегували жодних повноважень його
Отже, відповідач не є розпорядником
публічної інформації в розумінні
статті 13 Закону України "Про доступ до
публічної інформації".
Крім того, позивачем, в порушення ст. 71
КАС України, не надано належних
обґрунтувань та доказів, у
підтвердження наявності порушення
належних йому, або його члену, прав чи
інтересів у сфері публічно-правових
Також, суд звертає увагу на положення
пункту 2 розділу XXIV Умов прийому до
вищих навчальних закладів України в 2014
році, затверджених наказом
Міністерства освіти і науки України
від 29.10.2013 р. № 1510, згідно якого
громадські організації можуть
звернутися до Міністерства освіти і
науки України із заявою про надання їм
права вести спостереження за роботою
приймальних комісій. Громадські
організації, яким таке право надано
Міністерством освіти і науки України,
можуть направляти на засідання
приймальних комісій своїх
спостерігачів. Приймальні комісії
зобов'язані створити належні умови для
присутності громадських спостерігачів
на своїх засіданнях, а також надати їм
можливість ознайомлення з документами,
що надаються членам комісії, до
Однак, позивачем ні під час звернення
до відповідача з відповідним запитом
на інформацію, ні під час судового
розгляду справи не надано жодного
належного та допустимого доказу
наявності в нього відповідного права
на ведення спостереження за роботою
приймальних комісій, а витребування
громадськими організаціями належним
чином засвідчених копій документів не
передбачено чинним законодавством
Згідно зі ст. 10 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" кожна
особа має право знати у період збирання
інформації, але до початку її
використання, які відомості про неї та
з якою метою збираються, як, ким і з якою
метою вони використовуються,
передаються чи поширюються, крім
випадків, встановлених законом.
Обсяг інформації про особу, що
збирається, зберігається і
використовується розпорядниками
інформації, має бути максимально
обмеженим і використовуватися лише з
метою та у спосіб, визначений законом.
Разом з тим, суд вважає, що запитувана
позивачем інформація є інформацією з
обмеженим доступом. Надання
запитуваних позивачем документів
тягне за собою розголошення
персональних даних членів приймальної
комісії, що призвело б до порушення
конституційного права особи на
таємницю приватного життя.
Дані, запитувані позивачем, зокрема,
щодо складу приймальної комісії,
прізвищ та інших даних, є
конфіденційною інформацією відповідно
до ст. 7 Закону "Про доступ до публічної
Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону "Про доступ до
публічної інформації" встановлено, що
обмеження доступу до інформації
здійснюється для захисту репутації або
прав інших людей, розголошення
інформації може завдати істотної шкоди
цим інтересам, а також шкода від
оприлюднення такої інформації
переважає суспільний інтерес в її
Отже, запитувані позивачем копії
наказу про затвердження складу
приймальної комісії та список членів
приймальної комісії належить до
інформації з обмеженим доступом
відповідно до закону "Про доступ до
публічної інформації", на які посилався
позивач під час розгляду справи.
Суд зазначає, що позивачем ні під час
звернення до відповідача з відповідним
запитом на інформацію, ні під час
судового розгляду справи не надано
жодного належного та допустимого
доказу наявності в нього відповідного
права на ведення спостереження за
роботою приймальних комісій та
проведення будь-яких перевірок, а
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів не
передбачено чинним законодавством
Також суд зазначає, що частиною 2 ст. 21
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" встановлено, що у разі якщо
задоволення запиту на інформацію
передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як 10 сторінок,
запитувач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати на копіювання та друк.
Оскільки позивачем не надано суду
жодного належного доказу дотримання
ним вказаної норми та враховуючи п.3 ч.1
ст. 22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", згідно з яким
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту, якщо
особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для визнання дій
відповідачів протиправними.
Таким чином, оскільки запит на
інформацію Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" містив лише прохання про
надання належним чином засвідчених
копій вищевказаних документів, а також
враховуючи відсутність у відповідача
обов'язку з надання відповідних копій
без оплати передбачених ст. 21 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" фактичних витрат,
пов'язаних з копіюванням або друком,
суд приходить до висновку, що ненадання
запитуваних документів не є
Також, нормами діючого законодавства
не передбачено делегування від
будь-якого суб'єкта владних
повноважень функцій контрою за
діяльністю вищих навчальних закладів
будь-якій громадській організації.
Будь-який контроль за діяльністю
юридичних осіб може здійснюватися лише
на підставі та у спосіб, передбачений
Згідно ст. 19 Закону "Про вищу освіту"
встановлено лише державний контроль за
діяльністю вищих навчальних закладів,
тому він вимагає певних знань і
фахівців. Здійснення громадського
контролю у сфері освіти законодавством
Крім того, приватний ВНЗ не відноситься
до юридичних осіб публічного права,
його посадові особи не отримують
заробітну плату за державного чи
місцевого бюджетів, а тому заборона на
відмову юридичним особам в інформації,
надання якої таким юридичним особам
передбачена законом, не
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Суд вважає, що позивачем не надано суду
належних доказів щодо протиправності
дій або бездіяльності відповідачів по
справі, а тому, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -
В задоволенні адміністративного
позову Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" до Приватного вищого
навчального закладу "Харківський
інститут екології і соціального
захисту", ректора ПВНЗ "Харківський
інститут екології і соціального
захисту" Коваленко О. М., про визнання
дій протиправними відмовити у повному
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.