Справа № 820/11831/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 липня 2014 р.
№ 820/11831/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представників позивача -
Гримайло Н.Р., Титаренко О.Ю., Давидченко
К.М., Пінєгіної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк"

до Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України у Вінницькій області

про визнання незаконною та скасування
постанови ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України у
Вінницькій області, в якому просить суд
визнати Постанову Управління
Національного банку України у
Вінницькій області про притягнення до
відповідальності за порушення
валютного законодавства № 4 від 27.05.2014
р. незаконною та скасувати.

Позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги тим, що Публічне акціонерне
товариство "УкрСиббанк" вважає, що
висновки відповідача за вказаною
Постановою №4 не відповідають приписам
нормативно-правових актів
Національного банку України та вважає
винесену УНБУ у Вінницькій області
Постанову №4 незаконною, у зв'язку з чим
відповідач не мав достатніх правових
підстав для застосування до Банку
вказаних штрафних санкцій.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав
заяву про розгляд справи за
відсутності відповідача. Згідно
наданих до суду письмових заперечень
пояснив, що оскаржувана в даній справі
Постанова Управління Національного
банку України у Вінницькій області про
притягнення до відповідальності за
порушення валютного законодавства № 4
від 27.05.2014 р. є цілком законною,
складеною відповідно до чинного
законодавства, а позовні вимоги
позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що клієнтом
відділення №891 АТ «УКРСИББАНК» ТОВ
«Концентрати України» був укладений
договір позики №27/12/13 від 27.12.2013 р. з
нерезидентом ООО «Новый сад»
(Російська Федерація) про надання
позики в сумі 60000000,0 рос. руб. зі сплатою
4% річних та терміном погашення 31.12.2017 р.

На виконання умов договору №27/12/13 від
27.12.2013 р. нерезидентом ООО «Новый сад»
(Російська Федерація) було
перераховано на користь ТОВ
«Концентрати України» кошти у сумі
800000,0 рос. руб., які 05.02.2014 року були
зараховані на поточний рахунок
позичальника №7300 наступним
чином:

- 400000,0 рос. руб.;

- 101600,0 грн. - гривневий еквівалент
обов'язкового продажу 400000,0 рос. руб.

За дорученням ТОВ «Концентрати
України» 05.02.2014 р. Банк здійснив продаж
одержаної частини позики в іноземній
валюті в сумі 400000,0 рос. руб. згідно із
заявою про продаж іноземної валюти №1
від 04.02.2014 р. та було зараховано
гривневий еквівалент у сумі 101600,0 грн.
на поточний рахунок клієнта, що
підтверджується випискою з поточного
рахунку в національній валюті за 05.02.2014
р.

У період з 27.12.2013 р. до 01.04.2014 р. договір
позики ТОВ «Концентрати України»
№27/12/13 від 27.12.2013 р. до Національного
банку України для реєстрації не
подавався.

У зв'язку з викладеними обставинами, в
порушення пункту 1 Указу Президента
України «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства»
від 27.06.1999 р. №734/99, пункту 3.1 та пункту 3.7
Положення про порядок резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів і надання резидентами
позик в іноземній валюті нерезидентам,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 17.06.2004
р. № 270 Відділення банку за період з
05.02.2014 р. до 26.02.2014 р. за дорученнями
клієнта перерахували кошти в суми 203200,0
грн. (еквівалент 800000,0 рос. руб.) з
поточного рахунку № 7300 ТОВ
«Концентрати України» його
контрагентам, що підтверджується
випискою з поточного рахунку в
національній валюті з 03.02.2014 р. до 04.04.2014
р., про що складено протокол порушення
валютного законодавства від 13.05.2014 р. №5
та Управлінням Національного банку
України у Вінницькій області винесено
Постанову про притягнення до
відповідальності за порушення
валютного законодавства № 4-13-014/1837 від
27.05.2014 р.

Вказаною постановою № 4-13-014/1837 від
27.05.2014 р. згідно зі статтею 16 Декрету
Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р.
№15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» і
п.2.5. розділу 2 Положення про валютний
контроль, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 08.02.2000 р. №49 притягнуто Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк" до
відповідальності у вигляду штрафу в
сумі 66252,0 грн. (800000,0 рос. руб. х 25% х 3,3126
грн./10 рос. руб. = 66252,0 грн.).

Перевіряючи вказану Постанову про
притягнення до відповідальності за
порушення валютного законодавства №
4-13-014/1837 від 27.05.2014 р. на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про
валютний контроль, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 08.02.2000 р. № 49,
функціями агента валютного контролю є
обов'язки уповноваженого банку, іншої
фінансової установи та національного
оператора поштового зв'язку, які
отримали від Національного банку
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операцій, щодо здійснення
контролю за валютними операціями, що
проводяться резидентами і
нерезидентами через ці установи. Цей
контроль полягає в запобіганні
уповноваженими банками, іншими
фінансовими установами та
національним оператором поштового
зв'язку проведенню резидентами і
нерезидентами через ці установи
незаконних валютних операцій та/або
своєчасному інформуванні
уповноваженими банками, іншими
фінансовими установами та
національним оператором поштового
зв'язку у випадках та в порядку,
установлених законодавством, у тому
числі нормативно-правовими актами
Національного банку, відповідних
державних органів про порушення
резидентами і нерезидентами
законодавства, пов'язаного з
проведенням ними валютних операцій.

Невиконання позивачем функцій агента
валютного контролю в даному випадку
полягає в нездійсненні контрольних
функцій обслуговуючого банку,
передбачених пунктом 3.1 глави 3 розділу
І Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.06.2004 № 270.

Відповідно до п.3.1 глави 3 розділу 1
Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам, затвердженого
Постановою Правління Національного
банку України від 17 червня 2004 року № 270,
обслуговування уповноваженим банком
операцій за договором [зарахування
іноземної валюти на рахунок
резидента-позичальника в
уповноваженому банку, що надходить від
нерезидента як кредит, з урахуванням
вимог пункту 3.7 цієї глави; здійснення
купівлі (продажу, обміну) іноземної
валюти за кредитними операціями та
платежами за цими операціями за
дорученням резидента-позичальника;
списання іноземної валюти на користь
нерезидента з рахунку
резидента-позичальника в рахунок
погашення кредиту (основної суми,
процентів тощо), а також виконання
інших зобов'язань, передбачених
відповідним договором] здійснюється
лише за наявності реєстрації договору
Національним банком.

Ця норма по відношенню до пункту 3.7
Положення № 270 є загальною нормою.

Відповідно до 3.7. Положення № 270 у разі
надходження від нерезидента на адресу
резидента-позичальника кредиту і якщо
уповноважений банк не має документів,
що свідчать про правомірність
одержання резидентом кредитних коштів
згідно із законодавством України
[реєстрації договору, гарантій
Кабінету Міністрів України], або якщо
обслуговуючим банком за таким кредитом
визначено інший уповноважений банк,
або кошти надійшли від іншого
нерезидента (не кредитора), тобто від
нерезидента, який не зазначений у
реєстрації договору, то уповноважений
банк зараховує такі кошти на поточний
рахунок клієнта в загальному порядку з
дотриманням вимог нормативно-правових
актів Національного банку.
Обслуговування уповноваженим банком
операцій за договором здійснюється
після отримання від
резидента-позичальника документів, які
свідчать про правомірність одержання
резидентом кредитних коштів згідно із
законодавством України та/або потрібні
для виконання обслуговуючим банком
функцій щодо здійснення валютного
контролю за операціями
резидента-позичальника за договором.

За таких обставин, передбачений цим
пунктом обов'язок обслуговуючого банку
зарахувати кредитні кошти в іноземній
валюті, які надійшли від нерезидента,
на рахунок резидента-позичальника, при
відсутності документів, що
підтверджують реєстрацію договору, є
вичерпним і за своїм обсягом означає
лише дії, які необхідно вчинити банку
для завершення переказу коштів. Всі
подальші дії банку, в тому числі щодо
виконання доручень клієнта на продаж
зарахованих на його рахунок кредитних
коштів в іноземній валюті, відтак щодо
виконання доручень клієнта на
перерахування гривневого еквівалента
контрагентам, можуть мати місце лише
після реєстрації договору.

Той факт, що на час надходження
резиденту-позичальнику кредитних
коштів в іноземній валюті відповідно
до постанови Правління Національного
банку України від 14.11.2013 р. № 453 «Про
зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті»
та постанови Правління Національного
банку України від 15.11.2013 р. №457 «Про
встановлення розміру обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті»
існувала вимога про обов'язковий
продаж цих надходжень на
міжбанківському валютному ринку в
розмірі 50 процентів уповноваженим
банком без доручення клієнта, і що в
силу цієї вимоги відповідна частина
кредитних коштів була зарахована на
рахунок резидента-позичальника в
гривневому еквіваленті, ніяким чином
не змінює правовий статус цих коштів,
відповідно до якого їх можна
використовувати лише після реєстрації
кредитного договору в Національному
банку.

Крім того, до платежів за кредитними
операціями належать також платежі з
використання кредитних коштів.

Правовою підставою обмеження права
клієнта у використанні цих коштів є:
пункт 1 Указу Президента України «Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства»
від 27.06.1999 р. № 734/99 (далі Указ № 734/99);
пункт 2 статті 2 та стаття 11 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю»; стаття 44 Закону
України «Про Національний банк
України»; пункти 3.1 та 3.7 Положення № 270.

Згідно положень пункту 1 Указу
Президента України «Про врегулювання
порядку одержання резидентами
кредитів, позик в іноземній валюті від
нерезидентів та застосування штрафних
санкцій за порушення валютного
законодавства» договори, які
передбачають виконання резидентами
боргових зобов'язань перед
нерезидентами за запозиченими у них
кредитами, позиками в іноземній валюті
(далі - договори), підлягають реєстрації
Національним банком України.

Уповноважені банки здійснюють
обслуговування операцій за договорами
на підставі реєстраційних свідоцтв.

Реєстрація договорів здійснюється
Національним банком України протягом
семи робочих днів з дати надходження
необхідних для реєстрації документів.
Протягом цього строку Національний
банк України видає реєстраційні
свідоцтва.

Порядок реєстрації договорів та
перелік документів, необхідних для
реєстрації договорів, визначається
Національним банком України.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» резиденти і
нерезиденти мають право здійснювати
валютні операції з урахуванням
обмежень, встановлених цим Декретом та
іншими актами валютного законодавства
України.

Вимога пункту 1 Указу № 734/99 про
обслуговування операцій за договорами,
що передбачають виконання зобов'язань
перед нерезидентами за запозиченими у
них кредитами, позиками в іноземній
валюті, після їх реєстрації
Національному банку України має на
меті запобігти використанню коштів,
які отримані резидентами за кредитними
договорами, які не відповідають
встановленим до них вимогам. Право на
визначення умов, відповідно до яких
резиденти укладають договори, надано
Національному банку України.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про Національний банк України»
Національний банк діє як уповноважена
державна установа при застосуванні
законодавства України про валютне
регулювання і валютний контроль. До
компетенції Національного банку у
сфері валютного регулювання та
контролю належать, зокрема, видання
нормативно-правових актів щодо ведення
валютних операцій.

Одним з таких нормативно-правових
актів, який затверджено постановою
правління Національного банку України
від 17.06.2004 № 270, є Положення порядок
отримання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам.

Право банку повернути без виконання
платіжне доручення клієнта, яке подано
до банку з порушенням законодавства
України або не може бути виконано
відповідно до законодавства України,
передбачене пунктом 2.5 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22.

Відповідно до пункту 2.15 вказаної
Інструкції порядок повернення банком
своїм клієнтам оформлених ними
розрахункових документів та
супровідних документів визначається в
договорах банківського рахунку
клієнтів. Банк, повертаючи
розрахунковий документ у день його
надходження, має зробити на його
зворотному боці напис про причину
повернення документа без виконання (з
обов'язковим посиланням на статтю
закону України, відповідно до якої
розрахунковий документ не може бути
виконано, або/та главу/пункт
нормативно-правового акта
Національного банку, який порушено) та
зазначити дату його повернення (це
засвідчується підписами
відповідального виконавця і
працівника, на якого покладено функції
контролера, та відбитком штампа банку).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що невиконання позивачем
функцій агента валютного контролю,
тобто нездійснення контрольних
функцій обслуговуючого банку,
передбачених пунктом 3.1 глави 3 розділу
І Положення про порядок отримання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів і
надання резидентами позик в іноземній
валюті нерезидентам, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.06.2004 № 270, призвело
до порушення ним валютного
законодавства.

Суд зазначає, що представники позивача
ані в позовній заяві, ані в ході
судового розгляду не дали пояснень
щодо того в чому саме полягає
незаконність та протиправність
оскаржуваної постанови, з посиланням
на норми діючого законодавства
України, натомість зазначали про те, як
саме повинен був діяти відповідач при
проведенні перевірки.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити, що позивач просить суд
визнати Постанову Управління
Національного банку України у
Вінницькій області про притягнення до
відповідальності за порушення
валютного законодавства № 4 від 27.05.2014
р. незаконною та скасувати, натомість в
матеріалах справи міститься Постанова
з номером № 4-13-014/1837 від 27.05.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, висновки Протоколу
порушення валютного законодавства №5
від 13.05.2014 р. відповідають дійсності, а
Постанова Управління Національного
банку України у Вінницькій області про
притягнення до відповідальності за
порушення валютного законодавства №
4-13-014/1837 від 27.05.2014 р. відповідає ч.3 ст. 2
КАС України, а тому позовні вимоги
позивача є необґрунтованими,
спростовуються зібраними доказами по
справі та не підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме
Глави 7 Розділу 2, суд вважає за
необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір
сплати судового збору визначений
Законом України "Про судовий збір" від 8
липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, відповідно до
підпункту 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої
частини вимоги, суд вважає за необхідне
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" решту суми
судового збору в розмірі 1644.30 грн. на
користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" до
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України у Вінницькій області про
визнання незаконною та скасування
постанови - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" () суму судового збору в розмірі 1644.30
грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні 30 копійок) на користь Державного
бюджету України (отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова
Харківській області, код: 37999628, МФО
банку: 851011, назва банку: ГУ ДКСУ в
Харківській області, рахунок 4011,
призначення платежу: Судовий збір).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14
липня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко