Справа № 2а/2570/2167/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/1770/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Гаманка О.І.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства "Корюківське
лісове господарство" (далі -
Підприємство) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10
травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року відділення Фонду
пред'явило в суді позов, в якому просило
стягнути з Підприємства
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
2010 році в розмірі 21959 гривень 18 копійок,
а також пеню в розмірі 32
гривні 95 копійок за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позову відділення
Фонду зазначило, що відповідно до
положень Закону України від 21 березня
1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 875-XІI)
Підприємство не забезпечило
працевлаштування необхідної кількості
інвалідів та вчасно не сплатило за це
адміністративно-господарські санкції.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від
10 травня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року, відділенню Фонду в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, та,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, в касаційній
скарзі позивач ставить питання про
скасування ухвалених ними рішень та
прийняття нової постанови про
задоволення позову в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
Підприємство просить відмовити
відділенню Фонду в задоволенні
касаційної скарги та залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що Підприємством вжиті усі,
передбачені чинним законодавством,
заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, що
підтверджено відповідними доказами, а
тому штрафні санкції, передбачені
статтею 20 Закону № 875-XІI, до нього
застосовуватися не можуть.

Згідно зі статтею 19 Закону № 875-XІI для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього ж Закону передбачено,
що підприємства, установи, організації,
у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України від 1 березня 1991 року
№803-XII "Про зайнятість населення"
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Перевіркою за матеріалами справи
встановлено, що відповідно до звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів № 10-ПІ за 2010 рік, поданого
Підприємством, середньооблікова
кількість штатних працівників його
облікового складу склала 392 особи.
Відповідно, кількість штатних
працівників інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях - 16 осіб, а
фактично на Підприємстві працювало 15
інвалідів.

У зв'язку з невиконанням нормативу
робочих місць (1 місце), призначених для
працевлаштування інвалідів,
Підприємству була нарахована
адміністративно-господарська санкція
в розмірі 21959 гривень 18 копійок, а також
пеня за несвоєчасну їх сплату у розмірі
32 гривні 95 копійок.

Однак застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів є
безпідставним, оскільки Підприємство
щомісяця подавало до Корюківського
районного центру зайнятості звіти
(форми №3-ПН) про наявність вакансій, у
тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів. Крім того,
Підприємством була проведена робота
щодо створення робочих місць інвалідів
та їх атестація, розроблено картки умов
праці інвалідів.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про вжиття
Підприємством заходів щодо утворення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та недопущення
правопорушення, яке є підставою для
застосування до нього штрафних
санкцій, визначених статтею 20 Закону №
875-XІI.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновку судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, то відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстави для
скасування ухвалених ними рішень
відсутні.

Керуючись статтями 2201, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відхилити, а постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 10
травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

О.І. Гаманко