Справа № 2а-17028/09/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/50028/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 05.06.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011

у справі № 2а-17028/09/2670

за позовом Дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної

компанії „Нафтогаз України"

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
(правонаступник - Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києві) про скасування податкового
повідомлення - рішення № /0 від
07.12.2009.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.01.2010 позовні вимоги задоволено,
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
07.12.2009.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2010 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішенні спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 05.02.2007 по
30.06.2009 та складено акт № 2037/23-08/34821777 від
24.11.2009.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
07.12.2009, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання 4756287 грн.: 3170858
грн. основний платіж, 1585429 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", занижено податок на додану
вартість на суму 3170858 грн.: за січень 2009
року на суму 1344896 грн., за лютий 2009 року
на суму 7574 грн., за травень 2009 року на
суму 1665130 грн., за червень 2009 року на
суму 153258 грн.

Завищення позивачем сум
податкового кредиту сталось у зв'язку
із віднесенням сум податку на додану
вартість сплачену позивачем при
придбанні природного газу за
договорами № 06/08-2416 від 31.12.2008 та № 06/09-102
від 30.01.2009, щодо закупівлі природного
газу для виробничо-технологічних
витрат та нормових витрат та про
закупівлю природного газу для власних
потреб.

Виконання вимог договорів
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів прийому-передачі
природного газу.

Газ на виробничо-технологічні
витрати та на власні потреби не
компенсуються, тому придбання таких
товарів не призводить до отримання
доходу, за таких обстави такі витрати
не можуть, на думку податкового органу,
вважатись витратами, що здійснені у
власній господарській діяльності.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України „Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Отже, Законом України „Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачено, що для включення
понесених платником податку витрат до
складу валових достатньо настання
однієї із зазначених вище подій.

Основною умовою віднесення суми
витрат, пов'язаних з придбанням
товарів, до валових є те, що отриманий
товар буде використовуватись у власній
господарській діяльності. При цьому
часовий період, у який такий товар має
бути використаний платником податку у
власній господарській діяльності,
законодавець не встановлює.

Газ на виробничо-технологічні
витрати та на власні потреби не
компенсуються, тому придбання таких
товарів не призводить до отримання
доходу, за таких обставин ці витрати не
можуть, на думку податкового органу,
вважатись витратами, що здійснені у
власній господарській діяльності.

Перелік нормативних втрат і
виробничо-технологічних витрат нафти,
природного газу та газового конденсату
під час їх видобування, підготовки до
транспортування та транспортування
затверджено наказом Міністерства
палива та енергетики України від 30.09.2004
року № 604, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 06.01.2005 за № 14/10294.

Відповідно до п. 4.2, 4.4 Методичних
положень з планування, обліку і
калькулювання собівартості робіт
(послуг) на підприємствах з газифікації
та газопостачання, затверджених
наказом Мінпаливенерго України № 394
від 20.10.2006, кількість газу, поставленого
підприємством з експлуатації систем
газопостачання і газифікації, включає:
газ, поставлений, протранспортований
споживачам; газ, використаний на власні
потреби, виробничо-технологічні
витрати і втрати за встановленими
нормативами.

Порядком доступу до
газотранспортної системи,
затвердженим наказом НАК „Нафтогаз
України" № 79 від 26.03.2001, крім визначення
понять "виробничо-технологічні
витрати" та "витрати на власні потреби",
на які посилається відповідач в акті
перевірки, встановлено також, що ГТП
(газотранспортні підприємства), ГП
(газорозподільні підприємства) та
газовидобувні підприємства
зобов'язані забезпечити достатню
кількість газу для
виробничо-технологічних витрат,
власних потреб та покриття втрат
відповідно до свого зобов'язання щодо
утримання фізичного балансу системи та
тиску газу в системі".

Придбання природного газу
позивачем для виробничо-технологічних
витрат, нормових витрат та для власних
потреб є необхідним для здійснення
господарської діяльності спрямованої
на отримання прибутку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в акті перевірки
відсутнє посилання на наявність
понаднормованих витрат природного
газу, вартість якого включена ДП
„Нафтогазмережі" до валових витрат
підприємства.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої та апеляційної інстанції
стосовно того, що позивачем правомірно
віднесено до сум валових витрат,
придбаний природний.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а-17026/09/2670 залишити без
задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.01.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а-17026/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко