Справа № 2а-23/10/0870
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/16797/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І.- головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.,

та представників сторін:

позивача - Сєтова М.О.,

відповідача - Маісурадзе В.А.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі (далі - СДПІ)

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.03.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012

у справі № 2а-23/10/0870

за позовом відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" (далі -
Товариство)

до СДПІ

про визнання дій неправомірними.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.03.2011,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2012,
уточнені позовні вимоги Товариства
задоволено; визнано неправомірними дії
СДПІ щодо самостійного зарахування
коштів у сумі 3 799 912 грн., перерахованих
Товариством до бюджету на оплату
поточних податкових зобов'язань з ПДВ
за жовтень 2009 року, а також у сумах 245 831
грн. та 123 821 грн., сплачених позивачем у
зв'язку з проведеним уточненням
податкових зобов'язань, на погашення
податкового боргу з ПДВ за минулий
звітний період.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що у податкового органу відсутнє
право самовільно змінювати визначене
платником призначення платежу шляхом
спрямування внесених ним коштів на
оплату поточних зобов'язань в рахунок
погашення податкового боргу такого
платника.

Посилаючись на порушення судами
положень чинного законодавства
(зокрема, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті
2, пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»), СДПІ
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти попередніх інстанцій та повністю
відмовити у позові Товариства. Зокрема,
в обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що податковим
органом не змінювалося призначення
платежу, визначене платником при
сплаті податкових зобов'язань до
бюджету, а зарахування коштів на
погашення податкового боргу у
хронологічному порядку його
виникнення здійснюється в
автоматичному режимі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що у
податковій декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2009 року
Товариством було задекларовано
податкове зобов'язання з ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету, в сумі 3 799 912
грн. Зазначене податкове зобов'язання
було погашено Товариством у строк,
визначений підпунктом 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 названого Закону, за платіжним
дорученням від 30.11.2009 № 14241.

Також за платіжним дорученнями від
30.11.2009 № 14243 та № 14242 позивачем було
сплачено грошове зобов'язання з ПДВ у
сумі 245 831 грн. за уточнюючим
розрахунком до декларації та штрафні
санкцій у розмірі 12821 грн., самостійно
визначені платником за наслідками
проведення уточнень.

Втім всупереч визначеному у цих
платіжних документах призначенню
платежу податкова інспекція
самовільно спрямувала усі
перераховані Товариством кошти в
рахунок погашення його податкового
боргу з ПДВ, який виник за податковим
повідомленням-рішенням від 17.10.2004 №
/2.

Приймаючи рішення про задоволення
цього позову, попередні судові
інстанції обґрунтовано виходили з
того, що право визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства України належить
виключно платнику. Встановлена ж
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
рівність бюджетних інтересів, яка
зводиться до того, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях, не позбавляє
платника як права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 цього ж Закону, так і
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону.

Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків. Відповідно,
названим Законом не визначено серед
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу, зміну
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

В силу вимог частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, попередні судові інстанції
дійшли об'єктивного висновку стосовно
того, що пункт 7.7 статті 7 згаданого
Закону не надає податковому органу
право змінювати призначення платежу,
самостійно визначене платником
податків.

З урахуванням викладеного попередні
судові інстанції обґрунтовано
зазначили про незаконність
оспорюваних дій відповідача та
правомірно задовольнили позов.

Доводи касаційної скарги засновані на
іншому тлумаченні правових норм, що,
однак, не є свідченням судової помилки.
Ці доводи були обґрунтуванням правової
позиції СДПІ по справі під час
вирішення спору по суті та їм було
надано належну правову оцінку судами
попередніх інстанцій. Слід зазначити,
що облік податкових надходжень в
автоматичному режимі, який здійнюється
контролюючим органом, не може
звужувати визначений законом обсяг
прав платника

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали окружного і апеляційного
адміністративних судів зі спору не
вбачається.

З огляду на реорганізацію відповідача
у справі Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне замінити
СДПІ її правонаступником -
спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Замінити спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі її правонаступником -
спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

2. Касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

3. Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.03.2011 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 у справі № 2а-23/10/0870 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько