Справа № 2а-16911/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/42172/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі - ДПІ)

на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.01.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2012

у справі № 2а-16911/11/2670

за позовом ОСОБА_1

до ДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від
12.08.2011 № та від 22.07.2011 № .

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.01.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2012,
позов задоволено, зокрема, з тих
мотивів, що порушення платником
порядку цільового використання
земельної ділянки не тягне
донарахування земельного податку.

Не погоджуючись з висновками судів
попередніх інстанцій, ДПІ звернулася
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалені у справі
рішення та відмовити у позові. Зокрема,
на обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що сума земельного
податку визначена платникові
правомірно, виходячи з фактичного
використання ним земельних ділянок

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є власником
земельної ділянки площею 0,10 га,
розташованої про пров. Новонародному, 7
у м. Києві, що засвідчено державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 31.05.2005.

За своїм цільовим призначенням
зазначена земельна ділянка належить до
категорії земель для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд., однак
фактично використовувалися позивачем
у комерційній діяльності шляхом
розміщення СТО по ремонту титанових
дисків машин.

На підставі висновку про необхідність
розрахунку та сплати земельного
податку з цієї ділянки як із землі
комерційного призначення ДПІ було
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 12.08.2011 № , за яким ОСОБА_1
донараховано грошове зобов'язання із
земельного податку в сумі 20088,64 грн.;

від 22.07.2011 № про визначення
позивачеві податкового зобов'язання з
названого податку у розмірі 7423,43 грн.

Надаючи правову оцінку законності
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 12.08.2011 №
, суди встановили, що за цим актом
індивідуальної дії позивачеві
фактично донараховано суму податку за
2008-2010 роки, тобто за період, який було
охоплено попередніми податковими
перевірками. За наслідками проведення
цих перевірок контролюючим органом
приймалися податкові
повідомлення-рішення про
донарахування ОСОБА_1 податкових
зобов'язань з названого виду податку.
Відповідні податкові зобов'язання були
погашені позивачем у повному обсязі
шляхом перерахування коштів до бюджету
за квитанціями.

Правомірність донарахування грошового
зобов'язання із земельного податку за
розглядувані звітні періоди ДПІ
мотивує необхідністю перегляду
неправильно визначеного податку за
попередні звітні періоди з урахуванням
факту нецільового використання
позивачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (який діяв у період
визначення та сплати позивачем
земельного податку за 2008-2010 роки) якщо
згідно з нормами цього пункту сума
податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність та повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

Аналогічна за змістом норма міститься
і у пункті 54.5 статті 54 Податкового
кодексу України.

А відтак, як вірно зазначили суди, у
зв'язку з погашенням позивачем
донарахованих податковим органом
зобов'язань із земельного податку за
2008-2010 роки обов'язок ОСОБА_1 зі сплати
цього податку за вказаний період є
припиненим.

У той же час висновок судів про
незаконність прийняття ДПІ
податкового повідомлення-рішення від
22.07.2011 № слід визнати
передчасним.

Так, за змістом пункту 271.1 статті 271
Податкового кодексу України базою
оподаткування плати за землю є:

нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну
грошову оцінку яких не проведено.

В силу вимог пункту 286.1 статті 286
названого Кодексу підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Власне факт використання платником
спірної земельної ділянки для
розміщення СТО, тобто не за цільовим
призначенням, не може слугувати
підставою для віднесення цієї ділянки
до іншої категорії земель та,
відповідно, для зміни розміру
земельного податку.

Адже відповідно до частин
першої-третьої статті 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Наслідки порушення установленого
режиму використання земельної ділянки
передбачені у статті 21 Земельного
кодексу України; таке порушення не
тягне для землекористувача зміни в
оподаткуванні, позаяк є
правопорушенням у сфері земельних
правовідносин. Вищенаведені норми
податкового законодавства не дають
підстави для висновку про те, що
порядок обчислення земельного податку
залежить від дотримання платником умов
цільового використання таких земель.

У той же час судами не досліджено
належним чином обставини щодо сплати
ОСОБА_1 земельного податку у 2011 році.
Так, суди скасували податкове
повідомлення-рішення від 22.07.2011 №
у повному обсязі, не встановивши при
цьому суму податку, яка мала бути
сплачена позивачем виходячи з даних
державного земельного кадастру, та не
дослідивши, яку фактично суму
земельного податку було сплачено
ОСОБА_1 за спірну земельну ділянку в 2011
році. Лише за наслідками встановлення
цих обставин суди могли дійти
вмотивованого висновку про наявність
(або відсутність) у позивача недоїмки
із земельного податку за розглядуваний
період та про протиправність
податкового повідомлення-рішення від
22.07.2011 № у повному обсязі.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково скасувати прийняті
у справі судові акти із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції у відповідній частині з
метою перевірки вказаний обставин та
прийняття правильного та
вмотивованого рішення по суті спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

2. Постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.01.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012 у справі № 2а-16911/11/2670
скасувати в частині визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від
22.07.2011 № .

У цій частині справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.01.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012 у справі № 2а-16911/11/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько