Справа № 826/5249/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5249/14
інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Завод будівельних
виробів-1» на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 28
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва до
Приватного акціонерного товариства
«Завод будівельних виробів-1» про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Завод
будівельних виробів-1» про стягнення
заборгованості. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що відповідачем
обліковується борг по відшкодуванню
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
період з січня по березень 2014 року в
сумі 16 552,19 грн., який відповідач в
добровільному порядку не сплачує.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 28
травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Завод будівельних виробів
- 1» ідентифікаційний ,
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах за Списком № 2 в розмірі 16 552,19
грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот
п'ятдесят дві грн. 19 коп.) на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва за
реквізитами: р/р 12 в Головному
управлінні Ощадбанку по м.Києву та
Київській області, МФО 322669, .

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Приватне акціонерне товариство «Завод
будівельних виробів-1» є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва, як
платник страхових внесків.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV
встановлено, що страхувальниками
відповідно до цього Закону є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальники - це роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до вказаної статті,
страхові внески - це кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 статті 15 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», платниками страхових
внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в статті 14
цього Закону, і застраховані особи,
зазначені в частині першій статті 12
цього Закону.

Частинами 3 та 4 цієї статті
встановлено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків із дня їх реєстрації у
територіальному органі Пенсійного
фонду, а особи, визначені частиною
першою статті 12 цього Закону, - з дня
набрання чинності договором про їх
добровільну участь; платникам
страхових внесків у десятиденний
термін після їх реєстрації видається
повідомлення про реєстрацію платника
страхових внесків за формою,
встановленою правлінням Пенсійного
фонду.

Згідно із п. 6 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
та сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Стаття 2 Розділу XV Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає, пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали на роботах із шкідливими та
тяжкими умовами праці (відповідно до
пп.. «а», «б» - «з» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
р. №1788-ХІІ) здійснюється згідно
окремого законодавчого акту через
професійні та корпоративні фонди.

До введення пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
цим особам пенсії призначаються згідно
норм Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

При цьому зберігається порядок
відшкодування сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
який діяв до набрання чинності (з 01.01.2004
р.) цього Закону. Підприємства та
організації також відповідно до
Постанови правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 р. № 21-1 «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України» із грошових коштів,
передбачених на оплату праці, вносять у
Пенсійний фонд плату, яка покриває
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій. Починаючи
із дня набрання чинності цього Закону,
у розмірі 20 % із наступним збільшенням
її на 10% до 100% розміру покриття
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій.

Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно в повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених пенсій.

Повідомлення складаються на підставі
відомостей відділів з призначення
пенсій органів Пенсійного фонду
України, які подаються до 1 січня
поточного року та протягом 10 днів з дня
прийняття рішення про призначення
нової пенсії.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
у повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених на пільгових умовах.

На виконання вимог вищевказаних норм,
відповідач був зобов'язаний сплатити
суму по відшкодуванню фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
Списком №2 за період з січня по
березень 2014 року.

Щодо тверджень відповідача, викладених
у письмових запереченнях, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
їх помилковість та не узяв їх до уваги,
оскільки, як встановлено судом,
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій до
досягнення працівником пенсійного
віку, призначених за списком № 2, мають
здійснюватися відповідно до частини
другої Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
пункту «б» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

При цьому частиною 4 ст. 13 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

Згідно п. 1 постанови Верховної Ради
України від 06.12.1991 року №1931-ХІІ Закон
України «Про пенсійне забезпечення»
введено в дію з 1 січня 1992 року - в
частині норм, що стосуються
призначення і виплати пенсій та
коригування рівнів пенсій, призначених
до введення цього Закону.

Відповідно до статті 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством; б) особам, які не
мають повного стажу роботи із
шкідливими і важкими умовами праці,
вік, необхідний для призначення пенсії
відповідно до статті 12, знижується
пропорційно наявному стажу в порядку,
передбаченому статтями 13-14 цього
Закону, виходячи з вимог цього стажу,
встановлених раніше діючим
законодавством.

До набрання чинності Законом України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення осіб здійснювалось
відповідно до Положення про порядок
призначення та виплати державних
пенсій, затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 03.08,1972 року. Пунктом
16 наведеного вище Положення, зокрема,
було визначено, за наявності якого
стажу роботи та віку особи мають право
на пенсію на пільгових умовах. При
цьому вимоги щодо атестації робочих
місць за умовами праці згідно раніше
діючого законодавства були відсутні.

Виходячи з аналізу наведених вище норм,
суд звертає увагу на те, що особі, яка до
01 січня 1992 року (тобто до набрання
чинності Закону України «Про пенсійне
забезпечення») набула необхідний стаж
роботи із шкідливими і важкими умовами
праці, що дає право на призначення
пенсії за віком на пільгових умовах
згідно із Списками №1, №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 і
після цієї дати не працювала на роботах
із важкими і шкідливими умовами праці,
пенсія призначається відповідно до
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» згідно із
статтею 100 Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Особі, яка до і після 01
січня 1992 року працювала на роботах,
передбачених Списками № 1 та № 2, пенсія
призначається відповідно до статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з урахуванням
результатів атестації робочих місць.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1, відшкодуванню
підлягають витрати Пенсійного фонду на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
відповідно до частини другої Розділу 15
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що
загальна заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, на
момент звернення до суду, становить 16
552,19 грн.

Розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до частини другої
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» направлялись
відповідачу по пошті.

Також, наведенні розрахунки
відповідають положенням
законодавства, фактичним обставинам
справи та відповідачем не спростовані.

Абзацом 6 частини 2 статті 17 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» якщо страхувальники
несвоєчасно або не в повному обсязі
сплачують страхові внески, до них
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом, а посадові
особи, винні в порушенні законодавства
про сплату страхових внесків, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 23 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», спори, що виникають із
правовідносин за цим Законом,
вирішуються органами Пенсійного фонду
та в судовому порядку.

Беручи до уваги те, що сума
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах до Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м.Києва в
розмірі 16 552,19 грн. Приватне акціонерне
товариство «Завод будівельних
виробів-1» не сплатило, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
обґрунтованість та законність
позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Завод
будівельних виробів-1» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 28
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 22
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.