Справа № 819/1117/14-а
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1117/14-a

"04" липня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

Головуючого судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Дудар
М.В.

за участю:

представника позивача: Гонти М.С.;

представника відповідача: Лапунько
М.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі суду в мусті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «АСКОРД» до
Тернопільської об'єднаної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Тернопільській
області про визнання податкових
повідомлень-рішень не чинними, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АСКОРД»
(надалі - позивач) звернулося до суду із
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (надалі -
відповідач) з адміністративним позовом
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень № від 26
травня 2014 року, № від 26 травня 2014
року, № від 26 травня 2014 року про
донарахування приватному підприємству
"АСКОРД" () грошових
зобов'язань за платежами: податок на
прибуток в сумі 19000,00 грн. в тому числі
за основним платежем 15200,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 3800.00 грн., податок на додану
вартість в сумі 205088,75 грн. грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 164071.00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 41017,75 грн., податок на
доходи фізичних осіб в сумі 11733.75 грн. в
тому числі за основним платежем в сумі
8979,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 2754.75 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав наведених у позовній заяві.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнала, просила суд
відмовити в їх задоволенні. В судовому
засіданні пояснила, що перевірка була
проведена правомірно, висновки акту
перевірки є обґрунтованими, винесені
податкові повідомленні-рішення
прийняті на підставі норм чинного
податкового законодавства, а тому
просила суд відмовити в задоволенні
адміністративного позову з підстав
наведених у запереченні.

Крім пояснень представників
сторін, судом досліджені письмові
докази, наявні у матеріалах справи, які
подані представниками позивача та
відповідача, а також витребувані з
ініціативи суду.

Заслухавши і відкритому судовому
засіданні пояснень представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2013 року
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області на підстави
висновків Акта від 16.05.2014 року № 3005/
22-01/37754080 про результати виїзної
планової перевірки ПП «АСКОРД» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 02 липня 2011 р.
по 31.12.2013р. валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2011 р.
по 31.12.2013 р. були прийняті податкові
повідомлення рішення № від 26
травня 2014 року, № від 26 травня 2014
року, № від 26 травня 2014 року,
якими встановлено порушення ПП
«АСКОРД» податкового законодавства, а
саме:

- п. 44.1 ст. 44, п.п 139.1.1 п 139.1. ст. 139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI (зі змінами та доповненнями)
та визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкції) з податку на
прибуток підприємства в сумі 19000,00 грн.;

- п. 201.1, п 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі
змінами та доповненнями) та визначено
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість в
сумі 205088,75 грн.;

- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.171.2 ст. 171, п. 173.1,
173.2 ст.173, п.п. «а» п. 176.2, ст.. 176,
Податкового кодексу України віл 02.12.2010
року №2755-VI (зі змінами та доповненнями)
та визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 11733,75 грн.

Дані податкові повідомлення рішення
одержано 27 травня 2014 року.

1. Щодо порушення п. 44.1 ст.44, п.п. 139.1.1. п.
139.1. ст. 139 Податковою кодексу України
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Підставою для оспорюваних
донарахувань з податку на прибуток
підприємств стало невизнання
податковим органом права позивача на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму витрат на оплату бухгалтерських
послуг у рамках правовідносин з ФОП
ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що реальність
виконання операцій документально не
підтверджуються.

Дані висновки відповідач робить на
підставі аналізу Договору про надання
послуг від 01.01.2013 р. (а.с. 111) та Акту
виконаних робіт від 31.10.2013 р. (а.с. 112).

В судовому засіданні представник
відповідача пояснила, що акти
виконаних робіт повинні складатися за
кожний період окремо, а не за період
строку дії договору.

Проводячи перевірку податковий орган
дійшов висновку про нереальність
господарської операції, оскільки
відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
N 996-ХІУ, (далі Закон) із змінами та
доповненнями передбачено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарської операції.
Первинні бухгалтерські документи
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

Згідно із п.2 ст. 9 даного Закону
первинні документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Також, необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп. 1.2, п. 1, пп. 2.1,
п. 2 «Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи та розпорядження
адміністрації на їх проведення.

У відповідності до п.п.2.4 п.2 вказаного
вище Положення первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Враховуючи наведене, відповідачем
зроблено висновок про те, що проведеним
аналізом наданого для перевірки Акту
виконаних робіт №б/н від 31.10.2013р. не
встановлено конкретний вид
бухгалтерських послуг. В пред'явленому
до перевірки акті виконаних робіт
відсутній опис наданих послуг, який є
обов'язковим згідно п. 3.1. вищеописаного
Договору (а.с. 16).

Суд вважає, що такі висновки зроблені
без врахування всіх обставин справи.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що через відсутність
у штаті підприємства кваліфікованого
головного бухгалтера, з метою
забезпечення господарської діяльності
в частині належного бухгалтерського
обліку господарських операцій,
формування та подання звітності
державним органам, між позивачем і ФОП
ОСОБА_4 було укладено договір про
надання послуг від 01.01.2013 року.

Відсутність у штаті бухгалтера
підтверджується також довідкою
позивача від 30 травня 2014 року № 30.05 (а.с.
138).

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування. складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4. 138.6 -
138.9. підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11. 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом "г" п.п. 138.10.2. п.138.10 ст. 138
Податкового кодексу України визначено,
щодо складу інших витрат включаються
винагороди та консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності.

Не включаються до складу витрат
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, перелік яких
наведений в статті 139 Податкового
кодексу України. Проте, цей перелік не
містить обмежень щодо витрат понесених
на придбання бухгалтерських послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкової о
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку та інших
документів. встановлених розділом II
цього Кодексу.

Установлення податкових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в розділі III Податок
на прибуток підприємств Податкового
кодексу України, не дозволяється (пункт
140.5 статті 140 Податкового кодексу
України).

В Акті перевірки відповідачем зроблено
висновок про зазначене порушення,
оскільки згідно п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України витрати
позивача не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку, однак не конкретизує якими
саме.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні від 16.07.99 N 996-.ХІV
визначено, що первинний документ це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно із ч.2 ст. 3 даного Закону
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Відповідно до ч. 1 ст.9 вказаного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, підставою для формування
бухгалтерського обліку та, відповідно,
податкового є наявність у підприємства
первинних документів, то засвідчують
факт здійснення господарської
операції.

Вищий адміністративний суд України у
своєму Листі від 02.06.2011 p. N 742/11/1З-111
зазначає, то будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичною здійснення
господарської операції.

З пояснень представника позивача та
довідки ПП "Аскорд" вбачається, що
головного бухгалтера у штаті позивача
не було з 01 січня 2013 року по 04 листопада
2013 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору про надання
послуг від 01 січня 2013 року замовник
зобов'язується підписати Акт
здавання-приймання наданих послуг з
моменту отримання послуг. Зазначений
Акт підписано сторонами 31 жовтня 2013
року.

Цей Акт за своїм змістом відповідає
вимогам до первинного документу,
відповідно до ч.2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Оплата за надані послуги проведена 27 та
30 грудня 2013 року, що підтверджується
банківськими виписками з рахунку
позивача (а.с. 124, 125).

З врахуванням вищенаведеного, суд
приходить до переконання про те, що
висновок перевірки про порушення
позивачем п. 44.1 ст.44, п.п. 139.1.1. п. 139.1. ст.
139 Податковою кодексу України є
необґрунтованим.

Разом з тим, суд бере до уваги
твердження представника позивача про
те, позивач не надав під час проведення
перевірки щомісячні звіти про надані
послуги та акти здавання-приймання
наданих послуг, що долучені позивачем
до матеріалів справи, а тому вони не
були враховані при проведенні
преревірки (а.с. 114-137).

2. Щодо порушення п. 201.1, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України та
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Перевіркою встановлено, що ПП «Аскорд»
сформовано податковий кредит на основі
податкових накладних які
зареєстровані з порушенням Порядку
ведення Єдиного реєстру податкових
накладних та з порушенням вимог п.п. 201.10
ст. 201 Податкового Кодексу в частині
накладання електронного підпису при їх
реєстрації в реєстрі податкових
накладних, а саме електронний цифровий
підпис, що накладений на податкову
накладну при її реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних, та
підпис, що скріплює податкову накладну
при її видачі покупцю, не належать
одній особі, якій делеговано право
підпису податкових накладних.

Так в податкових накладних: ПН № 3412/2
від 26.04.2013р. на загальну суму 81700 грн., в
тому числі ПДВ 13616,67 грн.; ПН №1183/2 від
13.05.2013р. на загальну суму 255000 грн., в тому
числі ПДВ 42500 грн.; ПН №1624/2 від 16.05.2013р.
на загальну суму 80023 грн., в тому числі
ПДВ 13337,17 грн.; ПН № 1808/2 від 17.05.2013р. на
загальну суму 135704 грн., в тому числі ПДВ
22617,33 грн.; ПН № 2728/2 від 23.05.2013р. на
загальну суму 173000 грн., в тому числі ПДВ
28833,33 грн.; ПН №2754/2 від 24.05.2013р. на
загальну суму 189000 грн., в тому числі ПДВ
31500 грн.;ПН №3643/2 від 31.05.2013р. на загальну
суму 70000 грн., в тому числі ПДВ 11666,67,0
грн.;

Перевіркою зроблено висновок, що ПП
«Аскорд» завищено податковий кредит на
суму 164071 грн., в тому числі за квітень
2013р. в сумі 13616.67 грн., за травень 2013 р. в
сумі 150454.33 грн. відповідно до пункту 198.6
статті 198 Кодексу, згідно якого не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порушення порядку реєстрації на думку
відповідача полягає в тому, що
електронний цифровий підпис, який
накладено на податкову накладну при її
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних, не відповідає
підпису, що скріплює цю податкову
накладну при її видачі підприємству.

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача враховуючи
наступне.

Відповідно до п.201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором у паперовому вигляді або в
електронній формі.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня.

Відповідно до п.6 Порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 грудня 2010 р. N 1246
після накладення електронного
цифрового підпису продавець здійснює
шифрування податкової накладної в
електронній формі та надсилає їх
Державній податковій службі засобами
телекомунікаційного зв'язку із
урахуванням вимог Законів "Про
електронний цифровий підпис" та "Про
електронні документи та електронний
документообіг". Примірник податкової
накладної в електронній формі
зберігається у продавця.

Згідно п.7 вищевказаного Порядку, після
надходження податкової накладної в
електронній формі до Державної
податкової служби, здійснюється їх
розшифрування, перевіряється
електронний підпис, визначається
відповідність електронного документа
формату (стандарту), затвердженому
Державною податковою службою, та
проводиться їх реєстрація.

Пунктом 8 Порядку №1246 передбачено, що
для підтвердження прийняття
податкової накладної до реєстрації
продавцю видається квитанція в
електронній формі у текстовому
форматі, у якій зазначаються реквізити
зазначених документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженою Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер
та податковий період, за який подасться
податкова накладна.

Відповідно до п. 11 Порядку квитанція, що
підтверджує факт реєстрації
податкової накладної та/або розрахунку
коригування, надсилається протягом
операційного дня продавцеві.

Якщо протягом операційного дня
продавцеві не надіслано квитанцію, що
підтверджує прийняття (підтвердження
реєстрації) або неприйняття податкової
накладної та/або розрахунку
коригування, такі податкова накладна
та/або розрахунок коригування
вважаються зареєстрованими.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

У відповідності до абзацу дев'ятого
пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Згідно із абзацом 11 пункту 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України у разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Відповідно до п. 7 Порядку N 1246 після
надходження податкової накладної
та/або розрахунку коригування в
електронній формі до ДПС здійснюється
їх розшифрування, перевіряється
електронний цифровий підпис,
визначається відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому ДПС, та
проводиться їх реєстрація.

З оглянутих в судовому засіданні
податкових накладних (а.с. 155-161)
вбачається, що в них були заповнені усі
необхідні реквізити, передбачені п.201.1
ст.201 ПК України, вони пройшли
реєстрацію в єдиному реєстрі
податкових накладних, а тому у позивача
не було підстав для подання скарг на
постачальників товару.

Крім того, суд бере до уваги довідку
продавця (ТОВ "Барком") про те, що у
вказаний період уповноваженими
особами виписки та реєстрації
податкових накладних були дві особи
(а.с. 109), одна з яких і підписували
долучені до справи податкові накладні.

Таким чином, в судовому засіданні не
встановлено порушення позивачем п. 201.10
ст. 201 ПК України.

3. Щодо порушення п.п. 168.1.1. п. 168.1 ст.168, п.
171.2 ст.171, п. 173.1, 173.2 ст.173, п.п. «а» п.176.2, ст.
176, Податкового кодексу України та
визначення суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб суд вважає, що позовні
вимоги, у цій частині, підлягають до
часткового задоволення.

Проведеною перевіркою встановлено
виплату доходів фізичній особі ОСОБА_6
у квітні 2013 р. та фізичній особі ОСОБА_7
у липні 2012 р. виплачено дохід від
продажу об'єкта рухомого майна. Податок
на доходи фізичних осіб не утримувався
та у бюджет не перераховувався.
Виходячи з цього, на думку податкового
органу, виникає об'єкт оподаткування,
де позивач згідно пункту 162.1.3 пункту
162.1. статті 162 Податкового кодексу
України виступає як податковий агент
та відповідно до пункту 167.1 статті 167,
пункту 167.2 статті 167 підпункту 168.1.1
пункту 168.1 статті 168 Кодексу нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за
ставкою 5 відсотків.

Проте, таке твердження є частково
невірним, оскільки дані обставини не
були в повній мірі досліджені.

24.04.2013 року між ПП «Аскорд» та ФОП
ОСОБА_6 укладено договір купівлі
продажу автомобіля предметом якого є
передача у власність позивача
вантажного автомобіля марки МАЗ,
модель 9758, н/причіп-самоскид 1999 року
випуску. Згідно п.п 5.1 п. 5 даного
договору, ОСОБА_6 є платником єдиного
податку.

Відповідно до п. 162.1.3 ст. 162 Податкового
кодексу України платник податку є
податковим агентом.

Згідно п.п 168.1.1 п.168.1 ст. 168 ПК України
Податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок.

У відповідності до норм п.173.3 ст.173 ПКУ у
разі якщо стороною договору
купівлі-продажу об'єкта рухомого майна
є юридична особа чи фізична особа -
підприємець, така особа вважається
податковим агентом платника податку та
зобов'язана виконати всі визначені цим
розділом функції податкового агента.
При цьому податковий агент утримує
податок за ставками, визначеними
відповідно до пункту 173.1 ст.173 ПК
України де вказано, що дохід платника
податку від продажу (обміну) об'єкта
рухомого майна протягом звітного
податкового року оподатковується за
ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті
167 ПК України, а саме у розмірі 5% бази
оподаткування.

Таким чином, виникає об'єкт
оподаткування, де ПП «Аскорд» виступає
як податковий агент та нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за
ставкою 5%.

Враховуючи зазначене, при проведені
перевірки встановлено порушення
позивачем п. 176.2 ст. 176 ПКУ згідно якої
особи, які відповідно до Податкового
кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок.

Однак ПП «Аскорд» не нарахував, не
утримав, не сплатив до бюджету податок
з доходу фізичної особи ОСОБА_6 при
укладені зазначеного договору
купівлі-продажу автомобіля марки МАЗ.

Крім цього, перевіркою встановлено, що
12.07.12 було укладено трьохсторонню угоду
(а.с. 144) між ОСОБА_7 і ПП «Аскорд» і ТОВ
"Альфа-караван" предметом якої є
передача транспортного засобу MERSEDES-BENZ
від ОСОБА_7 у власність ПП «Аскорд» за
ціною 82000,00 грн.

Перевіркою не було взято до уваги, що
продавцем автомобіля є ОСОБА_9, в
інтересах якого діяв ОСОБА_7 та те, що
ОСОБА_9 повідомляв позивача про те, що
зазначений автомобіль продається
вперше протягом звітного періоду - 2012
року.

При цьому, продавець автомобіля ОСОБА_9
в день його продажу сплатив податок на
доходи фізичних осіб в розмірі 820,00 грн.

В силу вимог, передбачених п. 173.3. ст. 173
Податкового кодексу України,
податковий агент утримує податок за
ставками, визначеними відповідно до
пунктів 173.1 або 173.2 цієї статті з
урахуванням інформації про черговість
продажу рухомого майна, зазначеної
платником податку у договорі
купівлі-продажу чи в окремій заявці.

Враховуючи те, що згідно отриманої
заяви від власника легкового
автомобіля, продаж його здійснювався
вперше протягом звітного року то дохід,
отриманий платником податку від такого
продажу не піддягає оподаткуванню,
відповідно позивач в даній
господарській операції не зобов'язаний
нараховувати та утримувати податок з
доходів фізичних осіб за ставкою 5%.

Беручи до уваги те, що податковим
повідомленням-рішенням від 26 травня 2014
року № позивачу збільшено
грошове зобов'язання за несплату
податку з доходів фізичних осіб при
придбанні автомобіля MERSEDES-BENZ за
основним платежем в сумі 4100 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 1025 грн. суд вважає, що це
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню у цій частині.

Стаття 67 Конституції України визначає,
що кожен зобов'язаний сплачувати
податки та збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Аналізуючи оспорюванні податкові
повідомлення-рішення суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-167Кодексу
адміністративного судочинства, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 26 травня 2014
року № , скасувати податкове
повідомлення-рішення від 26 травня 2014
року № , скасувати податкове
повідомлення рішення від 26 травня 2014
року № в частині збільшення
грошового зобов'язання приватного
підприємства "Аскорд" (код ЄДРПОУ 3775408)
за основним платежем в сумі 4100 (чотири
тисячі сто) грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 1025 (одна
тисяча двадцять п'ять) грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписано 09
липня 2014 року.

Суддя
Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя
Баранюк А.З.