Справа № К/9991/22149/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/22149/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання провести
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області на рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 18 червня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 25 березня 2011 року, -

встановив:

ОСОБА_4 27 квітня 2010 року звернувся в суд
з позовом, у якому просив визнати дії
Управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області неправомірними і зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату йому додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 50 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII) за 2008, 2009 роки і 3
місяці 2010 року.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 18 червня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 25 березня 2011 року, позов задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області щодо відмови ОСОБА_4 у
перерахунку додаткової пенсії по
інвалідності за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідності до статті 50
Закону № 796-XII за період з 22 травня 2008
року по 31 березня 2010 року, незаконними.
Зобов'язано відповідача провести
ОСОБА_4 перерахунок і виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до чинного
законодавства України за період з 22
травня 2008 року по 31 березня 2010 року в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
з урахуванням виплачених сум. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Даний позов подано та розглянуто судом
першої інстанції за правилами
цивільного судочинства.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області звернулося з касаційною
скаргою, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
18 червня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 25 березня
2011 року.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом II групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС. Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктом 12 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від
28 грудня 2007 року № 107-VI до Закону №
796-ХІІ, зокрема, до статті 50, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпункту 12 пункту 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» вказані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали.

У 2009-2010 роках положення статті 50 Закону
№ 796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди дійшли
вірного висновку про те, що при
визначенні розміру додаткової пенсії
позивачеві, застосуванню підлягають
положення саме статті 50 Закону № 796-XII, а
не положення постанов Кабінету
Міністрів України, якими керувався
відповідач, оскільки такі істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав позивача.

З положень статті 50 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, береться
мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсії.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів і
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області - залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 18 червня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 25 березня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання провести
перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.