Справа № 2а/11516/11/1270
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/32417/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю "Лукра"
(далі - Товариство)

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2012

у справі № 2а/11516/11/1270

за позовом Товариства

до державної податкової інспекції у
Артемівському районі м.Луганська (далі
- ДПІ)

про визнання дій протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просило визнати
неправомірними дії ДПІ щодо
встановлення завищення
задекларованого позивачем податкового
кредиту за березень 2011 року в сумі 130 300
грн. та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.07.2011 №
.

Постановою названого суду від 12.01.2012
позов задоволено з тих мотивів, що
податковим органом не доведено
обставин фіктивності правочинів між
позивачем та приватним підприємством
«Рубікон-Гранд» (далі - ПП
«Рубікон-Гранд»).

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2012
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; у позові відмовлено. У
прийнятті цієї постанови апеляційний
суд виходив з того, що реальність
виконання операцій з поставки
продукції позивачеві у рамках
господарських правовідносин з ПП
«Рубікон-Гранд» документально не
підтверджується, а тому відповідні
операції не можуть викликати правові
наслідки у податковому обліку
Товариства.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства, дійсним
обставинам справи та наявним у ній
доказам, Товариство звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду та залишити в
силі рішення Луганського окружного
адміністративного суду зі спору.

ДПІ у відповідності до статті 216
Кодексу адміністративного судочинства
України подано заперечення на
касаційну скаргу, в якому відповідач
зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків суду
апеляційної інстанції та просить
залишити оскаржувану постанову без
змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для її задоволення з
урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з питань взаємовідносин з
ПП «Рубікон-Гранд» за період з 01.03.2011 по
31.03.2011, оформлену актом від 03.06.2011 №
260/23-00/30996264.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 130 000 грн. за основним
платежем із застосуванням 1 грн.
штрафних санкцій.

Підставою для цього донарахування став
висновок податкового органу про
незаконне включення позивачем до
податкового кредиту сум ПДВ за
операціями з придбання товару
(матеріалів для виробництва
лакофарбових виробів) у названого
контрагента з огляду на їх фіктивний
характер.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

При цьому документальне обґрунтування
права на податковий кредит
покладається на платника, позаяк саме
він використовує пред'явлені до сплати
постачальником суми ПДВ у ціні товару
(робіт, послуг) при проведенні
розрахунків з бюджетом.

Згідно з частинами першою, другою
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З наведених правових норм випливає, що
вимоги, які пред'являються до
оформлення первинних документів, мають
імперативний характер. Законом
встановлено ті реквізити, які мають
бути обов'язкові вказані при складенні
первинного облікового документа та які
дозволяють ідентифікувати
господарську операцію. Первинні
документи повинні не лише містити
повну інформацію про виконану
господарську операцію, але й виступати
носіями достовірних відомостей про
таку операцію та її учасників.

У справі, що переглядається, на
підтвердження фактичного виконання
операцій з придбання товару у ПП
«Рубікон-Гранд» позивачем подано
договір купівлі-продажу від 01.04.2010 № 12/1,
акти приймання-передачі товару,
видаткові та податкові накладні,
платіжні доручення на підтвердження
проведення оплати придбаного товару у
безготівковій формі. Вказані документи
були розцінені судом першої інстанції
як належне документальне
підтвердження реального виконання
спірних операцій, що обумовлює право
позивача на податковий кредит.

Апеляційний суд, в свою чергу,
дослідивши представлені учасниками
спору докази та оцінивши їх в
сукупності на підставі статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, підтримав правову позицію
відповідача у справі, зазначивши про
те, що подані позивачем первинні
документи містять помилки в їх
оформлені та за відсутності належних
доказів на підтвердження
транспортування товару у процесі
виконання розглядуваних операцій,
сертифікації товару та його
відповідності законодавчо
встановленим вимогам якості і безпеки,
та неможливості встановлення
конкретних осіб, що брали безпосередню
участь у виконанні цих операцій, не
можуть виступати підставою для
формування даних податкового обліку
Товариства.

Слід зазначити, що у податкових
правовідносинах є неприпустимою
ситуація, яка дозволяла б
недобросовісним платникам за
допомогою інструментів, що
використовуються у цивільно-правових
відносинах, створювати ситуацію
формальної наявності права на
отримання податкової вигоди (у тому
числі шляхом формування податкового
кредиту). За відсутності факту
придбання товару відповідні суми ПДВ
не можуть враховуватися у складі
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених
первинних документів таабо сплати
грошових коштів.

З урахуванням викладеного апеляційний
суд цілком правомірно відмовив у
задоволенні позову Товариства.

Доводи заявника касаційної скарги
спрямовані на переоцінку встановлених
обставин справи та оцінених доказів, що
перебуває поза межами повноважень суду
касаційної інстанції, а відтак
підлягають відхиленню.

У зв'язку з цим Вищий адміністративний
суд України не вбачає підстав для
скасування оскаржуваної постанови
апеляційного суду.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Лукра"
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2012 у
справі № 2а/11516/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько