Справа № 804/3767/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р. Справа № 804/3767/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засідання за участю
представників сторін: від позивача
Фросіну С.Ю.
Серелега В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терга-2012» до В-1
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, до В-2
Державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними дій
відповідачів та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Терга-2012»
звернулося з позовом до В-1
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, до В-2
Державної податкової інспекції у
Крсногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області та просить:

- визнати протиправними дії
відповідача-1 щодо проведення
зустрічних звірок позивача за
результатами яких складено акти
№1593/87/04-03-22-03-08/36161028 від 03.12.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період
вересень 2012р.» та №1739/89/04-03-22-03-08/36161028
від 06.12.2013р. «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Терга-2012» за період серпень 2013р.»;

- визнати протиправними дії
відповідача-1 щодо викладених
висновків у актах №1593/87/04-03-22-03-08/36161028
від 03.12.2013р. «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Терга-2012» за період вересень 2012р.» та
№1739/89/04-03-22-03-08/36161028 від 06.12.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період серпень
2013р.»;

- визнати протиправними дії
відповідача-1 щодо внесення коригувань
до автоматизованої інформаційної
системи «Податковий блок», зокрема, до
підсистеми «Аналітична система» на
підставі висновків, викладених у актах
№1593/87/04-03-22-03-08/36161028 від 03.12.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період
вересень 2012р.» та №1739/89/04-03-22-03-08/36161028
від 06.12.2013р. «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Терга-2012» за період серпень 2013р.»;

- зобов'язати відповідача-2 відновити в
автоматизованій інформаційній системі
«Податковий блок», зокрема у
підсистемі «Аналітична система»
показники податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ, які були
відкориговані податковим органом на
підставі висновків, викладених у актах
№1593/87/04-03-22-03-08/36161028 від 03.12.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період
вересень 2012р.» та №1739/89/04-03-22-03-08/36161028
від 06.12.2013р. «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Терга-2012» за період серпень 2013р.»;

- зобов'язати відповідача-2 протягом
десяти днів з дня набрання чинності
судовим рішенням по справі подати до
суду звіт про виконання судового
рішення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у грудні 2013р.
відповідачем-1 були складені
вищевказані акти від 03.12.2013р. та від
06.12.2013р. про неможливість проведення
зустрічної звірки позивача за серпень,
вересень 2013р. Про існування вказаних
актів позивач довідався від його
контрагентів, проте вказані акти
позивачем не були отримані. Також, від
контрагентів позивачу стало відомо, що
на підставі вказаних актів
відповідачем-1 до автоматизованої
інформаційної системи «Податковий
блок», підсистеми «Аналітична система»
були внесені коригування
задекларованих позивачем самостійно
показників за серпень, вересень 2013р.
Позивач вважає такі дії відповідача-1
щодо проведення зустрічної звірки
позивача, викладення у актах про
неможливість проведення зустрічної
звірки необґрунтованих висновків щодо
не підтвердження реальності
здійснення позивачем господарських
операцій, а також внесення на їх
підставі до автоматизованих
інформаційних баз коригувань
самостійно задекларованих позивачем
показників податкової звітності є
неправомірними та порушують
передбачені законом права позивача,
оскільки дії відповідача-1 щодо
проведення зустрічної звірки не
відповідають вимогам п.73.5 ст. 73 ПК
України та Порядку № 1232 у зв'язку з тим,
що надані запити податковою інспекцією
не містили обґрунтованих підстав для
отримання вказаної у запитах
інформації, а тому вважає, що
відсутність у податкового органу
первинних бухгалтерських документів
унеможливлює проведення зустрічної
звірки та формування будь-яких
висновків, крім висновку про
неможливість проведення такої звірки.
Щодо коригування показників
податкової звітності відповідачем-1, то
позивач посилається на те, що висновок
щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку, як
підстави для внесення змін до
автоматизованої бази, може бути
зроблений податковим органом лише
після визначення платникові
податкових зобов'язань та їх
узгодження у встановленому законом
порядку, тоді як за результатами
вказаних звірок будь-яких податкових
повідомлень-рішень відповідачем-1 не
приймалося. Щодо позовних вимог до
відповідача-2 про зобов'язання
відновити показники податкової
звітності позивача, які були
відкориговані відповідачем-1 на
підставі актів від 03.12.2013р., від 06.12.2013р.,
то позивач посилається на те, що з
01.01.2014р. облікову справу позивача
передано від відповідача-1 до
відповідача-2, який і наділений
повноваженнями на внесення коригувань
до автоматизованої інформаційної
системи «Податковий блок». Окрім того,
позивач зазначає, що відповідна
вищевказана позиція узгоджується із
практикою Вищого адміністративного
Суду України з розгляду аналогічних
справ.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідачі-1,2 в судове засідання не
з'явилися без поважної причини,
витребуваних судом документів не
надали, про дату, час і місце судового
розгляду справи повідомлені належним
чином 06.06.2014р., що підтверджується
наявними в матеріалах справи розпискою
представника відповідача-2 та поштовим
повідомленням про вручення
відповідачеві-1 повістки (а.с.56-57).

Згідно ч.4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідачів-1, 2 про дату,
час і місце розгляду справи, строки
розгляду на вирішення спору,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників відповідачів-1,2 на
підставі наявних у справі доказів
згідно до вимог ч.4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У ході судового розгляду справи судом
встановлено наступні обставини у
справі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Терга-2012»
зареєстровано 30.09.2008р. як юридична
особа за місцезнаходженням:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Валентина
Ларіонова, буд.48, станом на 30.12.2013р.
позивач знаходився на податковому
обліку у Дніпродзержинській ОДПІ що
підтверджується копією витягу з
ЄДРПОУ від 30.12.2013р. та копією витягу зі
статуту позивача (а.с.8-11).

18.11.2013р. та 20.11.2013р. податковою
інспекцією на підставі отриманої
інформації щодо виявлення фактів, які
свідчать про можливі порушення
позивачем норм податкового
законодавства по взаємовідносинах
позивача з ТОВ «ЮМАС» за
серпень-вересень 2013р. були направлені
на адресу позивача запити про надання
документів та письмових пояснень з
приводу вищевказаних правовідносин
позивача (а.с.13, 15-16).

25.11.2013р. та 11.12.2013р. позивач на зазначені
вище запити направив на адресу
податкової інспекції відповіді у яких
відмовився надати податковому органу
витребувані документи та пояснення
посилаючись на те, що запити від 18.11.2013р.
та від 20.11.2013р. складено з порушенням
вимог діючого податкового
законодавства, а саме: у запитах не
вказано конкретну підставу для
отримання вказаної у запиті
інформації, передбачену п.п.73.3 ст.73 ПК
України, а також надано замість
місячного терміну для надання
інформації лише десятиденний термін
(а.с.17-21).

03.12.2013р. податковим органом було
складено акт №1593/87/04-03-22-03-08/36161028 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період
вересень 2012р.».

Також, 06.12.2013р. податковим органом було
складено акт №1739/89/04-03-22-03-08/36161028 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Терга-2012» за період серпень
2013р.».

Позивач оспорює дії відповідача-1 щодо
проведення зустрічних звірок від
03.12.2013р. та від 06.12.2013р., дії відповідача-1
щодо викладених висновків у актах від
03.12.2013р. та від 06.12.2013р., дії відповідача-1
щодо внесення коригувань показників
податкової звітності позивача до
автоматизованої інформаційної системи
на підставі актів від 03.12.2013р., від
06.12.2013р. та просить зобов'язати
відповідача -2 відновити в
автоматизованій інформаційній системі
показники податкової звітності
позивача, які були відкориговані
відповідачем-1 на підставі актів від
03.12.2013р., від 06.12.2013р. за серпень-вересень
2013р. посилаючись на те, що вчинені вище
дії відповідача-1 є протиправними та
такими, що вчинені всупереч ст.54,58, п.73.5
ст. 73 Податкового кодексу України та
п.1,2 Порядку №1232.

Заслухавши представника позивача,
який приймав участь у судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, проаналізувавши норми чинного
законодавства України у сукупності із
наданими доказами, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Що стосується позовних вимог позивача
про визнання протиправними дій
відповідача-1 щодо проведення
зустрічних звірок позивача за
результатами яких було складено акти
від 03.12.2013р., від 06.12.2013р. слід зазначити
наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Завдання, функції та повноваження
органів податкової служби, визначені
нормами Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011р.

Так, згідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Згідно п.п.21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового
кодексу України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби -
п.п.41.1.1 п.41.1 ст. 41 Податкового кодексу
України.

У відповідності до п.73.5 ст. 73
Податкового кодексу України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських документів
та інших документів суб'єкта
господарювання, що здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

У відповідності до п.1, п.2 Порядку
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2010р № 1232
(далі - Порядок № 1232), зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки проводяться у суб'єктів
господарювання щодо здійснення
операцій з якими під час перевірки
платника податків та зборів виникають
сумніви стосовно факту здійснення
таких операцій або якщо існують
розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податного кредиту
та податкових зобов'язань.

Таким чином, з аналізу вищенаведених
положень діючого податкового
законодавства можна прийти до висновку
про те, що податкове законодавство
надає повноваження податковим органам
проводити зустрічні звірки суб'єктів
господарювання.

При цьому, згідно п.5 п.п.73.3 ст.73
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звернутися до платників податків
та інших суб'єктів інформаційних
відносин із письмовим запитом про
подання інформації (вичерпний перелік
та підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником
(заступником) органу державної
податкової служби і повинен містити
перелік інформації, яка запитується, та
документів, що їх підтверджують, а
також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про надання інформації
надсилається платнику податків або
іншим суб'єктам інформаційних відносин
за наявності хоча б однієї з таких
підстав, зокрема, у разі проведення
зустрічної звірки.

Платники податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті органу державної податкової
служби, та її документальне
підтвердження протягом одного місяця з
дня, що настає за днем надходження
запиту. У разі коли запит складено з
порушенням вимог, викладених у абзацах
першому та другому цього пункту,
платник податків звільняється від
обов'язку надати відповідь на такий
запит.

Так, як встановлено у ході судового
розгляду справи податковим органом
була надіслано на адресу позивача
відповідні запити про надання
документів та письмових пояснень від
18.11.2013р. та від 20.11.2013р., які були
отримані позивачем 21.11.2013р. та 09.12.2013р.
відповідно, що підтверджено
представником позивача у судовому
засіданні (а.с.13,15-16).

25.11.2013р. та 11.12.2013р. на вказані запити
позивач надав відповіді у яких
відмовився надати податковому органу
витребувані документи та пояснення
посилаючись на те, що запити від 18.11.2013р.
та від 20.11.2013р. складено з порушенням
вимог діючого податкового
законодавства, а саме: у запитах не
вказано конкретну підставу для
отримання вказаної у запиті
інформації, передбачену п.п.73.3 ст.73 ПК
України, а також надано замість
місячного терміну для надання
інформації лише десятиденний термін
(а.с.17-21).

Між тим, зі змісту досліджених судом
запитів податкової інспекції,
надісланих позивачеві від 18.11.2013р. та
від 20.11.2013р. видно, що вони складені з
дотриманням вимог ст. 73 ПК України, а
саме: підписані заступником органу
державної податкової інспекції,
містять підстави для надіслання запиту
(отримання інформації щодо виявлення
фактів, які свідчать про можливі
порушення позивачем податкового
законодавства про взаємовідносинах з
ТОВ «ЮМАС» за серпень, вересень 2013р.) та
містять перелік документів, які
необхідно було надати платником
податків та строк надання цих
документів(а.с.13,15-16).

Враховуючи наведене, у відповідача
були відсутні підстави для не
виконання запиту податкової інспекції
щодо надання первинних бухгалтерських
документів по взаємовідносинах з ТОВ
«ЮМАС» за серпень-вересень 2013р. з
урахуванням того, що запити податкової
інспекції були складені з дотриманням
вимог, встановлених ст. 73 ПК України.

З огляду на викладене, судом
встановлено, що податковим органом
було дотримано порядку, який передує
проведенню зустрічної звірки у
відповідності до вимог п.73.3 ст.73
Податкового кодексу України та
відповідач-1 мав право на проведення
зустрічної звірки.

В той же час, як встановлено в судовому
засіданні, відповідачем-1 зустрічні
звірки позивача від 03.12.2013р. та від
06.12.2013р. не були проведені, у зв'язку з
відмовою позивача надати відповідні
первинні документи, довідки за
результатами зустрічних звірок у
відповідності до п.73.5 ст. 73 ПК України
не складались податковим органом, а
лише були складені акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок, що відповідає положенням п.п.4.4.
п.4 Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011р. №236 (
далі - наказ №236), за якими встановлено,
що у разі встановлення фактів, що не
дають змогу провести зустрічну звірку
суб'єкта господарювання, зокрема, у
зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження такого запиту складає Акт
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання (додаток 3), реєструє
його в журналі реєстрації довідок про
результати проведення зустрічної
звірки (актів про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від підписання довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) та вживає відповідних заходів,
передбачених актами ДПС України.

Приймаючи до уваги викладене, те, що
податковим органом зустрічні звірки
позивача фактично не були проведені,
відповідні довідки не були складені
згідно до вимог п.73.5 ст.73 ПК України, що
не спростовано представником позивача
будь-якими належними та допустимими
доказами, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача про визнання
протиправними дій відповідача-1 щодо
проведення зустрічних звірок 03.12.2013р.
та 06.12.2013р. є безпідставними та такими,
що не підтверджені жодними доказами, а
тому не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги позивача про визнання
протиправними дій відповідача-1 щодо
викладення висновків про не
підтвердження позивачем
господарських операцій у актах про
неможливість проведення зустрічної
звірки позивача за серпень-вересень
2013р. від 03.12.2013р. та від 06.12.2013р. з огляду
на наступне.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язків характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово.

Акти ненормативного характеру
(індивідуальний акт), в свою чергу,
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта ( чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Однак, оскаржувані акти та висновки,
викладені в них, не є нормативними
актами, оскільки не встановлюють, не
змінюють і не скасовують норми права,
не носять загальний чи локальний
характер та не застосовується
неодноразово.

Також ці акти про неможливість
проведення зустрічної звірки та
висновки, викладені в них, не є
правовими актами індивідуальної дії,
оскільки не породжують права і
обов'язки у позивача. Тобто, в актах
про неможливість проведення
зустрічних звірок не містяться вимоги
та приписи відповідача-1, які є
обов'язковими для виконання позивачем.

Таким чином, зазначені акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок та висновки, викладені в них, не
можуть розглядатися як
нормативно-правові акти чи правові
акти індивідуальної дії у розумінні п.1
ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що дії
відповідача-1 по формуванню вказаних
актів про неможливість проведення
зустрічних звірок позивача та
висновки, викладені у них стали
підставами для виникнення у позивача
будь-яких прав та обов'язків, які є
обов'язковими для виконання.

Також, слід зазначити, що акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок не можуть бути підставами для
прийняття податковим органом, як
суб'єктом владних повноважень,
будь-яких рішень, які є тими рішеннями,
які породжують для сторін права та
обов'язки та підлягають оскарженню в
судовому порядку.

Як з'ясовано у ході судового розгляду
справи та підтверджено представником
позивача у ході судового розгляду
справи, податковим органом на підставі
вищевказаних актів про неможливість
проведення зустрічних звірок позивача
від 03.12.2013р. та від 06.12.2013р. жодних
рішень, які є обов'язковими для
виконання позивачем не приймалося.

Враховуючи наведене та те, що дії
відповідача-1 щодо викладених
висновків в актах про неможливість
проведення зустрічних звірок від
03.12.2013р., від 06.12.2013р. не породжують
будь-яких правових наслідків для
позивача, не містять приписів та вимог
відповідача-1, які є обов'язковими для
виконання позивачем, а тому не можуть
бути предметом судового розгляду, що
виключає можливість задоволення таких
позовних вимог.

Відповідної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
своїй постанові ві 10.09.2013р. №21-237а13.

У відповідності до вимог ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних відносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.
Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Окрім того, слід зазначити, що
обґрунтовуючи свої позовні вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача-1 щодо висновків,
викладених у актах про неможливість
проведення зустрічних звірок від
03.12.2013р. та від 06.12.2013р., позивач жодних
доказів на підтвердження своєї
правової позиції суду не надав, у тому
числі не надав і оспорюваних актів у
відповідності до вимог ст.69-71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

При цьому, судом враховується і те, що
позивачеві надавався час для надання
доказів на обґрунтування позову та за
його клопотанням було зупинено
провадження у даній справі на підставі
ст. 156 Кодексу адміністративного
судочинства України до 23.05.2014р., однак
позивач після поновлення провадження
у даній справі у судове засідання
25.06.2014р. жодних доказів на
обґрунтування свого позову суду знову
не надав.

Судом не приймаються до уваги
посилання позивача та те, що доказами
порушення його права відповідачем-1 є
усні відомості, які позивачем отримані
від його контрагентів, оскільки усні
відомості будь-яких осіб не є
належними доказами у розумінні ст. 69-71
Кодексу адміністративного судочинства
України з урахуванням того, що за
приписами ч.4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

Згідно ч.6 ст. 71 вказаного Кодексу, якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Також не підлягають задоволенню і
позовні вимоги позивача про визнання
протиправними дій відповідача-1 щодо
внесення коригувань відповідачем-1 до
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок», зокрема, до
підсистеми «Аналітична система» на
підставі висновків, викладених у актах
від 03.12.2013р. та від 06.12.2013р. у зв'язку з
тим, що вказані позовні вимоги є
непідтвердженими належними та
допустимими доказами згідно ст.69-71
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України
також покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Так, представником позивача у ході
судового розгляду справи не було
надано жодних доказів, які б свідчили
про коригування податковим органом
його податкової звітності з ПДВ за
серпень-вересень 2013р. на підставі актів
про неможливість проведення
зустрічних звірок від 03.12.2013р., від
06.12.2013р.

Також, суд критично оцінює доводи
представника позивача щодо посилань на
правову позицію Вищого
адміністративного Суду України в
аналогічних справах, з огляду на те, що
позивачем не надано доказів того, що
наведені у позові судові рішення
касаційної інстанції стосуються прав
та обов'язків позивача у даних
правовідносинах, а тому такі судові
рішення не мають преюдиційного
значення для вирішення даного спору і
не є підставами для звільнення від
доказування у розумінні ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Не можуть бути задоволені і позовні
вимоги позивача про зобов'язання
відповідача-2 (ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська) відновити в
автоматизованій системі показники
податкових зобов'язань, які були
відкориговані на підставі актів про
неможливість проведення зустрічних
звірок позивача за серпень-вересень
2013р. від 03.12.2013р. та від 06.12.2013р. у зв'язку
з тим, що судом встановлено, що
наведені акти були складені не
відповідачем-2, а Дніпродзержинською
ОДПІ, доказів коригування вказаною
податковою інспекцією показників
податкової звітності позивача за
вказаний період суду не надано та
відповідно до норм чинного податкового
законодавства ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська не наділена
повноваженнями відновлення показників
податкової звітності, які були
скориговані іншою податковою
інспекцією, тобто Дніпродзержинською
ОДПІ після передачі облікової справи
позивача до іншої податкової
інспекції.

Враховуючи те, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню у
повному обсязі, то не можуть бути
задоволені і позовні вимоги позивача
про зобов'язання відповідача-2 протягом
десяти днів з дня набрання чинності
судовим рішенням подати до суду звіт
про виконання судового рішення.

Окрім того, слід зазначити, що судовий
контроль за виконанням судових рішень
в адміністративних справах, зокрема і
шляхом подання звіту про виконання
судового рішення здійснюється у
порядку та у спосіб, встановлений
згідно ст. 267 Кодексу адміністративного
судочинства України та не може бути
обраний позивачем як спосіб захисту
порушеного права при поданні
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищенаведені
встановлені судом обставини у справі,
аналізуючи норми чинного податкового
законодавства у сукупності з наданими
доказами, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги позивача є
необґрунтованими належними та
допустимими доказами у відповідності
до вимог ст.ст. 69-71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому у адміністративного
суду відсутні правові підстави для
його задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що рішення
прийнято на користь суб'єкта владних
повноважень, у зв'язку з чим судові
витрати понесені позивачем не
підлягають стягненню з державного
бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терга-2012» до В-1
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, до В-2
Державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними дій
відповідачів та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
01.07.2014р.

Суддя С.О.
Конєва