Справа № 2а-6951/12/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Справа № 876/14009/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового
засідання Сердюк О.Ю.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року по справі №2а-6951/12/1370 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені, -

В С Т А Н О В И В:

07.08.2012 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати не чинними
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м. Львова
№75, №76, №77, №78 від 03 квітня 2012 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року позов задоволено: визнано
протиправними та скасовані рішення про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органами
Пенсійного фонду від 03.04.2012 року №75, №76,
№77, №78.

Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова дану
постанову оскаржило, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подало
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповністю
досліджені обставини справи, просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається, що
згідно з абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій. З
урахуванням викладеного, стягнення
заборгованості з позивача, яка не
сплачена на 01.01.2011 року повинно
здійснюватися згідно законодавства, що
діяло на момент виникнення такої
заборгованості з застосуванням
фінансових санкцій.

В судовому засіданні позивач,
представник позивача надали пояснення
та заперечили проти доводів
апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовільнити, а постанову
суду першої інстанції скасувати, та
прийняти нову.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції, та
приймає нову постанову, якщо визнає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права, що призвели до неправильного
вирішення справи.

Судом встановлено, що 03.04.2012 року на
підставі п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду начальником
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а
саме:

- № 75, про нарахування пені в розмірі
971,58 грн. за період з 18.12.2008 року по 18.02.2010
року;

- № 76, про стягнення суми штрафу в
розмірі 18,09 грн. та нарахування пені в
розмірі 80,51 грн. за період з 22.12.2008 року
по 18.03.2010 року;

- № 77, про стягнення суми штрафу в
розмірі 20,04 грн. та нарахування пені в
розмірі 84,78 грн. за період з 20.01.2009 року
по 20.04.2010 року;

- № 78, про стягнення суми штрафу в
розмірі 20,09 грн. та нарахування пені в
розмірі 85,16 грн. за період з 20.02.2009 року
по 20.04.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
квітня 2012 року позивачем на ім'я
керівника Головного управління
пенсійного фонду України у Львівській
області подано ряд скарг № 101, № 102, № 103
та № 104 на рішення № 75, № 76, № 77, № 78 від
03.04.2012 року винесених начальником
Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені.

Заступником начальника Головного
управління пенсійного фонду України у
Львівській області Недзельська Г.В., за
участю начальника юридичного
управління Левицької Г.І. та начальника
управління надходження доходів
Перейми Н.Г. розглянуто скарги позивача
на винесені наступні рішення № 73 від 07
червня 2012 року, № 72 від 08 червня 2012 року,
№ 71 від 08 червня 2012 року та № 70 від 08
червня 2012 року про повернення скарг без
розгляду, в яких посилається на те, що
при винесенні оскаржуваних рішень з
посиланням на п.2 ч.9 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» керувались п.7
розділу 8 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". У зв'язку із
чим, на правовідносини, які виникли до
01.01.2011 року застосовуються норми
Закону, які були чинні на той момент,
тобто до 01.01.2011 року. В даному рішенні
також зазначено про те, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 року
була визнана протиправною та скасована
вимога № Ф-1315 від 04 серпня 2009 р.
Управлінням пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова подано
апеляційну скаргу на згадану
постанову, на даний момент триває
процедура розгляду.

Згідно долучених до матеріалів справи
доказів вбачається, що позивачем
скеровувались аналогічні скарги до
Головного управління Пенсійного фонду
України, однак рішеннями заступника
голови правління Пенсійного фонду
України були повернуті скаржниці без
розгляду.

Згідно із частиною 2 статті 17 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.
Частиною 6 статті 19 цього Закону
встановлено, що страхові внески
нараховуються на суми, зазначені в
частинах 1 та 2 цієї статті, незалежно
від джерел їх фінансування, форми,
порядку, місця виплати та використання,
а також незалежно від того, чи були
зазначені суми фактично виплачені
після їх нарахування до сплати.

Стаття 20 Закону визначає порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»(в
редакції до 01 січня 2011 року)
передбачалось, що у разі виявлення
своєчасно несплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

При цьому згідно з пунктом 5 частини 9
статті 106 вказаного Закону за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

За рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону визнано такими, що
втратили чинність частини 1-9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону
встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що закон,
на підставі якого до позивача
нараховані санкції, втратив чинність, а
тому це рішення є протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції є
необґрунтованими.

Фактично суд прийшов до висновку, що
виключення частин 1-9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
відповідно до пункту 10 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» унеможливлює їх
застосування після 01 січня 2011 року.

Проте, така позиція суду першої
інстанції не узгоджується зі змістом
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки вказана норма
передбачає вчинення органами
Пенсійного фонду стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків та штрафних санкцій відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, тобто в порядку статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Заборгованість позивача виникла і не
сплачена станом на 01.01.2011 року, тому
повинна стягуватися відповідачем
згідно законодавства, що діяло на
момент виникнення такої
заборгованості з застосуванням
фінансових санкцій.

Твердження позивача, що ним були
сплачені всі необхідні платежі, про що
свідчать платіжні доручення № 846 від
14.10.2008 року на суму 300 грн., № 857 від 18.11.2008
року на суму 300 грн., № 867 від 24.11.2008 року
на суму 300 грн., № 875 від 19.12.2008 року на
суму 138,94 грн., № 889 від 20.01.2009 року на
суму 158,86 грн., та № 903 від 19.02.2009 року на
суму 158,86 грн. (а.с.70-71, 77-78, 84-85), є
безпідставними з огляду на наступне.

Щодо рішення про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
№ 75 про нарахування пені в розмірі 971,58
грн. за період з 18.12.2008 року по 18.02.2010
року.

Згідно поданого звіту за листопад 2008
року належало сплати 22.12.2008 страхових
внесків на суму 180.94 грн. В рахунок
сплати 180.9-і грн. частково зараховано
внески в сумі 39,22 грн., які сплачені
18.02.2010 (з суми 312,0 грн.) в т. ч. сума
відщеплення від єдиного податку за
березень 2010 року - 42,0 грн. та сплата
страхових внесків в сумі 270,0 грн.). 18.03.2010
в сумі 141,72 грн.(з суми 300,0 грн. яка
сплачена 18.03.2010.

Тому, підприємцю нараховано фінансову
санкцію згідно рішення №76 в розмірі 10%
в сумі 18,09 грн.(39,22 грн.+141,72 грн.* 10%) та
пеню в розмірі 0,1% за кожен прострочений
день в сумі 80,51 грн.(39.22 грн. *423 дні +141,72
грн.*451 день)*0.1%.

Згідно поданого звіту за грудень 2008
року належало сплати 20.01.2009 страхових
внесків на суму 200,86 грн. В рахунок
сплати 200,86 грн. частково зараховано
внески в сумі 200,28 грн.. з суми 342,0 грн. , в
т. ч сума відщеплення від єдиного
податку за квітень 2010 року - 42,0 грн. та
сплата страхових внесків в сумі 300,0
грн.), 20.04.2010 в сумі 0,58 грн.( з суми 200.0
грн., яка сплачена 20.04.2010).

Тому, підприємцю нараховано фінансову
санкцію згідно рішення №77 в розмірі 10%
в сумі 20,04 грн.(200,28 грн.+0,58 грн.* 10%) та
пеню в розмірі 0,1% за кожен прострочений
день в сумі 84,78 грн.(200,28 грн.*422 дні +0,58
грн.*455 днів)*0,1%.

На підставі поданого звіту за січень 2009
року належало сплати 120.02.2009 страхових
внесків на суму 200,86 грн. В рахунок
сплати 200,86 грн. зараховано внески 20.04.2010
в сумі 200,86 грн., (з суми страхових
внесків 200,0 грн. зараховано-199,42 грн. в т.
ч сума відщеплення від єдиного податку
за травень 2010 року - 42,0 грн., зараховано -
1,44 грн.

Тому, підприємцю нараховано фінансову
санкцію згідно рішення №78 в розмірі 10%)
в сумі 20,09 грн.(200,86 грн*10%) та пеню в
розмірі 0,1% за кожен прострочений день в
сумі 85,16 грн.(200,86 грн.*422 дні*424 днів)*0,1 %.).

Отже, помилковим є висновки суду першої
інстанції, що суми недоїмок, які
оскаржуються включено у вимогу про
сплату боргу №Ф-1315 від 04.08.2009 року, яка
скасована постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
13.12.2010 року у справі № 2а-7156/11/1370, якою
визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м. Львова
№ Ю-1315 від 04.08.2009 року. Дана постанова
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.02.2013 року (а.с. 99-101).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач правомірно застосував до
позивача фінансові санкції та пеню, а
тому позовні вимоги позивача є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Судова колегія вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, а тому постанову
суду першої інстанції необхідно
скасувати і винести нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова
задоволити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року по справі №2а-6951/12/1370 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
В.П. Дякович

Судді:
Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич