Справа № 826/16862/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів -
Ключковича В.Ю. та Хрімлі О.Г.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ «БАНК «ТАВРИКА» та Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
визнання протиправними дії та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправними дії Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію АТ «БАНК «ТАВРИКА»
та Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, зобов'язати виконати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26 лютого 2013 року, зобов'язати
включити ОСОБА_2 в перелік вкладників,
які мають право на відшкодування
коштів за вкладами за рахунок коштів
Фонду.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року в задоволенні
вказаного адміністративного позову
було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
договір банківського вкладу № 004332 від
15 жовтня 2012 року був розірваний за
рішенням суду.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

Представники відповідачів у судовому
засіданні заперечували проти
апеляційної скарги та просили суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників
відповідачів, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 листопада 2013 року -
без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
Законом України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» на
відповідачів не покладено обов'язок
повернення позивачу коштів, що були ним
внесені до АТ «БАНК «ТАВРИКА».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АТ
«БАНК «ТАВРИКА» був укладений договір
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купона ощадного (депозитного)
сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 від 15
жовтня 2012 року.

Постановою Національного банку
України від 20 березня 2013 року № 97 було
відкликано банківську ліцензію АТ
«БАНК «ТАВРИКА» та прийнято рішення
про його ліквідацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» фонд гарантує
кожному вкладнику банку відшкодування
коштів за його вкладом. Фонд
відшкодовує кошти в розмірі вкладу,
включаючи відсотки, нараховані на день
прийняття рішення Національним банком
України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку. Сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200000 гривень.

Разом з тим, положеннями п. 3 ч. 4 ст. 26
вказаного Закону передбачено, що Фонд
не відшкодовує кошти за вкладом,
підтвердженим ощадним (депозитним)
сертифікатом на пред'явника.

З огляду на те, що банківський вклад
ОСОБА_2 був підтверджений саме ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що станом на час
відкликання банківської ліцензії АТ
«БАНК «ТАВРИКА» були відсутні підстави
для відшкодування позивачу коштів за
рахунок Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб.

В подальшому рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 26 лютого
2013 року договір банківського вкладу
«Ощадний плюс» з видачею купона
ощадного (депозитного) сертифікату на
пред'явника НОМЕР_1 від 15 жовтня 2012 року,
укладений між ОСОБА_2 та АТ «БАНК
«ТАВРИКА», був розірваний.

У зв'язку з цим позивач вважає, що на
даний час його кошти перебувають у АТ
«БАНК «ТАВРИКА» на інших правових
підставах, ніж за договором вкладу,
підтвердженим ощадним (депозитним)
сертифікатом на пред'явника.

На думку позивача вказана обставина
свідчить про те, що на даний час
підстави, передбачені п. 3 ч. 4 ст. 26
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
для нездійснення відшкодування
депозиту за рахунок коштів Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб -
відплати.

Разом з тим, саме по собі розірвання
договору банківського вкладу від 15
жовтня 2012 року не змінює правової
природи правовідносин між ОСОБА_2 та АТ
«БАНК «ТАВРИКА», які полягають у
внесенні позивачем до банку вкладу,
підтвердженого саме ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника, і не може бути підставою
для відшкодування позивачу такого
вкладу за рахунок коштів фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» передбачено, що
фонд гарантує відшкодування коштів за
його депозитом виключно вкладникам
банку.

Набуття особою статусу вкладника банку
здійснюється шляхом укладення
договору банківського вкладу.
Натомість розірвання такого договору є
підставою для висновку про те, що
гарантії відповідного фонду на
позивача не поширюються.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про те, що
відповідачі у відповідь на заяви
ОСОБА_2 про повернення вкладу за
рахунок Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб правомірно надали
роз'яснення про те, що його вимоги про
повернення коштів підлягають
задоволенню в порядку, встановленому
ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
шляхом включення до реєстру
акцептованих вимог кредиторів сьомої
черговості.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було винесене законне
і обґрунтоване рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 20
листопада 2013 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. В зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
В.Ю. Ключкович

О.Г. Хрімлі

Ухвала складена в повному обсязі 27
червня 2014 року.

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Хрімлі О.Г.