Справа № К/9991/79328/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/79328/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Вербицької О.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Херсоні

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року

у справі № 2а-143/08/2170

за позовом Державної податкової
інспекції у місті Херсоні

до 1. Приватного підприємства
«Формула-1»

2. Приватного підприємства
«Інесса-Агровед»

про стягнення грошової суми за
договором купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року Державна податкова
інспекція у місті Херсоні (далі -
позивач) звернулась до суду з позовом
до Приватного підприємства «Формула-1»
(далі - відповідач-1), Приватного
підприємства «Інесса-Агровед» (далі -
відповідач-2) про застосування
наслідків нікчемного правочину та
стягнення з ПП «Формула-1» на користь
держави грошових коштів у сумі 4151299,20
грн., стягнення з ПП «Інесса-Агровед» на
користь держави вартісного
еквівалента отриманої продукції
(горіхів шкаралупи, чорносливу, насіння
гарбуза, помідорів, горіхів) у сумі
4151299,20 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Херсоні,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
касаційної інстанції, виходив з того,
що орган державної податкової служби
звернувся до суду з вказаним позовом
після спливу строку, встановленого
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог
податковий орган посилається на те, що
при укладенні усного договору шляхом
обміну документами, а саме: податковими
накладними № 104300 від 15 жовтня 2005 року,№
143098 від 10 листопада 2005 року, № 00441 від 24
жовтня 2006 року, № 21 від 03 квітня 2007 року
(арк. справи 28-31) ПП «Формула-1» та ПП
«Інесса-Агровед» мали на меті не
сплачувати податки, оскільки відносно
директора ПП «Інесса-Агровед» - ОСОБА_1
була порушена кримінальна справа №
330102-08 за ознаками злочину,
передбаченого статтею 15, частиною 5
статті 19 Кримінального кодексу
України, згідно постанови від 21 квітня
2008 року, в мотивувальній частині якої
вказано, що ОСОБА_1 складав документи
від імені інших підприємств з метою
незаконного формування податкового
кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави
(частина 1 статті 208 Господарського
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин)).

Вказані вище санкції є
адміністративно-господарськими
санкціями, а тому її застосування
регулюється нормами глави 27
Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків;
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що орган
державної податкової служби звернувся
до суду з вказаним позовом після спливу
строку, встановленого статтею 250
Господарського кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, з яким погоджується
суд касаційної інстанції, про
безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, касаційна скарга
ДПІ у м. Херсоні підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Херсонського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Херсоні залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ О.В. Вербицька

_____________________ Т.М. Шипуліна