Справа № 2а-11217/11/2670
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1354/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Блажівської
Н.Є.,

Єрьоміна А.В.,

Кравцова О.В.,

Юрченко В.П.,

розглянувши заяву Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ) про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 17 лютого 2014 року у справі за
її позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арго-торгівельна
мережа» (далі - ТОВ «Арго-торгівельна
мережа»), Товариства з обмеженою
відповідальністю «РТЛ Україна» (далі -
ТОВ «РТЛ Україна») про визнання
договору недійсним та стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

Постановою Окружного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24
травня 2012 року, в задоволенні позову
про визнання договору недійсним та
стягнення в доход держави коштів,
отриманих за нікчемним правочином
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17 лютого 2014 року рішення
судів залишено без змін.

У березні 2014 року ДПІ подало до Вищого
адміністративного суду України заяву
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 17 лютого 2014 року,
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом норм
матеріального права, а саме статей 207, 208
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), що потягло за собою
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового
правозастосування заявник надав копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 9 серпня 2012 року (справа №
К/9991/20012/11).

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана виключно з
мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Вказаний перелік підстав для подання
заяви про перегляд Верховним Судом
України судових рішень в
адміністративних справах є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
правозастосування може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права;
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Як слідує з ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
лютого 2014 року, про перегляд
якої ставиться питання, суд касаційної
інстанції залишаючи без змін рішення
судів першої й апеляційної інстанцій,
погодився з їх висновком про
недоведеність наявності у сторін
договору при його вчинені умислу щодо
настання певних протиправних
наслідків, що порушують публічний
порядок. Натомість зазначив, що судами
попередніх інстанцій досліджено
питання щодо фактичного вчинення
правочину - договору поставки товару
між ТОВ «РТЛ Україна» та ТОВ
«Арго-торгівельна мережа» від 4 жовтня
2010 року № А-4/10, в результаті чого
встановлено, що правочин реально
вчинено, господарські операції з
поставки та оплати товару мали
реальний характер, підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку, товар придбано
з метою використання в господарській
діяльності, основним видом якої є
роздрібна та оптова торгівля одягом,
взуттям, роздрібна торгівля шкіряними
виробами, посередництво в торгівлі
товарами широкого асортименту.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 9 серпня 2012 року (справа №
К/9991/20012/11), на яку посилається заявник,
судами попередніх інстанцій
встановлено відсутність фактичної
поставки товару за договором
купівлі-продажу від 15 листопада 2009 року
№ 15/11/09 та спрямованість умислу
відповідачів при укладенні договору на
неправомірне отримання податкової
вигоди (відшкодування податку на
додану вартість за рахунок коштів
Державного бюджету України при
фактичній відсутності як поставки
товару, так і сплати податку на додану
вартість), що свідчить про укладення
зазначеного договору з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства. У зв'язку з чим,
касаційний суд погодився з висновками
судів попередніх інстанцій щодо
правомірності застосування юридичних
наслідків недійсності цього договору,
встановлені частиною першою 208 ГК
України.

Правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені зазначені
судові рішення, виникли з інших,
відмінних між собою, обставин, яким
надавалася правова оцінка, тобто такі
правовідносини не є подібними,
оскільки обставини кожної конкретної
справи різні.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що в наведених у
заяві ДПІ справах існують різні
фактичні обставини, які хоч і обумовили
прийняття різних за змістом судових
рішень, проте не свідчать про
подібність спірних правовідносин, що
давали б достатні підстави для їх
перегляду Верховним Судом України.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арго-торгівельна
мережа», Товариства з обмеженою
відповідальністю «РТЛ Україна» про
визнання договору недійсним та
стягнення коштів, для перегляду ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 17 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Швець

Н.Є.Блажівська

А.В. Єрьомін

О.В. Кравцов

В.П. Юрченко