Справа № 815/4563/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4563/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта ФОП
ОСОБА_2- ОСОБА_7

представника відповідача Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного
Управління Міндоходів Одеської
області - Биковської С.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
05 листопада 2013 року по справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного
Управління Міндоходів Одеської
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 31 травня 2013 року № , №
,-

ВСТАНОВИЛА:

До суду першої інстанції надійшов
адміністративний позов за
результатом якого, позивач просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
від 31 травня 2013 року № ; визнати
протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси
Одеської області Державної податкової
служби від 31 травня 2013 року № .

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що в період з 19.04.2013 року по
25.04.2013 року, ДПІ у Суворовському районі
м. Одеси Одеської області ДПС
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 за період з 01.04.2011
року по 31.12.2012 року, про що було складено
акт перевірки № 1428/17-2/НОМЕР_3 від 30.04.2013
року.

За результатом проведеної перевірки
було встановлено: порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме неподання до
органу державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) реєстраційної заяви за
формою № 1-ПДВ, щодо обов'язкової
реєстрації платника податку на додану
вартість, що є порушенням вимог п.
183.1 ст. 183 Податкового Кодексу України;
неподання до ДПІ податкових декларацій
з податку на додану вартість за
листопад - грудень 2011 року та січень -
грудень 2012 року, що є порушенням вимог
п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203
Податкового Кодексу України; заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
89 330 грн., в порушення вимог п. 185.1 ст.
185 Податкового Кодексу України,
завищення податкового кредиту з ПДВ на
суму 15 403, 00 грн. в порушення п. 198.1, п. 198.2,
п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п.
201.4, ст. 201 Податкового кодексу України;
заниження податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає сплаті до
бюджету за перевіряємий період у сумі 10
305, 50 грн., чим порушено ст. 177
Податкового Кодексу України.

На підставі акту перевірки, ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Одеської області ДПС, прийнято
податкове повідомлення - рішення від
31.05.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 104 732, 99 грн. за
основним платежем, 43 453, 64 грн. - за
штрафними фінансовими санкціями;
податкове повідомлення - рішення
від 31.05.2013 року № про визначення
суми грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатом річного
декларування в розмірі 10 305, 50 грн. за
основним платежем; 2 576, 38 грн. за
штрафними фінансовими санкціями.

Висновки податкового органу
обґрунтовані тим, що службовою
запискою від 19.10.2011 року, Відділ
реєстрації та обліку платників
податків повідомлено про отримання
від ЄДР в електронному вигляді
відомостей про внесення рішення
позивачем про відміну власного
рішення про припинення
підприємницької діяльності. Після
відміни власного рішення про
припинення підприємницької діяльності
позивач працював на загальній
системі оподаткування та продовжував
отримувати дохід від здачі в оренду
майна підприємству ПАТ «Сведбанк».

Відповідно до вимог п. 181.1 ст. 181
Податкового кодексу України, на думку
податкового органу, позивач,
зобов'язаний був зареєструватись як
платник ПДВ, оскільки загальна сума від
здійснених ним операцій протягом
останніх 12 календарних місяців сукупно
перевищувала 300 000 грн. (без урахування
податку на додану вартість). Так, за
результатами перевірки було
встановлено, що згідно даних
декларації про доходи, валовий дохід
позивача за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року згідно даних декларації
склав 463 537, 00 грн., згідно даних
перевірки 529 050, 33 грн. (арк. с. 18,19).

З урахуванням викладеного, податковий
орган, встановив, що в порушення п. 183.1
ст. 183 Податкового Кодексу України,
позивач не подав реєстраційну заяву
за формою № 1-ПДВ, щодо обов'язкової
реєстрації платника податку на додану
вартість, а в порушення вимог п.п. 49.18.1 п.
49.18 ст. 49 , п. 203.1 ст. 203 Податкового
Кодексу України не подав податкові
декларації в ПДВ за листопад грудень 2011
року, січень - грудень 2012 року, а також в
порушення п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України не сформував податкові
зобов'язання за вказаний період по
взаємовідносинам з АТ «Сведбанк»
(передача в оренду нежитлових
приміщень, розміщення рекламного
носія) на загальну суму 89 329, 99 грн.

В зазначеній частині порушень, доводи
позивача обґрунтовані тим, що дійсно
10.10.2011 року, свідоцтво платника ПДВ
100269349, видане позивачу анульоване,
згідно заяви № 10113/М/17-0 від 10.10.2011 року, у
зв'язку з рішенням про припинення
підприємницької діяльності.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку, що при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені діючим
законодавством, у зв'язку з чим,
заявлені позовні вимоги позивача, є
такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 184.1 ст. 184
Податкового кодексу України,
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати анулювання
реєстрації платника, яка проводиться
шляхом виключення з реєстру
платників податку. Згідно п. 184.5 ст. 184 ПК
України з моменту анулювання
реєстрації особи як платника
податку така особа позбавляється права
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, виписку
податкових накладних. Пунктом 184.6 ст.184
ПК України визначено, що у разі
анулювання реєстрації особи як
платника податку, останнім звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня, що настає за
останнім днем попереднього
податкового періоду, та закінчується
днем анулювання реєстрації.

З пояснення представника позивача у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції колегія суддів вбачає, що
останній звітний податковий період
позивача, щодо нарахування та сплати
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість закінчився 10.10.2011 року
у зв'язку з анулюванням свідоцтва
платника ПДВ та анулювання реєстрації
платника податку, у зв'язку з чим, саме
після 10.10.2011 року, позивач підлягає
обов'язковій реєстрації платником ПДВ
на загальних підставах, у тому числі
й при досягненні обсягу сум від
здійснення операцій в 300 000 грн. за
період з 10.10.2011 року по 31.12.2011 року.

Колегія суддів не може погодитись з
такими доводами представника позивача
виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 181.1 ст. 181
Податкового Кодексу України, у разі
якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

За змістом зазначеної статі, обсяг сум
від здійснення операцій
розраховується за 12 календарних
місяців сукупно.

Таким чином, при вирішені питання за
який період необхідно встановлювати
обсяг проведених позивачем операцій,
колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що по-перше суми
враховуються від операцій, тобто
фактичного здійснення господарської
діяльності суб'єктом, зареєстрованим у
встановленому порядку. З урахуванням
викладеного, суд встановив, що
позивач, протягом 2011 року здійснював
свою господарську діяльність. Дійсно, в
жовтні 2011 року підприємцем було
вирішено припинити свою господарську
діяльність, що є його правом, але
згодом, того ж місяця, таке рішення було
відкликано, у зв'язку з чим, суд першої
інстанції встановив, що результат
господарської діяльності позивача
перевищив 300 000 грн. оскільки
розраховується не з часу анулювання
реєстрації платника ПДВ (10.10.2011 р.), а за
останні 12 місяців, протягом яких
позивач здійснював господарську
діяльність, як зареєстрований суб'єкт
підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції, що висновок податкового
органу, що в порушення п. 183.1 ст. 183
Податкового Кодексу України, позивач
не подав реєстраційну заяву за
формою № 1-ПДВ, щодо обов'язкової
реєстрації платника податку на додану
вартість, що потягло за собою порушення
вимог п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203, п.
185.1 ст. 185 Податкового Кодексу України є
правильним.

Також, з матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що проведеною
перевіркою встановлено, що в період з
01.04.2011 року по 31.12.2012 року, позивачем
задекларовано кредиту з податку на
додану вартість у сумі 15 403, 00 грн. по
взаємовідносинам з ТОВ
«Укрвебконсалтинг».

До перевірки, а також в якості
письмових доказів, позивач надав до
суду договір з ТОВ «Укрвебконсалтинг»
№ 079 від 01.04.2011 року, акт прийому наданих
послуг за квітень 2011 року від 01.04.2011
року на суму 49 746 грн. та акт прийому
наданих послуг за травень 2011 року від
04.05.2011 року на суму 42 696 грн., податкову
накладну № 8 від 01.04.2011 року на суму 49 746
грн., податкову накладну № 83 від 04.05.2011
року на суму 42 672 грн. та реєстр
виданих та отриманих податкових
накладних за квітень - травень 2011 року.

Згідно п. 1.1 предметом договору є
виконання комплексу послуг із
забезпечення функціонування
нежитлового нерухомого майна та
поточне техобслуговування для
подальшого здавання в оренду.

Згідно актів прийому наданих послуг
за квітень 2011 року від 01.04.2011 року та за
травень 2011 року від 04.05.2011 року,
встановлено, що позивачем від ТОВ
«Укрвебконсалтинг» прийнято
комплексу послуг із забезпечення
функціонування нежитлового нерухомого
майна та поточне техобслуговування для
подальшого здавання в оренду.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що встановити
які самі послуги (їх зміст) надавались
позивачу не можливо.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 16.07.1999
р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних непідтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Платник податків несе
відповідальність за достовірність та
правильність даних, що відображаються
у бухгалтерському обліку та податковій
звітності.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що перевіркою було встановлено
невідповідність суми з ПДВ, яка
відображена в податковій накладній № 83
від 04.05.2011 року на суму 42 672 грн. (в т.ч.
ПДВ 7 112 грн.) та суми, яка вказана в акті
прийому наданих послуг ТОВ
«Укрвебконсалтинг» за травень 2011 року
від 04.05.2011 року у розмірі 42 696 грн. (в т.ч.
ПДВ 7 116 грн.).

Перевіркою встановлено відсутність
на податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Укрвебконсалтинг» ім'я та по
батькові особи, яка склала та підписала
податкову накладну (Вавров). Разом з
цим, згідно акту ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС від 23.01.2013 року №
320/22-10/35058138 вбачається, що директором
за перевіряємий період був ОСОБА_5

Згідно положень п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що наявність
документів, оформлених з описками та
без достатніх даних, є недостатньою
умовою для встановлення
неправомірності формування об'єктів
оподаткування, але, разом з цим
спростування факту відсутності
товарності (реальності) укладених
правочинів позивач не здійснив, у
зв'язку з чим, факт отримання послуг
позивачем від ТОВ «Укрвебконсалтинг»,
підтверджений не був.

Таким чином, колегія суддів вважає
правомірними висновки перевірки, що
податковий кредит позивача у розмірі 8
291 грн. у квітні 2011 року та у травні 2011
року у розмірі 7 112 грн., сформований за
рахунок контрагента ТОВ
«Укрвебконсалтинг», не спричиняють
реального настання правових наслідків.

З питання нарахування позивачу
штрафних санкцій колегія суддів
зазначає наступне.

Колегія суддів з розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій з ПДВ до позивача
вбачає, що до останнього застосовані
штрафні санкції у розмірі 50% за кожне
правовопорушення за відповідний
період.

Позивач в ході розгляду справи у суді
першої інстанції зазначає, що раніше
періоди діяльності позивача, а саме
з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року не
перевірялися ДПІ, акти перевірки не
складалися, податкові повідомлення -
рішення не приймалися, у зв'язку з чим
нарахування штрафних санкцій у розмірі
50% замість 25% є безпідставним.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими доводами позивача виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст. 123
Податкового Кодексу України, 123.1. У разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

З акту перевірки колегія суддів вбачає,
що попередня планова перевірка
позивача проводилась за період з 01.04.2010
року по 31.03.2011 року, акт перевірки №
2966/17-1/НОМЕР_3 від 07.07.2011 року,
донараховано 74 430, 00 грн. ПДВ та штрафних
санкцій. Донарахована сума
оскаржується у суді.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
застосування податковим органом
при розрахуванні штрафних (фінансових)
санкцій 50 % ставки.

Також, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
висновків акту перевірки щодо
заниження податку з доходів фізичних
осіб у сумі 10305, 50 грн. виходячи з
наступного.

Так у ході розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що позивач
зазначив, що з урахуванням положень п.п.
165.1.31 п. 165.1 ст. 165 Податкового Кодексу
України, він мав право не включати до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу, суми отримані
в якості поворотної фінансової
допомоги (договір про надання
поворотної фінансової допомоги від
27.10.2010 року).

Колегія суддів вважає правильним
неприйняття зазначених доводів ,
оскільки договір про надання
поворотної фінансової допомоги від
27.10.2010 року в ході перевірки не
надавався податковому органу для
дослідження, зазначені порушення було
встановлено згідно банківських
виписок, які були надані до
перевірки позивачем згідно
складеного опису.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не було відображено у декларації суму
отриманого доходу в розмірі 65 513, 33 грн.,
у зв'язку з чим було встановлено
заниження позивачем податку з доходів
фізичних осіб у сумі 10 305, 50 грн., що є
порушенням положень ст. 177 Податкового
кодексу України.

Відповідно до положень п. 86.8 ст. 86
Податкового кодексу України, податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником контролюючого органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень (за
результатами фактичної перевірки - з
дня реєстрації (надходження) акта такої
перевірки до контролюючого органу за
основним місцем обліку платника
податків), а за наявності заперечень
посадових осіб платника податків до
акта перевірки приймається з
урахуванням висновку про результати
розгляду заперечень до акта перевірки -
протягом трьох робочих днів, наступних
за днем розгляду заперечень і надання
(надсилання) письмової відповіді
платнику податків.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що на підтвердження фактичної дати
надходження до позивача оскаржуваного
повідомлення - рішення судом першої
інстанції було зроблено запит до 25
поштового відділення м. Одеси.

Згідно листа Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» Одеська дирекція Поштамп -
Центр поштового зв'язку № 1 від
08.10.2013 р. № 12/299-ЮК, встановлено, що
рекомендований лист № 394 від
30.04.2013 року на ім'я ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, із Одеса-69 надійшов 06.05.2013 року
та був повернутий 18.05.2013 року на
зворотну адресу.

Таким чином, колегія суддів вважає
позицію позивача щодо несвоєчасного
прийняття відповідачем податкових
повідомлень - рішень спростованими
встановленими обставинами по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
05 листопада 2013 року по справі за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Головного
Управління Міндоходів Одеської
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 31 травня 2013 року № , №
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 09
липня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.