Справа № 822/804/14
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/804/14
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Приліпка
Володимира Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємцяь
ОСОБА_4 до Кам'янець-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулась до Хмельницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області в якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача форми «Ш» № від
20.01.2014 року, яким зобов'язано позивача
сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 14667,60
грн., за платежем з податку на додану
вартість, та № від 20.01.2014 року,
яким зобов'язано позивача сплатити
штраф у розмірі 20 % в сумі 394,60 грн., за
платежем з податку на доходи фізичних
осіб.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від 28
квітня 2014 року відмовив позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, у якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
послався на неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, що, на його думку,
призвело до неправильного вирішення
спору.

Свої доводи апелянт мотивує тим, що
відповідачем проведена документальна
невиїзна перевірка позивача зі сплати
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування та
податку на додану вартість.

Акт перевірки позивач не отримала, але
24 січня 2014 року отримала податкові
повідомлення-рішення форми «Ш» №
від 20.01.2014 року, яким зобов'язано
позивача сплатити штраф у розмірі 20 % в
сумі 14667,60 грн., за платежем з податку на
додану вартість, та № від 20.01.2014
року, яким зобов'язано позивача
сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 394,60
грн., за платежем з податку на доходи
фізичних осіб.

Апелянт послався на те, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
його доводам а тому, вказані податкові
повідомлення-рішення необхідно
скасувати, оскільки перевірка
здійснена неправомірно та у висновках
перевірки допущено ряд порушень, а
саме: згідно статті 126 Податкового
кодексу України штраф застосовується
тільки у тому разі якщо платник
податків не сплачує своєчасно суми
самостійно визначеного грошового
зобов'язання протягом строків
визначених Кодексом.

Суми які вказані в податкових
повідомленнях-рішеннях не є самостійно
визначеними платником податку в
розумінні Податкового кодексу України,
а являються сумами визначеними
відповідачем за результатами
перевірки та стягненими за рішенням
суду.

Крім того стягнення подвійного штрафу
є незаконним згідно пункту 116.2 статті 116
Податкового кодексу України, так як до
сум основного боргу вже застосовані
штрафні санкції в розмірі 50 % від сум
основного платежу.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги та
просив суд залишити її без задоволення,
а постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги наявними у
матеріалах справи письмовими доказами,
надавши їм оцінку, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції правильного
встановлено та підтверджено під час
апеляційного розгляду, що позивач
30.10.2002 року зареєстрована виконкомом
Кам'янець-Подільської міської ради
Хмельницької області як фізична
особа-підприємець та відповідно до
статей 15, 16 Податкового кодексу України
є платником податків, зборів і
зобов'язаний стати на облік у
контролюючих органах в порядку,
встановленому законодавством України,
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки і збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Оскільки у відповідача була інформація
про те, що позивачем несвоєчасно
сплачено узгоджену суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за
податковим повідомленням-рішенням №
/0 від 27.12.2006 року та з податку на
додану вартість за податковим
повідомленням-рішенням № /0 від
27.12.2006 року, що свідчить про можливі
порушення платником податків
податкового, законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
відповідача як контролюючого органу,
посадова особа відповідача прийняла
наказ № 1122 від 04.12.2013 року «Про
проведення документальної невиїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4».

Відповідач надіслав позивачу
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення копії
наказу про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки, тобто виконав всі умови
статті 75 Податкового кодексу України,
що надало право посадовій особі
контролюючого органу право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки, що об'єктивно
підтверджується поштовою квитанцією
від 07.12.2013 року та розпискою № 316,
доданими до матеріалів справи.

Державним податковим органом
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
своєчасності сплати податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування та податку на
додану вартість.

За результатами перевірки державним
податковим органом складено акт «Про
результати невиїзної документальної
перевірки своєчасності сплати податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування та податку на
додану вартість» № 959/22-09-17-03/НОМЕР_3 від
19.12.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення № від 20.01.2014
року, яким зобов'язано позивача
сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 14667,60
грн., за платежем з податку на додану
вартість, та № від 20.01.2014 року,
яким зобов'язано позивача сплатити
штраф у розмірі 20 % в сумі 394,60 грн., за
платежем з податку на доходи фізичних
осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачем у повній мірі доведено
правомірність своїх дій та
правомірність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Перевіркою встановлено, що фізичною
особою-підприємцем несвоєчасно
сплачено узгоджену суму податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування та з
податку на додану вартість, чим
порушено пункт 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України.

До такого висновку за результатами
перевірки контролюючий орган прийшов в
зв'язку з тим, що на підставі акту
виїзної планової документальної
перевірки позивача від 14.12.2006 року,
відповідач 27.12.2006 року прийняв
податкові повідомлення-рішення, якими
визначив податковий борг з податку на
доходи фізичних осіб, та з податку на
додану вартість № /0, № /0, №
/0.

Податкові повідомлення-рішення від
23.03.2007 року № /1, № /1, /1,
від 21.08.2007 року № /3, № /3, №
/3 прийняті відповідачем за
результатами адміністративного
оскарження позивачем податкових
повідомлень-рішень.

Вказані податкові
повідомлення-рішення були оскаржені
позивачем в судовому порядку.

Постановою господарського суду
Хмельницької області від 27 липня 2009
року позов позивача задоволено
частково, а саме: скасовано частково
податкове повідомлення-рішення №
/3 від 21.08.2007 року в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
7482,17 грн., в решті позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року апеляційні скарги позивача та
відповідача залишено без задоволення,
а постанову господарського суду
Хмельницької області від 27 липня 2009
року без змін.

Пунктом 56.18. статті 56 Податкового
кодексу України встановлено, що з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Рішення контролюючого органу,
оскаржене в судовому порядку, не
підлягає адміністративному
оскарженню.

Процедура адміністративного
оскарження вважається досудовим
порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Так як постанова господарського суду
Хмельницької області від 27 липня 2009
року набрала законної сили 10 лютого 2011
року, відповідно з 11 лютого 2011 року
грошове зобов'язання за податковими
повідомленнями-рішеннями від 21.08.2007
року № /3, № /3, № /3
необхідно вважати узгодженим.

Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Позивач у встановлені пунктом 57.3
статті 57 Податкового кодексу України
строки узгоджену суму грошового
зобов'язання не сплатив.

За таких обставин відповідач звернувся
до суду з позовом до позивача про
стягнення податкового боргу в
примусовому порядку. Постановою
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 15 грудня 2011
року позов задоволено і стягнуто з
позивача податковий борг в сумі 114855
грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, а постанова
Хмельницького окружного
адміністративного суду без змін.

Податковий борг позивача сплачувався
за рахунок переплат з податків, а також
за рахунок вилучення готівки, що
підтверджується копіями актів про
вилучення готівки у рахунок погашення
податкового боргу платника податків,
та копіями зворотного боку облікових
карток платника податків.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що досліджені обставини
справи та докази по справі
підтверджують правомірність висновку
відповідача та суду першої інстанції
про порушення позивачем пункту 57.3
статті 57 Податкового кодексу України, а
саме: несвоєчасно сплачено узгоджену
суму податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатами річного
декларування та з податку на додану
вартість.

Відповідно до підпункту 54.3.5 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
щодо утримання податків у джерела
виплати, в тому числі податкового
агента, свідчать про порушення правил
нарахування, утримання та сплати до
відповідних бюджетів податків і
зборів, передбачених цим Кодексом, у
тому числі податку на доходи фізичних
осіб таким податковим агентом.

Згідно пунктів 58.1, 58.2 статті 58
Податкового кодексу України визначено,
що у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Податкове повідомлення-рішення
надсилається (вручається) за кожним
окремим податком, збором та/або разом
із штрафними санкціями, передбаченими
цим Кодексом, а також за кожною
штрафною (фінансовою) санкцією за
порушення норм іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на такий контролюючий орган,
та/або пенею за порушення строків
розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції що немає правових підстав
визнати протиправними та скасувати
вказані податкові
повідомлення-рішення.

Колегія суддів не бере до уваги
пояснення представника позивача, про
те, що акт перевірки позивач не
отримала, а отримала тільки 24 січня 2014
року податкові повідомлення-рішення;
вказані податкові
повідомлення-рішення необхідно
скасувати, оскільки перевірка
здійснена неправомірно та у висновках
перевірки допущено ряд порушень, а
саме: згідно статті 126 Податкового
кодексу України штраф застосовується
тільки у тому разі якщо платник
податків не сплачує своєчасно суми
самостійно визначеного грошового
зобов'язання протягом строків
визначених Кодексом, однак суми які
вказані в податкових
повідомленнях-рішеннях не є самостійно
визначеними платником податку в
розумінні Податкового кодексу України,
а являються сумами визначеними
відповідачем за результатами
перевірки та стягненими за рішенням
суду; крім того стягнення подвійного
штрафу є незаконним згідно пункту 116.2
статті 116 Податкового кодексу України,
так як до сум основного боргу вже
застосовані штрафні санкції в розмірі
50 % від сум основного платежу;
відповідач в акті перевірки
посилається на недійсні податкові
повідомлення-рішення, оскільки були
прийняті нові податкові
повідомлення-рішення за іншими
номерами; позивач неодноразово
подавала відповідачу листи з проханням
зарахувати переплату з податку на
додану вартість в рахунок сплати
податкового боргу, але відповідач не
провів такого зарахування, виходячи із
такого.

Позивач помилково трактує зміст статті
126 Податкового кодексу України, яка
однозначно встановлює, що у разі якщо
платник податків не сплачує узгоджену
суму грошового зобов'язання протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу.

На дату прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідачем, діяла
саме така редакція статті 126
Податкового кодексу України як
зазначено вище у мотивувальній частині
позову.

Також позивач помилково трактує зміст
пункту 116.2 статті 116 Податкового
кодексу України, яка визначає, що за
одне податкове правопорушення
контролюючий орган може застосувати
тільки один вид штрафної (фінансової)
санкції (штрафу), передбаченої цим
Кодексом та іншими законами України, в
зв'язку з тим що несвоєчасна сплата
узгодженої суми грошового зобов'язання
протягом строків, визначених
Податковим кодексом України є
самостійним видом відповідальності і
таке податкове правопорушення ніяким
чином не є тим самим порушенням за яке
до позивача було застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи)
податковими повідомленнями-рішеннями
від 21.08.2007 року № /3, № /3, №
/3.

Посилання відповідача у акті перевірки
№ 959/22-09-17-03/НОМЕР_3 від 19.12.2013 року на
податкові повідомлення-рішення від
27.12.2006 року № /0, № /0, а не на
податкові повідомлення-рішення №
/1, № /1, № /3, № /3, не
можуть слугувати підставою для
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача №
від 20.01.2014 року, та № від
20.01.2014 року.

Згідно пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Зміст статі 200 Кодексу передбачає,
право позивача на зарахування
від'ємному значення суми податкового
кредиту на зменшення суми податкового
боргу з податку на додану вартість.

Разом з тим наказом № 678 від 13.11.2013 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11 грудня 2012 року за №
2094/24626 Міністерство доходів і зборів
України затвердило форми та Порядок
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість.

Згідно розділу 5 цього Порядку якщо в
результаті розрахунку значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і податкового кредиту
отримано від'ємне значення, то
заповнюється рядок 19 декларації.

Якщо за результатами поточного
звітного (податкового) періоду
платником податку визначено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації),
така сума: у декларації 0110 враховується
у зменшення суми податкового боргу за
попередні звітні (податкові) періоди з
податку на додану вартість, у тому
числі розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу (відображається
у рядку 20.1 декларації), а решта
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (відображається у рядку 20.2
декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Дослідження змісту копій податкових
декларацій позивача з податку на
додану вартість за період коли позивач
могла б зменшити податковий борг за
рахунок від'ємного значення суми
податкового кредиту, дає суду підставу
зробити висновок про те, що позивач в
жодній з таких декларацій не заповнила
рядок 20.1 декларацій для зарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і сумою
податкового кредиту у зменшення суми
податкового боргу з податку на додану
вартість.

Такий же порядок заповнення податкових
декларацій з податку на додану
вартість діяв і до прийняття наказу №
678 від 13.11.2013 року.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час її розгляду, а
відтак, відсутні підстави для її
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
10 липня 2014 року .

Головуючий
Кузьмишин Віталій
Миколайович

Судді
Білоус Олег Валерійович

Совгира Дмитро Іванович