Справа № 820/11314/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2014 р.
№ 820/11314/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Харківській
області,

третя особа Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк"

про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Харківській області, третя особа
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк", в якому просить суд
зобов'язати відповідача - Дзержинський
відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Харківській області скасувати арешт
нерухомого майна, накладений згідно
виконавчого провадження № 39099005 від
19.07.2013 року на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 06.06.2014 року ОСОБА_2
звернулась із заявою до начальника
Дзержинського ВДВС Харківського
міського управління юстиції про
скасування обтяження в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
(житлову квартиру АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_3), накладеного
згідно постанови державного виконавця
ВДВС Дзержинського РУЮ про арешт
нерухомого майна відповідно до
виконавчого провадження № 39099005 від
19.07.2013 р. Дзержинським ВДВС
вищезазначена заява була залишена без
задоволення, про що ОСОБА_2 було надано
відповідь від 11.06.2014 року за вихідним
номером 05-35/7597. Позивач вважає відмову
відповідача скасувати обтяження з
вищезазначеного майна протиправною та
такою, що суперечить нормам чинного
законодавства і порушує охоронювані
законом права та інтереси Позивача.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити, виходячи із доводів
позовної заяви.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, що
підтверджується матеріалами справи, в
минулому судовому засіданні зазначив
що проти позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, що підтверджується матеріалами
справи, подав заяву про розгляд справи
за своєю відсутністю, в якій зазначив
що не заперечує проти зняття арешту з
нерухомого майна, а саме: з
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2007 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (на
теперішній час - ПАТ «УКРСОЦБАНК») та
гр. України ОСОБА_3 був укладений
договір кредиту № 839/3/27/38/7-628.

В якості забезпечення за договором
кредиту між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3
було укладено договір іпотеки №
839/4/27/38/7-908 від 10.12.2007 року, посвідчений
ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за №
7993.

Предметом іпотеки за іпотечним
договором є нерухоме майно, а саме:
квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням умов
кредитного договору, 27.06.2012 року по
справі № 2-655/11 Московським районним
судом м. Харкова по справі за позовом
ПАТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_5
(поручитель за договором поруки) про
стягнення заборгованості, було
винесено рішення про задоволення
позовних вимог Банку та стягнення з
відповідачів солідарно на користь
Банку заборгованість за договором
кредиту в сумі 965425,96 грн. (дев'ятсот
шістдесят п'ять тисяч чотириста
двадцять п'ять гривень 96 копійок).

На підставі виконавчого листа
№2-2027/159/2012 по справі № 2-655/11, виданого
20.08.2012 р. Московським районним судом м.
Харкова, Дзержинським відділом
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження та постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 19.07.2013 року
накладено арешт на нерухоме майно -
житлову квартиру АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_3.

Як встановлено судом, 04.06.2014 року між
ПАТ «УКРСОЦБАНК» (Кредитором) та ОСОБА_2
(Поручителем) було укладено договір
поруки, відповідно до умов якого
Поручитель зобов'язується перед
Кредитором частково відповідати за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань, щодо
повернення суми Кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісій, а також можливих штрафних
санкцій (пені, штрафу) у розмірі 40000,00
(сорок тисяч) доларів США в строки та в
порядку, передбачених Договором
кредиту № 839/3/27/38/7-628 від 10 грудня 2007
року.

Також, 04.06.2014 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК»
(Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(Новий іпотекодержатель) було укладено
договір про відступлення права вимоги
за іпотечним договором № 839/4/27/38/7-908 від
10.12.2007 року, посвідченим ОСОБА_4,
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі за № 7993,
відповідно до якого Новий
іпотекодержатель (ОСОБА_2) приймає
(набуває) належне Первісному
іпотекодержателю Право вимоги за
Іпотечним договором № 839/4/27/38/7-908 від 10
грудня 2007 року з усіма змінами та
доповненнями.

Як підтверджено матеріалами справи,
позивач, ОСОБА_2, 04.06.2014 року виконала
зобов'язання перед Банком згідно
вищевказаних договорів, сплатила на
рахунок Банку грошові кошти в розмірі
40000,0 (сорок тисяч) доларів США, що
підтверджується квитанцією Банку від
04.06.2014 року №FJB 208, та в повній мірі
набула право вимоги за іпотечним
договором відповідно статті 514
Цивільного кодексу України, згідно
якої до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, на момент розгляду справи
позивач ОСОБА_2 по відношенню до
Іпотекодавця є кредитором та
іпотекодержателем з усіма правами,
наданими законодавством.

Позивачем було прийнято рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в позасудовому порядку відповідно до
статті 38 Закону України «Про Іпотеку»,
Положень Іпотечного договору та статей
589, 590 Цивільного кодексу України. У
зв'язку з чим, 06.06.2014 року ОСОБА_2
звернулась із заявою до начальника
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про
скасування обтяження в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
(житлову квартиру АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_3), накладеного
згідно постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Дзержинського районного управління
юстиції про арешт нерухомого майна
відповідно до виконавчого провадження
№ 39099005 від 19.07.2013р.

Дзержинським відділом державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
вищезазначена заява була залишена без
задоволення, про що позивачу було
надано відповідь від 11.06.2014 року за
вихідним номером 05-35/7597.

Суд зазначає, що згідно ст. 1 Закону
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999 року №606-XIV, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про виконавче провадження" учасниками
виконавчого провадження є державний
виконавець, сторони, представники
сторін, прокурор, експерти,
спеціалісти, перекладачі, суб'єкти
оціночної діяльності - суб'єкти
господарювання.

Сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник (ч. 1 ст. 8 Закону
України "Про виконавче провадження").

Положеннями пункту 5 ч. 3 ст. 11 Закону
України від 21.04.1999 року №606-XIV визначено,
що державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 54 вище
зазначеного Закону, звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Зі змісту ст. 57 "Про виконавче
провадження", арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

У відповідності до ст. 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 589 Цивільного кодексу
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 590 Цивільного кодексу України
визначено, що звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч.4,5,6 ст.3 Закону України
"Про іпотеку" від 05.06.2003р. № 898-IV іпотекою
може бути забезпечене виконання
дійсного зобов'язання або задоволення
вимоги, яка може виникнути в
майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності. Іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" пріоритет - переважне право
однієї особи відносно права іншої
особи на те ж саме нерухоме майно; вищий
пріоритет - пріоритет, встановлений
раніше будь-якого іншого пріоритету
стосовно одного і того ж нерухомого
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про іпотеку" обтяження нерухомого
майна іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України
"Про іпотеку" пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки. Зареєстровані
права та вимоги на нерухоме майно
підлягають задоволенню згідно з їх
пріоритетом - у черговості їх державної
реєстрації.

За змістом ст.ст. 11, 12, 14 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" обтяження
рухомого майна реєструються в
Державному реєстрі в порядку,
встановленому цим Законом. Реєстрація
обтяження надає відповідному
обтяженню чинності у відносинах з
третіми особами, якщо інше не
встановлено цим Законом. На підставі
реєстрації встановлюється пріоритет
обтяження, якщо інші підстави для
виникнення пріоритету не визначені цим
Законом. Задоволення прав чи вимог
декількох обтяжувачів, на користь яких
встановлено обтяження одного й того ж
рухомого майна, здійснюється згідно з
пріоритетом, який визначається в
порядку, встановленому цим Законом.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

Тобто, ОСОБА_2 є іпотекодержателем з
вищим пріоритетом, а тому позивач має
переважне право задоволення вимог за
рахунок предмета іпотеки перед іншими
особами.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту. У разі прийняття судом
рішення про зняття арешту з майна арешт
з майна знімається за постановою
державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини. Копія постанови про
зняття арешту з майна надсилається
боржнику та органу (установі), якому
була надіслана для виконання постанова
про накладення арешту на майно
боржника.

Враховуючи вище наведене, беручи до
уваги той факт, що при накладенні
арешту на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3,
порушені права позивача як
іпотекодержателя, суд дійшов висновку
про необхідність зобов'язання
відповідача скасувати арешт
нерухомого майна, накладений згідно
виконавчого провадження № 39099005 від
19.07.2013 року на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Із врахуванням вищевикладених
обставин суд вважає, що позовні вимоги
позивача обґрунтовані, отже, позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Харківській
області, третя особа Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Зобов'язати відповідача - Дзержинський
відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Харківській області скасувати арешт
нерухомого майна, накладений згідно
виконавчого провадження № 39099005 від
19.07.2013 року на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1)
сплачений при поданні позову судовий
збір в розмірі 73.08 грн. (сімдесят три
гривні 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21
липня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко