Справа № 826/9277/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2014 року 10:38
№ 826/9277/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Грабовському В.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства «Аеробуд» доДержавної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення,за
представника позивача - Троєкуров Д.О.
представника відповідача - Старощук
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 22 липня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Аеробуд» (далі по тексту - позивач)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі по тексту -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення від 20.06.2014р.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення прийнято
протиправно, а тому підлягає
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято правомірно.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75,
п.п. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, п. 81.1 статті 81, п.
82.2 статті 82 ПК України відповідачем
проведено перевірку ПАТ «Аеробуд» за
результатами якої 12.06.2014р. складено акт
№283/26-57-22-03-10/21598792 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
правильності обчислення, повноти та
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» ()
за січень 2014 року (далі по тексту - Акт
перевірки).

Актом перевірки встановлено
порушення пп. 44.1 ст. 44, п. 185.1ст. 185, п. 188.1
ст. 188, п. 198.2 п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6,
201.10 ст.201 Податкового кодексу України,
пунктів 1 та 2 статі 9 Закону України
„Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (із
змінами і доповненнями), підпункту 2.5
пункту 2 „Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за
№168/704 (із змінами і доповненнями),
наказу Міністерства фінансів України
«Про затвердження форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної» від року №1379,
який зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 року за №1333/20071,
п. 3,69,71,72,74 Постанови Кабінету Міністрів
України від 01.08.2005 № 668 "Про
затвердження Загальних умов укладення
та виконання договорів підряду в
капітальному будівництві" із змінами і
доповненнями, ст. 15,18 Закону України від
14.10.1992 "Про охорону праці", із змінами
і доповненнями та ДБН А.3.2-2-2009
"Система стандартів безпеки праці.
Промислова безпека у будівництві.
Основні положення", затвердженого
наказом Мінрегіонбуду від 27.01.2009 N 45 із
змінами та доповненнями, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за січень 2014 року на суму 1 133 453 грн.

На підставі встановленого
порушення відповідачем 20.06.2014р.
прийнято податкове повідомлення -
рішення №, яким за вказане
порушення позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 1
700 179,50грн., у тому числі основний платіж
- 1 133 453грн. та штрафні санкції - 566 726,5грн.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, в перевіряємому
періоді позивач мав взаємовідносини з
ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ». Так, 25.12.2013р.,
26.12.2013р., 27.12.2013р., 30.12.2013р., 31.12.2013р. між
вказаними підприємствами укладені
договори будівельного підряду №131123,
№330123, №326123, №225123, №227123, відповідно до
яких Замовник (Позивач) доручає, а
Підрядник (ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ»)
зобов'язується власними та/або
залученими силами та засобами, на свій
ризик, якісно, відповідно до державних
будівельних норм України, у
встановлені даними Договорами строки,
виконати загально будівельні роботи на
Об'єктах «Будівництво житлово -
офісного будинку з елементами
соціальної інфраструктури по вул.
Воровського, 21 в Шевченківському
районі м. Києва», «Будівництво житлово -
офісного комплексу з вбудованими,
прибудованими приміщеннями та
підземним паркінгом по вул. Анрі
Барбюса, 37/1 в Печерському районі м.
Києва», «Громадсько -торговельний
центр «Блокбастер Молл» за адресою: м.
Київ, Оболонський район, Московський
проспект, 36», «Реконструкція об'єктів
інженерної та транспортної
інфраструктури під
Конгресно-виставковий центр в районі
Паркової дороги в м. Києві», «Комплекс
по наданню послуг населенню
(спортивний комплекс) з
багатоповерховим паркінгом за адресою
вул. Академіка Заболотного, 37 у
Голосіївському районі м. Києва».
Замовник зобов'язується своєчасно
прийняти й оплатити виконані
Підрядником роботи.

На виконання умов вказаних
договорів ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ»
виписані акти виконаних робіт та
податкові накладні.

Суми ПДВ по податковим накладним
включені позивачем до складу
податкового кредиту за січень 2014 року в
розмірі 1 133 453грн.

Проте, як вбачається з Акту
перевірки податковий орган встановив
розбіжність по задекларованими сумами
податкового зобов'язання ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» та податкового кредиту
позивача на суму 1 133 453грн., у зв'язку з
наступним.

Так, до відповідача від ДПІ у
Будьоннівському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області
надійшов акт від 28.03.2014р. №85/05-61-22-01/38654416
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами покупцями -
постачальниками за період січень -
лютий 2014 року.

Вказаним актом встановлено, що
операції здійсненні ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» не мали реального товарного
характеру, роботи не виконувались, не
встановлено наявності у контрагентів
власних або орендованих транспортних
засобів, об'єктивно необхідних для
перевезення виробів для виконання
робіт, виходячи з територіального
розміщення ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та
об'єктів ПАТ «Аеробуд» в різних містах.

В даному випадку на думку
податкового органу, за будівельними
операціями лише оформлювались окремі
первинні документи з метою створення
зовнішніх ознак фактичного здійснення
операцій та правомірності формування
сум податкового кредиту, наслідком
чого є отримання позивачем
необґрунтованої податкової вигоди у
вигляді сум податкового кредиту з ПДВ.

Проте, з даними висновками
податкового органу суд не погоджується
з наступних підстав.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованими як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 201.10. ст. 201
Податкового кодексу України, підставою
для нарахування податкового кредиту, є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку; Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Зокрема згідно з п. 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; є) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, слід зауважити, що вчинення
платником податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливої недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

При цьому, слід враховувати вимоги
статті 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» зареєстровано як юридична
особа в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з
контрагентами, які на момент
здійснення господарських операцій
були належним чином зареєстровані як
платники податку на додану вартість,
оформлені договорами, які не були
визнані в судовому порядку недійсними,
а також підтверджені виданими
контрагентом первинними документами,
зокрема, податковими накладними, отже
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на податковий
кредит та включення відповідних витрат
до складу валових витрат підприємства.

На думку суду, позивач, не може нести
відповідальність ні за несплату
податків контрагентами, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї.

Крім того, суд зазначає, що чинне
законодавство не ставить умовою
дійсності правочинів, а також
виникнення податкових зобов'язань
платника у залежність від стану
податкового обліку контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
виконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
"добросовісний платник", яке вживається
у сфері податкових правовідносин, не
передбачає виникнення у платника
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його постачальниками
правил оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано
первинні документи, що стосуються
господарських операцій за участю ТОВ
«ПРОМБУД МАРКЕТ», які фактично
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
товарів для здійснення господарської
статутної діяльності, направленої на
отримання прибутку, - висновки
відповідача про безтоварність
господарських операцій, вчинених за
участю ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» з мотивів
не спрямованості правочину на реальне
настання наслідків, є надуманими та
такими, що ґрунтуються на припущеннях.
В судовому засіданні відповідачем не
надано допустимих та достатніх доказів
для підтвердження порушення позивачем
податкового законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що ухвалою
Донецького окружного
адміністративного суду від 30.04.2014р. у
справі №805/4818/14, яка залишена без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суд увід 04.06.2014р. за
позовом ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» до ДПІ у
Будьонівському районі ГУ Міндоходів у
Донецькій області про визнання дії
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, забезпечено
адміністративний позов ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» шляхом заборони ДПІ у
Будьонівському районі ГУ Міндоходів у
Донецькій області використовувати
інформацію, викладену в акті перевірки
від 28.03.2014р. №85/05-61-22-01/38654416 зустрічної
звірки ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства з
контрагентами за грудень 2013 року,
січень - лютий 2014 року в якості
доказової інформації з питань
правомірності формування податкового
кредиту з ПДВ та заборони ДПІ у
Будьонівському районі ГУ Міндоходів у
Донецькій області надсилати копію акту
від 28.03.2014р. №85/05-61-22-01/38654416 зустрічної
звірки ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства з
контрагентами за грудень 2013 року,
січень - лютий 2014 року до податкових
органів за місцезнаходженням
підприємств - контрагентів.

Про наявність вказаної ухвали
Донецького окружного
адміністративного суду від 30.04.2014р. у
справі №805/4818/14, ДПІ у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві була обізнана про,
що свідчать матеріали справи, а саме:
копії листів від 29.05.2014р. №2285 та від
20.05.2014р. ПАТ «Аеробуд», а також копія
листа ДПІ у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 13.06.2014р. №6292/10/26-57-22-03-22.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач не мав права
використовувати акт звірки ТОВ
«ПРОМБУД МАРКЕТ» від 28.03.2014р.
№85/05-61-22-01/38654416 під час перевірки ПАТ
«Аеробуд».

З урахуванням всього вищенаведеного,
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» податкових накладних, за
висновком суду, є правомірним та
повністю відповідають вимогам чинного
законодавства.

Відтак, з огляду на встановлені судом в
ході розгляду спору обставини,
викладений в акті перевірки висновок
податкового органу є необґрунтованим
та таким, що не відповідає дійсним
обставинами справи, а винесене на його
підставі спірне податкове
повідомлення-рішення від 20.06.2014р.
№ є безпідставними та
неправомірними, а тому позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Аеробуд» підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесених ним
спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного акціонерного
товариства «Аеробуд» задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
20.06.2014р. №.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
22.07.2014р.

Суддя
В.В. Амельохін