Справа № 820/8185/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 р.Справа № 820/8185/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
02.06.2014р. по справі № 820/8185/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Комунального підприємства
"Салтівське трамвайне депо"

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Харківське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Комунального підприємства "Салтівське
трамвайне депо" (далі - відповідач) в
якому просив стягнути з відповідача
(юридична адреса: 61129, м. Харків,
Тракторобудівників, 109, ,
МФО 351931, рр 9267 у
акціонерно-комерційному банку "Золоті
ворота") на користь позивача (61022, м.
Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: рр 0003, МФО
851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
242459,63 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.06.2014 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.06.2014 року
та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що відповідачем по справі
було подано позивачу "Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів" за 2013 рік форми № 10-П1 від
21.01.2014 року, згідно якого
середньооблікова чисельність штатних
працівників складу підприємства у 2013
році становила 515 особи. При цьому у
звіті зазначено, що середньооблікова
чисельність інвалідів - штатних
працівників фактично працюючих на
підприємстві становила 14 осіб, а
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст.19 ЗУ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 21
особа, тобто, за розрахунком
відповідача - підприємством не
виконано норматив - 7 робочих місць з
працевлаштування інвалідів.

Згідно розрахунку суми позову,
наданого позивачем, відповідачем не
було виконано норматив - 7 робочих місць
по працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік склав 34637,09 грн.,
тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році становить 242459,63 грн.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем було подано до суду
першої інстанції фактичні дані, які
засвідчують реальне створення
відповідачем робочих місць для
подальшого працевлаштування
інвалідів, а також вжиття відповідачем
всіх залежних від нього заходів для
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Закон України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- Закон) визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні і
гарантує їм рівні з усіма іншими
громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам ефективно реалізувати права
та свободи людини і громадянина та
вести повноцінний спосіб життя
згідно з індивідуальними
можливостями, здібностями і
інтересами.

Згідно ст. 18 Закону підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньо облікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 1 ст. 20 Закону України
передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньо облікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Також згідно ч. 3 ст. 18 Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендації МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що зазначені в ч.1 ст.
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19.12.2005 року
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН „Звіт про наявність
вакансій", а також наказом Міністерства
соціальної політики України № 316 від
31.05.2013 року затверджена форма
статистичної звітності № 3-ПН
„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Згідно ч. 1 статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 вищезазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи
протягом 2013 року відповідачем щомісяця
до Харківського міського центру
зайнятості надавалась інформація (Звіт
про наявність вакансій/інформація про
попит на робочу силу (вакансії) Форми №
3-ПН) про наявні вакантні робочі місця
для працевлаштування інвалідів у
кількості, яка перевищує норматив,
встановлений чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем здійснювалося
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування, що підтверджується
листом Харківського міського центру
зайнятості від 30.05.2014 року №
ХМЦЗ-03-15419-22/14.

Також в матеріалах справи міститься
відомості про працевлаштування
відповідачем п'ятьох осіб з обмеженими
фізичними можливостями, які були
направлені Харківським міським
центром зайнятості до відповідача, що
підтверджується відповідними наказами
(розпорядженнями).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач у 2013 році
приймав участь у ярмарках вакансій для
осіб з обмеженою працездатністю, які
проводились Харківським міським
центром зайнятості та звертався до
останнього, щодо направлення осіб з
обмеженими можливостями, які
перебувають на обліку в центрі
зайнятості, для працевлаштування.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.06.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача по справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.06.2014р. по
справі № 820/8185/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П'янова Я.В. Чалий І.С.