Справа № 815/2226/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2226/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача
- Копиченка К.В. (за довіреністю)

представника
відповідача - Мазур Н.С. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Біт-Юг А» до
державної податкової інспекції у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, суд,
-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Біт-Юг А»
(далі - ТОВ «Біт-Юг А») до державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі -
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси), в
якому позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати в повному
обсязі податкове повідомлення-рішення
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від
11.03.2014 року № .

У своєму позові позивач зазначив, що
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«Біт-Юг А» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт перевірки від 25.02.2014
року № 14/15-32-22-05/37168752/409/16. На підставі
вказаного акта перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2014 року №
про донарахування податку на
прибуток у розмірі 229028 грн.. Позивач
вважає вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню. З цього
приводу позивач зазначив, що
контролюючим органом в акті перевірки
визначено, що підприємством у 3
кварталі 2011 року та 4 кварталі 2011 року
до собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
включено вартість придбаних у ФОП
ОСОБА_3 товарів на суму 177384 грн., а також
придбаних у ФОП ОСОБА_4 товарів на суму
86338 грн., по яких до перевірки не надано
накладних, які б підтверджували
правомірність включення сум до витрат
підприємства. В результаті цього
перевіркою встановлено порушення пп.
138.1.1. п. 138.1 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
позивачем завищено суму витрат на 263722
грн.. Втім, як зазначає позивач,
фактичне виконання сторонами своїх
договірних зобов'язань, зв'язок між їх
наміром вступити у господарські
відносини та його реалізацією,
настання для них відповідних
господарських наслідків
підтверджується наданою до
контролюючого органу первинною
документацією, а саме, договорами,
податковим накладними, рахунками,
видатковими накладними,
товарно-транспортним накладними.
Зазначені документи, на думку позивача,
складені у повній відповідності
вимогам Закону України»Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та у повному
обсязі підтверджують факт здійснення
господарських операцій із вказаними
фізичними особами-підприємцями.
Посилаючись на вимоги ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пп. 14.1.27
п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст.
138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, позивач наводить
висновок, відповідно до якого
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються пр.
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинним документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилам ведення бухгалтерського
обліку. З огляду на те, що до
контролюючого органу позивачем надані
все необхідні первинні документи, на
думку позивача, відсутні правові
підстави для донарахування ТОВ «Біт-Юг
А» грошових зобов'язань за платежем
податок на прибуток.

Відповідач надав до суду заперечення
(т. 2 а.с. 53-64), в яких зазначив, що за
наслідками проведеної планової
виїзної перевірки ТОВ «Біт-Юг А»
складено акт перевірки від 25.02.2014 року
№ 14/15-32-22-05/37168752/409/16, яким встановлено
порушення ТОВ «Біт-Юг А» пп. 138.1.1. п. 138.1
ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, внаслідок чого підприємством
занижено податку на прибуток у сумі
229028,00 грн. як зазначив відповідач,
перевіркою відображених у рядку 05.1
Декларації «собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» показників за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року у загальній
сумі 23772128 грн. встановлено, що суб'єкт
господарювання здійснював операції з
придбання продуктів харчування для
здійснення операції з надання послуг
харчування дітей в загальноосвітніх
навчальних закладах. На підставі
наданих до перевірки документів
встановлено завищення позивачем
задекларованих показників у рядку 05.1
СВ Декларації на суму 263722 грн. Всупереч
положенням ст.ст. 138-139 Податкового
кодексу України підприємством у 3
кварталі 2011 року та 4 кварталі 2011 року
до собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
включено вартість товарів, придбаних у
ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, по яких до
перевірки не надано накладних на
підтвердження правомірності їх
включення до витрат підприємства. Під
час перевірки пояснень щодо
встановлених порушень посадовими
особами підприємства не надано. Крім
того, перевіркою відображених у рядку
06.2. Декларації «Витрати на збут»
показників за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року встановлено, що суб'єкт
господарювання здійснював операції з
нарахування заробітної плати та збори
з фонду заробітної плати, інші витрати.
На підставі наданих до перевірки
документів встановлено завищення
вказаних показників у сумі 732052 грн. В
порушення вимог пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України позивачем
включено до складу витрат суми,які не
підтверджено відповідним
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, внаслідок чого
завищено суму витрат на 732052 грн. При
цьому відповідач зверну увагу суду на
те, що акт перевірки підписаний
уповноваженою особою позивача без
зауважень.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги та
обґрунтування адміністративного
позову у повному обсязі, а також надав
письмові пояснення (т. 2 а.с. 106-108 ), в яких
пояснив суду обставини господарських
відносин між ним та ФОП ОСОБА_3, ФОП
ОСОБА_4, пояснивши відсутність підписів
на окремих примірниках первинних
документів, що залишались у позивача,
великою кількістю документів та
людським фактором, а також виклавши
думку, що товарно-транспортні накладні
є первинними документами у розумінні
правил ведення бухгалтерського обліку,
тоді як законодавством не визначено
обов'язку підтверджувати формування
валових витрат саме видатковим
накладними. На думку позивача,
наявність поставленого товару та
законність правовідносин
підтверджуються наданими до суду
актами звірками між ним та зазначеними
фізичними особами-підприємцями.

Представник відовідача заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилаючись на доводи, викладені ним у
запереченнях проти позову. Окрім цього,
представник відповідача надав до суду
пояснення (т. 2 а.с.118-120, 175-176), в яких
вказав на наявні невідповідності в
наданих до перевірки позивачем
первинних документах, зокрема,
відсутність повноважень особи, якою
від імені ФОП ОСОБА_4 укладено договір,
відсутність видаткових накладних,
відсутність товарно-транспортних
накладних по взаємовідносинах з ФОП
ОСОБА_3, підписання наявних
товарно-транспортних накладних
різними особами, щодо яких до суду не
надано відповідних довіреностей на
отримання матеріальних цінностей,
відсутність доказів наявності у
позивача майнових правах на
приміщення, до яких здійснювалась
поставка товару. Крім того, представник
відповідача звернув увагу суду на те,
що відповідно до наданих позивачем
податкових накладних розрахунки з ФОП
ОСОБА_4 проводились ним у формі чеків,
однак, до суду не надано жодних
документів, які підтверджували б
відповідні розрахунки.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти нього, пояснення сторін, наявні
матеріали справи та обставини, якими
обґрунтовуються вимоги, докази, якими
вони підтверджуються, встановив
наступне.

Відповідно до вимог п. 77.1 ст. 77
Податкового кодексу України у період з
24.01.2014 року по 20.02.2014 року ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси було
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Біт-Юг А», , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.2012 року.

За результатами проведення
вищезгаданої перевірки було складено
акт перевірки від 25.02.2014 року №
14/15-32-22-05/37168752/409/16, яким, зокрема,
встановлено порушення

пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток у сумі 229028
грн., в тому числі по періодах: у 3
кварталі 2011 року - у сумі 81730 грн.; у 4
кварталі 2011 року - у сумі 147298 грн. (т. 2
а.с. 55-73).

На підставі згаданого акта перевірки
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси
прийняла податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2014 року №
, яким ТОВ «Біт-Юг А» збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток у сумі 229028
грн., в тому числі за основним платежем -
у сумі 229028 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - у сумі 0 грн. (т.
2 а.с. 74).

В зазначеному акті перевірки наведено,
що перевіркою повноти визначення
валових витрат за період з 01.07.2011 року
по 31.12.2012 року встановлено їх завищення
на 995774 грн. Зазначене завищення
пов'язується контролюючим органом із
включенням підприємством у 3 кварталі
2011 року, 4 кварталі 2011 року до
собівартості придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів вартості
товарів, придбаних у ФОП ОСОБА_3 на суму
177384 грн. та ФОП ОСОБА_4 на суму 86338 грн.,
по яких до перевірки не надані накладні
(акти виконаних робіт тощо), які б
підтверджували правомірність
включення таких сум до витрат
підприємства. Крім того, до рядку 06.2
декларації «Витрати на збут» позивачем
віднесено витрати на загальну суму у
розмірі 732052 грн., які не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств, зокрема, є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 зазначеного
Кодексу витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, виходячи з положень пп. 138.1.1.
п. 138.1 ст. 138 Кодексу витрати операційної
діяльності включають, в тому числі,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 вищезгаданої статті
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з положеннями пп. 139.1.1. п. 139.1 ст.
139 вказаного нормативно-правового акта
не включаються до складу витрат
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на організацію та проведення
прийомів, презентацій, свят, розваг та
відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків (крім
благодійних внесків та пожертвувань
неприбутковим організаціям,
визначених статтею 157 цього Кодексу, та
витрат, пов'язаних із провадженням
рекламної діяльності, які регулюються
нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1
статті 140 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139
згаданого нормативно-правового акта,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат.

Таким чином, право платника податку на
прибуток на формування витрат, що
враховуються під час визначення
об'єкта оподаткування податком,
знаходиться у прямій залежності від
підтвердження таких витрат
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, а також з
фактом їх використання у власній
господарській діяльності.

При цьому витрати підприємства
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування лише у разі фактичності
відповідних витрат, оскільки сам факт
їх здійснення є визначальною ознакою
формування витрат. В свою чергу,
фактичність здійснення витрат повинна
підтверджуватись розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, однак, самі по собі
документи без реального здійснення
операції, за наслідком якої сформовані
витрати підприємства, не мають
юридичної сили та не можуть бути
підставою для формування валових
витрат підприємства.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним
законодавством обов'язковим критерієм
щодо підтвердження показників
податкової звітності платника
податків є забезпечення належного
бухгалтерського обліку відповідних
господарських операцій, в тому числі
дотримання вимог щодо підстав для
здійснення такого обліку, якими можуть
бути первинні документи, оформлені
згідно з вимогами чинного
законодавства. З урахуванням
зазначеного право платника на
формування витрат, які враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, є також залежним
від забезпечення ведення ним належного
бухгалтерського обліку відповідних
господарських операцій.

Отже, правомірність формування
платником відповідних показників
бухгалтерського та податкового обліку
має оцінюватись з урахуванням
сукупності умов, визначених
законодавством України як підстави для
їх формування.

Досліджуючи обставини справи, суд
встановив таке.

29.08.2011 року між позивачем (покупець) та
ФОП ОСОБА_4(постачальник) укладено
договір № 4170, відповідно до якого
постачальник зобов'язується у порядку
та на умовах, визначених у цьому
Договорі, передати у власність покупця
товар, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його вартість за
ціною, вказаною у накладних (т. 1 а.с. 37-40).
У п. 1.2. цього Договору у найменуванні
товару сторонами не визначено
конкретного виду товару, що
постачальник за умовами цього Договору
зобов'язувався поставити позивачеві.
При цьому у

п. 2.2. Договору сторонами встановлено,
що вид, асортимент, ціна, одиниця виміру
кількості товару та загальна кількість
товару зазначаються у накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.
Сторони, підписуючи цей договір,
погодились з тим, що накладна виконує
за його умовами функції специфікації,
про що прямо зазначено у вказаному
пункті договору.

Зазначений договір від ФОП ОСОБА_4 був
підписаний ОСОБА_5, яка згідно з наданою
до суду позивачем довіреністю від
07.10.2010 року уповноважена бути
представником ФОП ОСОБА_4 в тому числі у
господарських підприємствах незалежно
від їх підпорядкування, форми
власності та галузевої приналежності,
в тому числі з питань, пов'язаних з
укладанням господарських договорів,
зокрема, купівлі-продажу, обміну
(бартеру), постачання будь-яких
продовольчих та непродовольчих
товарів, договорів оренди нежитлових
приміщень, транспортних засобів,
обладнання або іншого майна, для чого
їй надано право подавати та
підписувати від імені ФОП ОСОБА_4 всі
документи, включаючи заяви будь-якого
змісту, без обмеження повноважень з
додержанням при цьому вимог чинного
законодавства (т. 2 а.с. 111).

У додатку 1 до договору сторонами
визначено місце доставки, а саме:
АДРЕСА_2, та контактна особа - ОСОБА_6.

Як вбачається з визначених у договорі
реквізитів сторін, а також копії
паспорта

ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 52-53), свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (т. 1 а.с. 54), довідки
про взяття на облік платника податків
ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 50), свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість (т. 1 а.с. 51) та інших документів,
місцезнаходженням ФОП ОСОБА_4 є
наступна адреса: АДРЕСА_1.

Витрати на оплату поставленого на
умовах цього договору товарів
відносились позивачем до показників
рядка 05.1 декларацій за відповідні
звітні періоди «Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)»,
показники якого мають вплив на
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за відповідний
звітний період (т. 2 а.с. 76-85).

На підтвердження постачання товару за
вказаним договором, а також
правомірності формування позивачем
витрат, які враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, позивач надав до
суду копії товарно-транспортних
накладних (т. 1 а.с. 57-76, 79-120, 122, 126, 128, 131-133,
136-137, 140-142, 144, 147).

Дослідивши зазначені
товарно-транспортні накладні, суд
встановив, що вони не містять підпису
ФОП ОСОБА_4 або іншої особи, якою
здійснювалось відвантаження товару, що
є порушенням ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», у зв'язку з чим
відповідні документи не можуть
розглядатись судом як належні та
допустимі докази для підтвердження
правомірності формування позивачем
валових витрат. Крім того, з наданих до
суду товарно-транспортних накладних
неможливо встановити місця
відвантаження, а адреса доставки у
більшості товарно-транспортних
накладних не відповідає адресі,
визначеній сторонами у відповідному
договорі, що унеможливлює
ідентифікацію відповідної
господарської операції із виконанням
укладеного сторонами договору.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Поряд з цим, як зазначено вище,
сторонами за договором визначено, що
вид, асортимент, ціна, одиниця виміру
кількості товару та загальна кількість
товару зазначаються у накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.
Сторони, підписуючи цей договір,
погодились з тим, що накладна виконує
за його умовами функції специфікації.
Водночас, до суду не надано жодної
накладної, а представником позивача у
судовому засіданні підтверджено їх
відсутність, тобто, фактично сторонами
за вказаним договором не визначено
його предмету, та, відповідно, не
підтверджено належними доказами у
справі його виконання та правомірність
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток. При цьому суд
критично оцінює наданий до суду акт
звірки між ФОП ОСОБА_4 та позивачем,
оскільки він містить посилання на
нібито складені сторонами за договором
видаткові накладні (т. 2 а.с. 17-19).

Крім того, суд звертає увагу на
ненадання позивачем до суду доказів
бухгалтерського обліку вищезазначених
операцій, довіреностей на отримання
матеріальних цінностей, виданих
позивачем особам, якими
забезпечувалось їх приймання від
постачальника, а також доказів
використання придбаних товарів у
власній господарській діяльності
позивача, що є необхідною умовою для
віднесення витрат до складу таких, що
враховуються під час визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Суд також встановив, що 25.08.2011 року між
позивачем (покупець) та ФОП ОСОБА_3
(постачальник) укладено договір
поставки № 41, відповідно до якого
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити на
умовах цього договору продукти
харчування (далі - Товар), перелік
найменування якого визначається у
накладних (т. 1 а.с. 41-42).

Витрати на оплату поставленого на
умовах цього договору товарів
відносились позивачем до показників
рядка 05.1 декларацій за відповідні
звітні періоди «Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)»,
показники якого мають вплив на
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за відповідний
звітний період (т. 2 а.с. 76-85).

На підтвердження виконання умов цього
договору та правомірності формування
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, позивач надав до суду копії
видаткових накладних (т. 1 а.с. 56, 77-78, 121,
123-125, 127, 129 -130, 134-135, 138-139, 143, 145). Видаткові
накладні від 14.11.2011 року № 235540 (т. 1 а.с.
134) та від 06.11.2011 року № 234120 (т. 1 а.с. 138) не
підписані особою, яка отримала товар, а
решта видаткових накладних не містить
інформації щодо осіб, якими
підписувались відповідні видаткові
накладні, тобто, наведені документи
складені із порушенням вимог ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», у зв'язку з чим не можуть
розглядатись судом як належні та
допустимі докази у справі. Загальна
сума поставленого товару за вказаними
накладними без урахування ПДВ дорівнює
121887,23 грн., тобто позивачем не
підтверджено видатковими накладними
всієї суми задекларованих ним
показників по господарських операціях
з ФОП ОСОБА_3, щодо яких відповідачем
визначено відсутність первинних
документів як підставу для їх
неврахування для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Крім того, до суду не надано
відповідних товарно-транспортних
накладних, доказів забезпечення
бухгалтерського обліку таких
господарських операцій, доказів
правомочності осіб, якими приймались
відповідні товари, а також доказів
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності
позивача.

Зі змісту акта перевірки також
вбачається, що визначена контролюючим
органом в оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні сума завищення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток є також пов'язаною із
віднесенням ТОВ «Біт-Юг А» до рядку 06.2
Декларації «Витрати на збут» 732052 грн.,
які не підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, в тому
числі за 3 кварталі 2001 року - у сумі 239557
грн., у 4 кварталі 2011 року - у сумі 492495
грн..

Втім, заявляючи позовні вимоги щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси від 11.03.2014
року № в цілому, позивач взагалі
не наводить жодних правових
обґрунтувань правомірності формування
ним у визначених періодах показників
рядка 06.2 Декларації «Витрати на збут»
та не надав до суду належних та
допустимих доказів з метою
спростування відповідного висновку
відповідача.

З урахуванням вищезазначеного суд
критично оцінює твердження позивача
щодо підтвердження належним чином
оформленими первинними документами
задекларованих ним показників у
податкових деклараціях з податку на
прибутку підприємства за періоди 3
квартал 2011 року та 4 квартал 2011 року.
Відсутність належним чином оформлених
первинних документів виключає право
платника податку на їх врахування під
час визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, відтак, судом
встановлено порушення позивачем

пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток у сумі 229028
грн..

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у
матеріалах справи докази, зважаючи на
відсутність належним чином оформлених
первинних документів по господарських
операціях позивача із ФОП ОСОБА_4 та ФОП
ОСОБА_3, а також на підтвердження
показників рядка 06.2 Декларації
«Витрати на збут», суд вважає
правомірними висновки акта перевірки
від 25.02.2014 року № 14/15-32-22-05/37168752/409/16 та
прийняте на підставі цього акта
податкове повідомлення-рішення від
11.03.2014 року № .

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю

«Біт-Юг А» до державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.03.2014 року № - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Біт-Юг А» решту
судового збору у сумі 4122,49 грн., який
підлягає перерахуванню за реквізитами:
отримувач коштів - ГУДКСУ в Одеській
області, код ЄДРПОУ отримувача 37607526,
банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській
області, МФО 828011, рахунок отримувача
4005, код класифікації доходів
бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
18.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю

«Біт-Юг А» до державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.03.2014 року № - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Біт-Юг А» решту
судового збору у сумі 4122,49 грн., який
підлягає перерахуванню за реквізитами:
отримувач коштів - ГУДКСУ в Одеській
області, код ЄДРПОУ отримувача 37607526,
банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській
області, МФО 828011, рахунок отримувача
4005, код класифікації доходів
бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
18.07.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

18 липня 2014 року.