Справа № 2а-10597/10/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/30081/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуЛохвицької
міжрайонної державної податкової
інспекції в Полтавській області

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
11.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.03.2011

у справі №2а-10597/10/2670

за позовом Дочірньої компанії
«Укргазвидобування»Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»

до Лохвицької міжрайонної державної
податкової інспекції в Полтавській
області

про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
11.08.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.03.2011,
позов задоволено. Визнано
протиправними дії Лохвицької МДПІ
Полтавської області щодо розподілу
сплачених ДК «Укргазвидобування» НАК
«Нафтогаз України» сум за платіжними
дорученнями №79 від 14.01.2010, №329 від
11.02.2010, №568 від 11.03.2010, №191 від 22.01.2010, №158
від 22.01.2010, №330 від 11.02.2010 в рахунок
погашення податкового боргу та пені.
Зобов?язано Лохвицьку МДПІ Полтавської
області внести зміни до карток
особових рахунків платника податку -
ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», шляхом відображення
платежів, сплачених за платіжними
дорученнями №79 від 14.01.2010, №329 від
11.02.2010, №568 від 11.03.2010, №191 від 22.01.2010, №158
від 22.01.2010, №330 від 11.02.2010 відповідно до
призначення, визначених цими
платіжними дорученнями.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем здійснено
оплату зобов?язань по сплаті рентної
плати за нафту та природний газ та
газовий конденсат згідно з платіжними
дорученнями №79 від 14.01.2010 з
призначенням платежу сплата рентної
плати за грудень 2009 року, №329 від 11.02.2010 -
сплата рентної плати за нафту за січень
2010 року, №568 від 11.03.2010 - рентна плата за
нафту за лютий 2010 року, №191 від 22.01.2010 -
рентна плата за природний газ та
газовий конденсат за грудень 2009 року,
№158 від 22.01.2010 - рентна плата за газовий
конденсат за рудень 2009 року, №330 від
11.02.2010 - рентна плата за газовий
конденсат за січень 2010 року.

Отримані від позивача кошти на оплату
рентної плати, були зараховані
відповідачем на погашення
заборгованості позивача перед
бюджетом за рентну плату в іншому
періоді, у зв?язку з чим прийняті
відповідні повідомлення, які були
надіслані позивачу, про розподіл
сплачених сум на погашення податкового
бору та пені. Тобто, податковий орган
фактично здійснив перерозподіл
платежу позивача, змінивши при цьому
призначення платежу самостійно
визначене платником податків.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування» платники
податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових) платежів у встановлені
законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Виходячи із змісту пп. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, пп.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, та
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації.

Згідно із пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 цього ж Закону
узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фонами»
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Разом з тим, Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу
і які не передбачають можливості зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Таким чином, податковий орган не має
права самостійно змінювати
призначення платежу визначеного
платником податків при здійсненні
розрахунків зі сплати податків,
зокрема, з метою погашення податкового
боргу змінювати період, за який
сплачується податкове зобов'язання.

Вищенаведеним спростовуються доводи
податкового органу, які наведені ним в
касаційній скарзі, як підставу для
скасування постановлених у справі
рішень судів попередніх інстанцій.

Враховуючи наведене, висновки суду
першої та апеляційної інстанції
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лохвицької
міжрайонної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
11.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.03.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун