Справа № 815/1085/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1085/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Хлібна база №77» Державного агентства
резерву України на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Хлібна база №77»
Державного агентства резерву України
до Відділу Державної виконавчої служби
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції Одеської області
про зобов'язання зняти арешт з частини
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду надійшов адміністративний
позов Державного підприємства «Хлібна
база № 77» Державного агентства резерву
України, за результатом якого, після
уточнення позовних вимог позивач
просить зняти арешт з частини
коштів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги позивача.

Сторони були сповіщені належним
чином про час і місце судового
засідання, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи, сторони до суду не
прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 14.01.2014 року,
відкрито виконавче провадження № 41494740
з примусового виконання вимоги УПФУ в
Іванівському районі № 100/21 від 05.12.2013
року з примусового стягнення з УПФУ
боргу у сумі 159 907, 61 грн.

Постановами заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року, по
виконавчому провадженню № 41494740, з ДП
«Хлібна база -77» стягнуто виконавчий
збір у розмірі 15 990, 76 грн. та витрати
на проведення виконавчих дій 50, 00 грн.

Постановою заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року,
виконавче провадження № 41494740 з
примусового виконання вимоги № 100/21
від 05.12.2013 року, приєднано до зведеного
виконавчого провадження № 41803902.

Постановою заступника начальника
відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 14.01.2014 року,
відкрито виконавче провадження ВП №
41495060 по примусовому виконанню вимоги
УПФУ в Іванівському районі № Ф-100/21 від
05.09.2013 року, про стягнення боргу у сумі
137 806, 66 грн.

Постановами заступника начальника
Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року, по
виконавчому провадженню № 41495060 з ДП
«Хлібна база-77» стягнуто витрати на
проведення виконавчих дій у сумі 50, 00
грн. та виконавчий збір в розмірі 13
780, 67 грн.

Постановою заступника начальника
відділу ВДВС Роздільнянського МРУЮ в
Одеській області від 22.01.2014 року,
виконавче провадження № 41495060
приєднано до зведеного виконавчого
провадження № 41803902.

За зведеним виконавчим провадженням №
41495060, загальна сума, що підлягала
стягненню, з урахуванням сум основного
боргу за вимогами Управління
пенсійного фонду України в
Іванівському районі, сум виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, становить 327 585, 70
грн.,

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку, що
прийнятті постанови про арешт коштів
боржника від 30.01.2014 року по ВП № 41495060,
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень, та у відповідності до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», у зв'язку з чим заявлений
адміністративний позов є таким, що
задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач зазначав, що
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення про накладення
арешту на рахункові кошти, не було
враховано положення ст. 4 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Згідно положень ст.4 Закону України від
05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи здійснюється в
порядку, визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", з
урахуванням особливостей,
встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи не виконано протягом
шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, його виконання
здійснюється за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Колегія суддів зазначає, що положення
ст. 4 вищезазначеного Закону
встановлюють гарантії держави щодо
виконання судових рішень.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що виконавчими документами на
підставі яких здійснюється примусове
виконання є вимоги Управління
пенсійного фонду України в
Іванівському районі, у зв'язку з чим суд
вважає посилання позивача на положення
ст. 4 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
безпідставними.

Згідно положень ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Колегія суддів зазначає, що виключення
при арешті коштів на рахунку за їх
призначенням (соціальні виплати)
Законом не передбачені.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що вимоги УПФУ в Іванівському
районі як виконавчі документи
позивачем не оскаржувались, в строки
добровільного виконання,
заборгованість сплаченою не була, у
зв'язку з чим, було розпочато примусове
виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Хлібна база №77»
Державного агентства резерву України -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 03 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Хлібна база №77»
Державного агентства резерву України
до Відділу Державної виконавчої служби
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції Одеської області
про зобов'язання зняти арешт з частини
коштів, - без змін.

Стягнути з Державного підприємства
«Хлібна база №77» Державного агентства
резерву України судовий збір за
подання апеляційної скарги у сумі 36,54
до Державного бюджету України

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.