Справа № 826/7474/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 липня 2014 року 11:21
№ 826/7474/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В.,
Каракашьяна С.К. розглянувши в
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 доМіністерства
охорони здоров'я України, Донченко
Тетяни Миколаївни директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України,
Левченко Олени Миколаївни завідувача
Сектору з питань запобігання та
виявлення корупції Міністерства
охорони здоров'я України провизнання
протиправними дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Міністерства
охорони здоров'я України (далі по
тексту - відповідач-1), Донченко Тетяни
Миколаївни директора департаменту з
питань якості медичної та
фармацевтичної допомоги Міністерства
охорони здоров'я України (далі по
тексту - відповідач-2) та Левченко Олени
Миколаївни завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
(далі по тексту - відповідач-3) про (мовою
оригіналу):

- визнання неправомірними дії
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни, по відмові
26.03.2014 р. близько 16.30 год. під час
здійснення прийому в приймальні
громадян МОЗУ, в наданні позивачу, як
представнику за довіреністю,
консультації щодо підстав відмови в
видачі ФОП ОСОБА_5 ліцензії;

- визнання неправомірними дії
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни по наданій
на заяву від 18.03.2014 р. позивача по
відмові в видачі повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома»;

- визнання неправомірними дії
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни 26.03.2014 р.
близько 16.30 год. під час здійснення
прийому в приймальні громадян МОЗУ, в
ході якого вона неодноразово збрехала,
скривала своє прізвище, виявила
неповагу до позивача, безпідставно
звинувачувала позивача та намагалась
залякати викликом міліції;

- зобов'язання Міністерство охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
МОЗ Донченко Тетяну Миколаївну;

- визнання неправомірними
бездіяльність завідувача Сектору з
питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України Левченко Олени Миколаївни, яка
виразилась в не задоволенні заяви
позивача про надання для ознайомлення
матеріалів перевірки;

- визнання неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по відмові
в задоволенні заяви позивача в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. за
відмову надати позивачеві
консультацію;

- визнання неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по не
наданню відповіді на заяву позивача в
частині притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Г.М. за
відмову видати повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома»;

- визнання неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по відмові в
задоволенні заяви позивача в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. на тій
підставі, що державний службовець має
право забороняти знімати себе на відео;

- зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олену Миколаївну.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачами 2 та 3
неправомірно відмовлено позивачеві у
наданні інформації на його заяви.

Представник відповідачів проти
заявленого позову заперечив, посилаючи
на безпідставність заявлених позовних
вимог.

В судовому засіданні 25.06.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2014 року позивач на підставі
довіреності звернувся до Міністерства
охорони здоров'я України з заявою про
видачу ліцензії на провадження
господарської діяльності з медичної
практики фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_5.

11 березня 2014 року позивач на підставі
довіреності звернувся до Міністерства
охорони здоров'я України з заявою про
видачу ліцензії на провадження
господарської діяльності з медичної
практики Приватному підприємству
«Ірастома».

18 березня 2014 року позивач на підставі
статті 11 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» звернувся з
заявою до Міністерства охорони
здоров'я України з проханням надати
повідомлення про прийняте рішення за
результатами поданих 06.03.2014р. та 11.03.2014р.
заяв.

21 березня 2014 року Міністерство охорони
здоров'я України листом №17-06/Т-2414/2395-зв
повідомило позивача, що наказом від
14.03.2014р. №183 прийнято рішення про
відмову ОСОБА_5 у видачі ліцензії у
зв'язку з невідповідністю Ліцензійним
умовам.

Листом від 18.03.2014р. Міністерство
охорони здоров'я України повідомило
позивача, що про результати розгляду
заяви про видачу ліцензії та
документів, які додаються до неї,
заявника проінформовано в
установленому законодавством порядку.

Як зазначає позивач, на прийомі 26.03.2014р.
у приймальні громадян Міністерства
охорони здоров'я України Донченко Т.М.
було відмовлено позивачу у надані
пояснень щодо відмови у видачі
ліцензії на провадження господарської
діяльності з медичної практики
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 з
тих підстав, що позивач є її
представником, а консультації
надаються лише суб'єктам господарської
діяльності з медичної практики.

Крім того, позивач зазначає, що
Донченко Т.М. незаконно відмовила у
видачі повідомлення про рішення
прийняте за результатами розгляду
заяви ПП «Ірастома» про видачу
ліцензії.

В подальшому позивач звернувся з
заявою від 03.04.2014р. до Міністра охорони
здоров'я України в якій просив
притягнути Донченко Т.М. до
дисциплінарної відповідальності.

16 квітня 2014 року позивач звернувся до
Міністра охорони здоров'я України з
заявою в якій просив надати йому для
ознайомлення матеріали перевірки по
його заяві від 03.04.2014р.

Проте, як зазначає ОСОБА_1 станом на
26.05.2014р. не отримав жодної відповіді на
вказані вище заяви від 03.04.2014р. та від
16.04.2014р., а тому на його думку Левченко
О.М., яка розглядала заяву від 03.04.2014р.
порушила норми статей 7, 18 Закону
України «Про звернення громадян».

Листом від 05.05.2014р.
№11.03-03/127/7-3417/Т-4225/3992-зв Левченко О.М.
надала відповідь на заяви позивача від
04.05.2014р. та від 16.05.2014р. стосовно відмови
посадовою особою МОЗ України надати
інформацію про адміністративну
послугу (щодо видачі ліцензії на
медичну практику), проведення відео
зйомки.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про адміністративні послуги»
адміністративна послуга - результат
здійснення владних повноважень
суб'єктом надання адміністративних
послуг за заявою фізичної або
юридичної особи, спрямований на
набуття, зміну чи припинення прав
та/або обов'язків такої особи
відповідно до закону.

Згідно частини першої статті 6 Закону
України «Про адміністративні послуги»
суб'єкти звернення мають право на
безоплатне отримання інформації про
адміністративні послуги та порядок їх
надання, що забезпечується шляхом
надання їм безоплатного доступу до
Реєстру адміністративних послуг,
розміщеного на Урядовому порталі,
функціонування цілодобової Урядової
телефонної довідки та інформування
таких суб'єктів через засоби масової
інформації.

Наказом МОЗ України від 09.02.2008 № 65
затверджено Стандарт надання
адміністративної послуги
Міністерством охорони здоров'я України
з ліцензування господарської
діяльності з медичної практики, в якому
визначено порядок надання
адміністративної послуги - видачі
ліцензії з медичної практики.

Таким чином, питання, визначені
позивачем, а саме - підстави відмови у
видачі ліцензії, не є інформацією про
адміністративну послугу або про
порядок її надання.

На спірні правовідносини
поширюється дія Закону України «Про
звернення громадян» (далі - Закон).

Відповідно до статті 22 Закону
керівники та інші посадові особи
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян
зобов'язані проводити особистий прийом
громадян.

Прийом проводиться регулярно у
встановлені дні та години, у зручний
для громадян час, за місцем їх роботи і
проживання. Графіки прийому доводяться
до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах
державної влади, місцевого
самоврядування, на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності, об'єднаннях громадян
визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому
прийомі реєструються. Якщо вирішити
порушені в усному зверненні питання
безпосередньо на особистому прийомі
неможливо, воно розглядається у тому ж
порядку, що й письмове звернення. Про
результати розгляду громадянину
повідомляється письмово або усно, за
бажанням громадянина.

При цьому, у відповідності до статті 3
Закону під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання - письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

За змістом статті 1 Закону громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з преамбулою, Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадинам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Виходячи із змісту преамбули предметом
регулювання Закону є порядок звернення
до органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, фізичних осіб.

У зв'язку з тим, що під час прийому
питання позивача стосувалися не його
особисто, як громадянина України, а,
фактично, запити від імені суб'єктів
господарювання, дія Закону не
поширюється на правовідносини щодо
звернення суб'єктів господарювання до
органів державної влади.

Зазначена позиція закріплена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 у
справі № 2а-8406/10/2670.

Щодо видачі повідомлення про рішення,
прийняте за результатами заяви ПП
«Ірастома» про видачу ліцензії,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 11 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» орган
ліцензування приймає рішення про
видачу ліцензії або про відмову у її
видачі у строк не пізніше ніж десять
робочих днів з дати надходження заяви
про видачу ліцензії та документів, що
додаються до заяви, якщо спеціальним
законом, що регулює відносини у певних
сферах господарської діяльності, не
передбачений інший строк видачі
ліцензії на окремі види діяльності.

Повідомлення про прийняття рішення про
видачу ліцензії або про відмову у
видачі ліцензії надсилається
(видається) заявникові в письмовій
формі протягом трьох робочих днів з
дати прийняття відповідного рішення. У
рішенні про відмову у видачі ліцензії
зазначаються підстави такої відмови.

Судом встановлено, що відповідачем
направлено результати розгляду заяви
про видачу ліцензії та документів, які
додаються до неї безпосередньо
заявнику.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
визнання неправомірними дії Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни, по відмові
26.03.2014 р. близько 16.30 год. під час
здійснення прийому в приймальні
громадян МОЗУ, в наданні позивачу, як
представнику за довіреністю,
консультації щодо підстав відмови в
видачі ФОП ОСОБА_5 ліцензії та визнання
неправомірними дії Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни по наданій
на позивача заяву від 18.03.2014 р. відмові в
видачі повідомлення про рішення,
прийняте за результатами розгляду
заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома».

В частині, що стосується позовних вимог
про визнання неправомірними
бездіяльність завідувача Сектору з
питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України Левченко Олени Миколаївни, яка
виразилась в не задоволенні заяви
позивача про надання для ознайомлення
матеріалів перевірки; визнання
неправомірними дії завідувача Сектору
з питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України Левченко Олени Миколаївни по
відмові в задоволенні заяви позивача в
частині притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. за
відмову надати позивачеві
консультацію; визнання неправомірними
дії завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по не
наданню відповіді на заяву позивача в
частині притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Г.М. за
відмову видати повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома» та визнання неправомірними
дії завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по відмові в
задоволенні заяви позивача в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. на тій
підставі, що державний службовець має
право забороняти знімати себе на відео,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі -
Порядок), службове розслідування може
бути проведено:

у разі невиконання або неналежного
виконання ними службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень, що
призвело до людських жертв або
заподіяло значну матеріальну чи
моральну шкоду громадянинові, державі,
підприємству, установі, організації чи
об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства
про державну службу, службу в органах
місцевого самоврядування,
антикорупційного законодавства,
порушення етики поведінки;

на вимогу особи, уповноваженої на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, з метою
зняття безпідставних, на її думку,
звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що
призвели до вчинення корупційного
правопорушення або порушення вимог
Закону України "Про засади запобігання
і протидії корупції", за поданням
спеціально уповноваженого суб'єкта у
сфері протидії корупції за рішенням
керівника органу, в якому працює особа,
яка вчинила таке правопорушення.

Згідно абзацу першого пункту 2 Порядку
рішення щодо проведення службового
розслідування приймається вищими
посадовими особами України, Першим
віце-прем'єр-міністром України,
керівником державного органу
(посадовою особою), що призначив на
посаду особу, уповноважену на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої планується проводитися службове
розслідування, керівником органу, в
якому працює зазначена особа.

Таким чином, питання щодо підстав,
порядку призначення та проведення
службового розслідування чітко
регламентована законодавством.

Натомість, законодавством не визначено
підстави, мету, порядок призначення і
проведення службової перевірки.

При цьому, позивачем у заяві не
порушено питання стосовно
необхідності проведення службового
розслідування або службової перевірки
за результатами розгляду його заяви.

Враховуючи вимогу заявника та
відсутність у його заяві обґрунтованих
підстав для призначення службового
розслідування, керівництвом МОЗ
України на зазначеній заяві
проставлено резолюцію «прошу
опрацювати».

Згідно пункту 46 Інструкції з
діловодства у Міністерстві охорони
здоров'я України, затвердженої наказом
МОЗ України від 25.02.2014 № 143, резолюція -
це зроблений посадовою особою напис на
документі, який містить стислий зміст
прийнятого нею рішення щодо виконання
документа.

Отже, заява позивача розглядалась в
загальному порядку, визначеному
Законом України «Про звернення
громадян».

Згідно частини четвертої статті 3
Закону України «Про звернення
громадян» скарга - звернення з вимогою
про поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Статтею 16 Закону України «Про
звернення громадян» визначено, що
скарга на дії чи рішення органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації,
посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або
посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

До скарги додаються наявні у
громадянина рішення або копії рішень,
які приймалися за його зверненням
раніше, а також інші документи,
необхідні для розгляду скарги, які
після її розгляду повертаються
громадянину.

За змістом статті 18 Закону України «Про
звернення громадян» громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право, зокрема, знайомитися з
матеріалами перевірки;

Водночас, враховуючи відсутність у
заяві обґрунтованих підстав
проведення службового розслідування,
визначених Порядком, відсутністю
вимоги проведення службового
розслідування позивачем, наказу про
проведення службового розслідування
(перевірки), розгляд заяви здійснювався
відповідачем на підставі доданих до
неї документів, за результатами якого,
відповідь була надана заявнику листом
від 05.05.2014р. №11.03-03/127/7-3417/Т-4225/3992-зв.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставною позовну вимогу в частині
визнання неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по не
наданню відповіді на заяву позивача в
частині притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Г.М. за
відмову видати повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома», оскільки за результатами
розгляду його заяви йому було надано
відповідь.

Представник відповідача в судовому
засіданні повідомив, що інші документи,
що стосуються розгляду заяви позивача,
у МОЗ України відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів
необґрунтованими є позовні вимоги
позивача про визнання неправомірними
бездіяльність завідувача Сектору з
питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України, яка виразилась в не
задоволенні заяви про надання для
ознайомлення матеріалів перевірки у
зв'язку із відсутності проведення
перевірки в контексті Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування.

Також необґрунтованою є вимога про
визнання неправомірними бездіяльності
Левченко О.М. в частині відмови в
задоволенні заяви позивача щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М.,
оскільки згідно статті 1471 Кодексу
законів про працю України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Міністерство охорони здоров'я України
притягнути до дисциплінарної
відповідальності Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги МОЗ
Донченко Тетяну Миколаївну та про
зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олену Миколаївну, колегія
суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
встановленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за такими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за критеріями визначеними
статтею 2 КАС України.

Відтак, вказані позовні вимоги,
суперечить повноваженням
адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1, а тому в задоволені позовних
вимог має бути відмовлено повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 14.07.2014р.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
Є.В. Аблов

С.К. Каракашьян