Справа № К/9991/67820/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/67820/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Вербицької О.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року

у справі № 2-а-4036/11/2070

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Харкова
(правонаступником якої є Західна
об'єднана державна податкова інспекція
міста Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі міста
Харкова (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06 квітня 2011
року № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року позов задоволено у повному обсязі.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 06 квітня 2011
року № , винесене ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова його
правонаступником - Західною ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, що підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
серії АВ № 495947 від 06 квітня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова
провела документальну позапланову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 02 січня 2008
року по 24 лютого 2011 року, за
результатами якої був складений акт
від 23 березня 2011 року № 414/172/НОМЕР_2.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9,
пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого позивачу донараховано
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 2700,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
неправомірно не утримано та не
перераховано до бюджету за 2009 та 2010
роки податок з доходів фізичних осіб у
сумі 2700,00 грн. (18000,00 грн. * 15%) при виплаті
грошових коштів фізичним особам, при
цьому відсутні документи, які
підтверджують реєстрацію таких осіб як
суб'єктів підприємницької діяльності
та сплати ними податку. Також, у акті
перевірки було вказано, що у період з 01
липня 2009 року по 31 грудня 2010 року
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
здійснювала діяльність на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності за видом діяльності:
торгівля. Згідно пояснень підприємця
товар (косметичні засоби)
закуповувався нею у супермаркетах
міста Харкова.

06 квітня 2011 року ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № , яким
згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3
статті 54, пунктом 127.1 статті 127
Податкового кодексу України збільшила
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на доходи фізичних осіб у
розмірі 3375,00 грн., у тому числі: 2700,00 грн.
- за основним платежем, 675,00 - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач не являвся
податковим агентом при здійсненні
господарської операцій з придбання у
інших суб'єктів підприємницької
діяльності товарів, з урахуванням того,
що суб'єкт малого підприємництва, який
є платником єдиного податку, не є
платником податку з доходів фізичних
осіб та має право займатися будь-якими
видами діяльності за винятком тих, що
не можуть здійснюватись із
використанням спрощеної системи
оподаткування в силу прямої
законодавчої заборони, а також в силу
положень Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» зобов'язаний вести
лише книгу обліку доходів та витрат.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Після набрання чинності Законом
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», втратив чинність
Декрет Кабінету Міністрів від 26 грудня
1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок
з громадян», крім розділу IV у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, який застосовується з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та діє до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

До спеціального законодавства, в
даному випадку, належать спеціальна
система оподаткування, запроваджена
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та загальна система
оподаткування, чинна відповідно до
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

При системному аналізі норм
законодавства, вбачається, що
податкові агенти не мають законодавчих
підстав для утримання податку з
доходів, виплачуваних фізичним особам,
зареєстрованим у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку
діяльність самостійно, без
використання найманої праці фізичних
осіб та вела книгу обліку доходів та
витрат. Доказів того, що позивач
придбавав продукції, яку в подальшому
реалізовував кінцевому споживачу, у
фізичних осіб матеріали справи не
містять. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

Відповідно до абзаців 1-3, 7 частини 2
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць. У разі коли фізична особа -
суб'єкт малого підприємництва здійснює
кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки. Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Частиною 6 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Абзацом 8 частини 4 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
форма книги обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

За приписами пунктів 1, 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1269 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
книга обліку доходів і витрат ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із
законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також
особами, які мають пільговий торговий
патент для продажу товарів (крім
підакцизних) (надання послуг)
відповідно до законодавства з питань
патентування деяких видів
підприємницької діяльності, якщо такі
особи не є платниками податку на додану
вартість згідно із законодавством
(далі - суб'єкти підприємницької
діяльності). При цьому до Книги
заносяться такі відомості: порядковий
номер запису; дата здійснення операції,
пов'язаної з проведенням витрат і/або
отриманим доходом; суми витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата найманого працівника;
сума вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Форма Книги обліку доходів і витрат
визначено Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю (додаток № 10), затвердженою
наказом ДПА України від 21 квітня 1993
року № 12, відповідно до положень якої (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку
доходів і витрат містить наступні
розділи: 1 - період обліку; 2 - кількість
виготовленої продукції (наданих
послуг); 3 - витрати на виробництво
продукції, придбання товару; 4 -
кількість проданої продукції (наданих
послуг); 5 - ціна продажу продукції
(послуг); 6 - сума виручки (доходу); 7 -
чистий доход.

З аналізу наведених вище правових норм
слідує, що книга обліку доходів і
витрат призначена виключно для обліку
доходів та витрат суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, та не
передбачає обліку документів,
отриманих від контрагентів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, вказані вище законодавчі
вимоги були дотримані позивачем.

Крім іншого, згідно з пунктом 3 Порядку
видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), якщо платник
єдиного податку здійснює кілька видів
підприємницької діяльності, для яких
установлено різні ставки єдиного
податку, то ним придбавається одне
Свідоцтво і сплачується єдиний податок
за більшою ставкою за цими видами
діяльності, встановленою місцевою
радою за місцем його державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
діяльності незалежно від того,
здійснює він підприємницьку
діяльність на всій території України
чи лише за місцем державної реєстрації.

Таким чином, норми Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Порядку
видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачають
сплату лише єдиного податку у межах від
20,00 грн. до 200,00 грн., в тому числі і у
випадку здійснення діяльності, яка не
вказана у свідоцтві.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Західної ОДПІ м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ О.В. Вербицька

_____________________ Т.М. Шипуліна