Справа № 369/1999/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
369/1999/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Ковальчук Л.М.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Лісниківської сільської ради з
клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами, щодо отримання
безоплатно у власність без його
погодження та виділення йому у
власність земельної ділянки,
орієнтовним розміром 0,10 га в межах села
Лісники, з цільовим призначенням для
індивідуального дачного будівництва,
та надання йому дозволу на розробку
проекту землеустрою для відведення у
власність земельної ділянки
орієнтовною площею до 0,10 га для
індивідуального дачного будівництва в
межах села Лісники,
Києво-Святошинського району.

Розглянувши звернення ОСОБА_2 щодо
передачі безоплатно у власність
земельної ділянки без його погодження
та виділення йому у власність
земельної ділянки, орієнтовним
розміром 0,10 га в межах села Лісники, для
індивідуального дачного будівництва,
Лісниківська сільська рада,
Києво-Святошинського району, Київської
області рішенням 30 сесії 6 скликання №
215/22 від 12 листопада 2013 року відмовила у
задоволенні його клопотання в зв'язку з
відсутністю у комунальній власності
територіальної громади с.Лісники
Києво-Святошинського району Київської
області земельних ділянок для
індивідуального дачного будівництва.

На погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що оскаржуване рішення
прийняте відповідачем на межах його
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством України, а тому
позовні вимоги необґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються, зокрема, питання
регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 116
ЗК України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно вимог ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місцерозташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідно до вимог п. 7 ст. 118
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади
або орган місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності
у власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його надані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до Лісниківської
сільської ради, Києво-Святошинського
району, Київської області з
клопотанням про отримання безоплатно у
власність земельної ділянки
орієнтовним розміром до 0,10 га в межах
села Лісники, для індивідуального
дачного будівництва, однак, рішенням
Лісниківської сільської ради від 12
листопада 2013 року за № 215/22 ОСОБА_2
відмовлено в клопотанні про передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки орієнтовною площею, 10 га в
межах села Лісники, для
індивідуального дачного будівництва, з
посиланням на те, що відповідно до
попереднього Генерального плану
вільних земельних ділянок у
комунальній власності села за цільовим
призначенням для індивідуального
дачного будівництва немає, новий
Генеральний план знаходиться на стадії
розробки.

Приписами ст. 38 Земельного кодексу
України передбачено, що до земель
житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм (ст. 39
Земельного кодексу України).

Аналіз зазначених вище правових норм
свідчить, що використання земельної
ділянки здійснюється виключно
відповідно до генерального плану
населеного пункту.

Так, на вимогу суду апеляційної
інстанції, відповідачем надаю довідку
виконавчого комітету Лісниківської
сільської ради від 01.07.2014 р. №332 про
відсутність у комунальній власності
територіальної громади с. Лісники,
Києво-Святошинського р-ну, Київської
обл., земельних ділянок, які у період
жовтень 2013 року - червень 2014 року могли
бути надані громадянам для
індивідуального дачного будівництва.

Крім того, надано документи, на
підставі яких сесією сільради було
прийняте оспорюване позивачем рішення
від 12.11.2013 р. №215/22, а саме: посвідчені
копії клопотання гр. ОСОБА_2 від 18.10.2013 р.
в порядку ст. 118 ЗК України про
виділення йому у власність земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва, графічних матеріалів до
указаного клопотання, договору
доручення №158/10/13-зд від 18.10.2013 р. та
рішення XXX сесії Лісниківської
сільради VI скликання від 12.11.2013 р. №215/22.

При розгляді порушеного гр. ОСОБА_2
питання та при прийнятті у ньому
рішення сільради від 12.11.2013 р. №215/22
відповідачем також використовувались
дані Генерального плану с. Лісники,
Києво-Святошинського р-ну, Київської
обл., відсутність згідно якого
земельних ділянок для індивідуального
дачного будівництва стверджується
довідкою виконкому від 01.07.2014 р. №332.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання: п. 34)
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Згідно вимог ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування» рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

З матеріалів справи вбачається, що
подане клопотання позивача про
виділення земельної ділянки у
власність було винесено та розглянуто
на засіданні сесії сільської ради з
прийнятям рішення, що вказує на
відсутність будь яких порушень норм
чинного земельного законодавства та
дотримання процедури розгляду таких
клопотань.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
Лісниківська сільська рада в межах
наданих їй повноважень правомірно
відмовили позивачу у наданні земельної
ділянки, надавши обґрунтоване
пояснення такої відмови.

Крім того, судом першої інстанції
обґрунтовано зазначено, що в поданих до
суду запереченнях представник
відповідача зазначив, що в порушення
вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України при зверненні до сільської
ради з даним клопотанням позивачем не
були надані графічні матеріали з
бажаним місцем розташування земельної
ділянки.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що рішення Лісниківської
сільської ради від 12 листопада 2013 року
було прийнято правомірно, у
відповідності до вимог ч. 7 ст. 118
Земельного кодексу України, з
відповідним посиланням на норми
чинного законодавства, а отже вимога
позивача щодо скасування даного
рішення не підлягає до задоволення.

Отже, суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Крім того, було оцінено належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, що відповідає вимогам ст. 86
КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.