Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/67698/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області,
Ліквідаційної комісії представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області,
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва про поновлення на
роботі, стягнення грошової компенсації
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційними скаргами Ліквідаційної
комісії представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області, Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що наказом від 27 березня 2009 року № 7
о/с позивача призначено на посаду
завідувача сектора реєстрації та
ліцензування представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області.
Відповідно до наказу
Держкомпідприємництва України «Про
припинення представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області» від 28 травня 2010
року № 137 представництво Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області було ліквідовано.
На виконання цього наказу
представництво Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва в Херсонській
області наказом від 21 червня 2010 року № 6
попередило позивача про звільнення її
в порядку пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України. Наказом від
12 серпня 2010 року №16 ОСОБА_1 звільнено з
посади завідувача сектора реєстрації
та ліцензування з 31 серпня 2010 року.
Позивач вважає звільнення незаконним,
оскільки до наказу від 21 червня 2010 року
№ 6 про попередження про наступне
звільнення з роботи була приєднана
довідка з лікарні від 13 травня 2010 року
про те, що позивач вагітна. У зв'язку з
цим, вона повинна бути працевлаштована
на іншу посаду відразу після
звільнення її з посади завідувача
сектора реєстрації та ліцензування.
Позивач неодноразово зверталась до
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва м. Києва з вимогою
надати їй пропозиції щодо подальшого
працевлаштування, проте у відповіді
від 16 серпня 2009 року за вих. №10422
позивачу повідомлено, що обов'язок
працевлаштування у даному випадку
покладений на фонд зайнятості. В
уточнені позовних вимог позивач
зазначила, що з 1 листопада 2010 року її
прийнято на роботу на посаду
завідувача сектора персоніфікованого
обліку осіб, які мають право на пільги
відділу з питань соціального захисту
населення управління праці та
соціального захисту населення на
підставі розпоряджень Суворовської
районної у м. Херсоні ради від 23 вересня
2010 року №219-к та від 1
листопада 2010 року №250-к. Просила з
урахуванням уточнень позовних вимог
визнати незаконним наказ
представництва Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва від 12 серпня 2010 року
№16 про звільнення її з посади
завідувача сектора реєстрації та
ліцензування з 31 серпня 2010 року у
зв'язку із ліквідацією установи в
порядку пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України; поновити
позивача на посаді завідувача сектора
реєстрації та ліцензування Державного
Комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області з 1 вересня 2010 року
по 23 вересня 2010 року; запис у трудовій
книжці під №20 викласти у наступній
редакції: «Звільнити з посади
завідувача сектора реєстрації та
ліцензування з 23 вересня 2010 року у
зв'язку з ліквідацією представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області
згідно пункту 1 статті 40»; стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 1 вересня 2010 року
по 23 вересня 2010 року та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області
від 12 серпня 2010 року №16 «Про звільнення
з посади». Зобов'язано Ліквідаційну
комісію представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області змінити дату
звільнення ОСОБА_1 з 31 серпня 2010 року на
23 вересня 2010 року, про що внести
відповідний запис до трудової книжки.
Стягнуто з Ліквідаційної комісії
представництва Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва в Херсонській
області середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 1468,75 грн
та 2000 моральної шкоди. В решті позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року апеляційні скарги Ліквідаційної
комісії представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області, Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва залишено
без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Ліквідаційної комісії представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області,
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва, судами порушення норм
чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідачі просять скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
залишити позов без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 з 27 березня 2009
року працювала на посаді завідувача
сектора реєстрації та ліцензування
представництва Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва в Херсонській
області.

На виконання наказу
Держкомпідприємництва України «Про
припинення представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області» від 28 травня 2010
року № 137 позивача було попереджено про
звільнення у зв'язку із ліквідацією
наказом представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області від 21 червня 2010
року № 6.

Наказом в.о. голови представництва
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва в Херсонській області
від 12 серпня 2010 року № 16 позивача
звільнено з посади завідувача сектора
реєстрації та ліцензування
представництва Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва в Херсонській
області на підставі пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що на момент попередження про наступне
звільнення позивач повідомила
відповідача про свою вагітність та
зазначила про це при ознайомленні з
наказом при звільненні. Наведені
обставини сторонами не оскаржуються.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до частини 3 статті 184
Кодексу законів про працю України
встановлено, що не допускається
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу, крім
випадків повної ліквідації
підприємства, установи, організації,
коли допускається звільнення з
обов'язковим працевлаштуванням.
Обов'язкове працевлаштування
зазначених жінок здійснюється також у
випадках їх звільнення після
закінчення строкового трудового
договору. На період працевлаштування
за ними зберігається середня заробітна
плата, але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Тобто особи, на яких поширюються
передбачені гарантії, у випадку повної
ліквідації підприємства, установи,
організації підлягають обов'язковому
працевлаштуванню.

У відповіді від 3 серпня 2010 року №9889
(а.с. 21-22) головою Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємства позивачу повідомлено,
що згідно роз'яснення Міністерства
праці та соціальної політики положень
частини третьої статті 184 Кодексу
законів про працю України власник або
уповноважений ним орган здійснює
обов'язок з працевлаштування соціально
захищених осіб самостійно, а в разі
неможливості виконати цей обов'язок -
через службу зайнятості. Доказів того,
що відповідачем реалізовано
покладений на нього обов'язок з
працевлаштування позивача в
матеріалах справи не має. Відсутні
відповідні підтвердження й до
матеріалів касаційних скарг.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 було
проведено з порушенням вимог частини 3
статті 184 Кодексу законів про працю
України в частині обов'язкового
працевлаштування вагітної жінки, суди
першої та апеляційної інстанції дійшли
вірного висновку щодо визнання
оскаржуваного наказу незаконним та
його скасування.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційних скарг.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Ліквідаційної
комісії представництва Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва в
Херсонській області, Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва залишити
без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.