Справа № 816/1042/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р.Справа № 816/1042/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Господарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Л-Фарма" на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі №816/1042/14

за позовом Господарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Л-Фарма"

до Державної служби з лікарських
засобів у Київській області

про визнання незаконними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Господарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Л-Фарма",
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Державної служби з
лікарських засобів у Київській
області, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність
відповідача по розгляду запитів від
20.01.2014 за вихідним № 7, від 28.01.2014 за
вихідним № 17, від 28.01.2014 за вихідним № 18;

- зобов'язати відповідача розглянути
запити від 20.01.2014 за вихідним № 7, від
28.01.2014 за вихідним № 17, від 28.01.2014 за
вихідним № 18 та надати інформацію за
цими запитами.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що позивачу гарантовано право на
отримання достовірної, точної та
повної інформації. В свою чергу
відповідачем, не було розглянуто
запити позивача у порядку і терміни,
встановлені Законом України "Про
доступ до публічної інформації".

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
те, що діями відповідача не було
порушено встановлених законом прав та
інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 21.01.2014 року позивачем було
подано до відповідача звернення від
20.01.2014 р. за вих. №7.

Листом від 19.02.2014 року №460.1/01-14/14
Державна служба з лікарських засобів у
Київській області повідомила, що лист
позивача був опрацьований відповідно
до компетенції Державною службою
України з лікарських засобів та
відповідь надано безпосередньо на
адресу заявника. Додатково відповідач
надав копію листа Державної служби
України з лікарських засобів від 19.02.3014
№ 3415-1.3/2.0/17-14.

19.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача із листами від 28.01.2014 р. за
вих. №17 та №18.

Листом від 04.03.2014 № 583/01-14/14 Державна
служба з лікарських засобів у
Київській області повідомила позивача,
що не володіє запитуваною інформацією
та рекомендувала звернутись
безпосередньо до Державної служби
України з лікарських засобів.

Позивач, не погоджуючись із вказаними
діями відповідача, звернувся до суду із
даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що під час судового розгляду не
було встановлено факту порушення
відповідачем прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

У відповідності до вимог ст. 5 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", доступ до інформації
забезпечується шляхом її оприлюднення
у засобах масової інформації (в
офіційних друкованих виданнях, на
офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет,
на інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Положеннями статті 12 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
передбачено, що суб'єктами відносин у
сфері доступу до публічної інформації
є:

1) запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

До обов'язків розпорядників
інформації, зокрема, віднесено
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації (п.6 ч.
1 ст.14 Закону України "Про доступ до
публічної інформації").

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Виходячи з наведених норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що під запитом на інформацію
слід вважати прохання надати відомості
та/або дані, які перебувають у
володінні розпорядників публічної
інформації, що відображені та
задокументовані будь-якими засобами та
на будь-яких носіях.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 19 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" визначено вимоги до
оформлення запитів на інформацію, який
подається у письмовій формі та має
містити:

- ім'я (найменування) запитувача,
поштову адресу або адресу електронної
пошти, а також номер засобу зв'язку,
якщо такий є;

- загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо;

- підпис і дату за умови подання запиту
в письмовій формі.

З метою виконання Закону України "Про
доступ до публічної інформації" та
Указу Президента України від 05.05.2011 N 547
"Питання забезпечення органами
виконавчої влади доступу до публічної
інформації", Міністерством юстиції
України прийнято наказ № 1434/5 від 26.05.2011
року "Про затвердження форм для подання
запиту на отримання публічної
інформації", який було зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26.05.2011
року за N 629/19367.

Вказаним наказом була затверджена
форма для подання запиту на отримання
публічної інформації від юридичної
особи в письмовому вигляді, відповідно
до якої при подані запиту для отримання
публічної інформації, заявник у шапці
даного документу повинен зазначити, що
даний запит на отримання публічної
інформації.

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи звернень позивача, останнім не
було зазначено, що вони подаються в
порядку та відповідно до вимог Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції відносно того, що запити
позивача оформлені не у відповідності
до вимог Закону України "Про доступ до
публічної інформації".

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на виконання вимог
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" та Указу Президента
України від 5 травня 2011 року № 547
"Питання забезпечення органами
виконавчої влади доступу до публічної
інформації", реалізації громадянами
гарантованого державою права на доступ
до публічної інформації та відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 25 травня 2011 року № 583
"Питання виконання Закону України "Про
доступ до публічної інформації" в
Секретаріаті Кабінету Міністрів
України, центральних та місцевих
органах виконавчої влади
Держлікслужбою України прийнято наказ
від 31.10.2011 № 331 "Про організацію доступу
до публічної інформації у
Держлікслужбі України" , яким
затверджено "Порядок складання та
подання запитів на інформацію до
Держлікслужби України" та "Форми для
подання інформаційного запиту у
письмовому вигляді до Держлікслужби
України від фізичних, юридичних осіб та
об'єднань громадян" (далі - Форми).

Відповідно до п. 1.3 вказаного Порядку
визначено, що розпорядником публічної
інформації відповідно до Закону є
Держлікслужба України.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується наявними в ній
доказами, 21.01.2014 року позивачем було
подано до відповідача лист від 20.01.2014 р.
за вих. №7, який того ж дня був
зареєстрований за №706/0/1-14.

Відповідач вказує, що після
опрацювання вищезазначеного листа
з'ясовано, що: розпорядником
запитуваних офіційних документів є
Держлікслужба України; інформація
вказана в листі Позивача № 7 від 20.01.2014 у
відповідності до ст. 9 Закону
відноситься до внутрівідомчої
службової кореспонденції, тому є
інформацією з обмеженим доступом;
інформація вказана в листі Позивача № 7
від 20.01.2014 у відповідності до наказу
Дерлікслужби України від 13.02.2012 №89 не
відноситься до публічної інформації;
форма для подання інформаційного
запиту не відповідала встановленій та
оприлюдненій на сайті в листі
Держлікслужба України та Державної
служби з лікарських засобів у
Київській області; в порушення ст. 22
Закону в листі не надано гарантій
оплати фактичних витрат, пов'язаних з
копіюванням або друком.

Враховуючи наведене, через те, що
Державна служба з лікарських засобів у
Київській області не володіє
запитуваною інформацією, відповідач
звернувся до Державної служби України
з лікарських засобів із листом від
29.01.2014 № 225/01-09/14, в якому просив надати
роз'яснення стосовно подальших дій.

Листом від 19.02.3014 № 3415-1.3/2.0/17-14 Державна
служба України з лікарських засобів
надала відповідь на звернення
позивача.

Також, 19.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача із листами від 28.01.2014 р. за
вих. №17 та №18, які були зареєстровані
за № 1833/0/1-14 та № 1835/0/1-14 відповідно.

Відповідач вказує, що після
опрацювання вищезазначених листів
з'ясовано, що: розпорядником
запитуваних офіційних документів є
Держлікслужба України тому важко
визначити "ті зразки лікарських
засобів" чи інші. Тим більше, що
Лабораторією з контролю якості
лікарських засобів та медичної
продукції за 2013 рік проведено аналізів
2 408 серій лікарських засобів за 17 987
показниками; частина інформації
вказана в листах Позивача № 17 та № 18
від 28.01.2014 у відповідності до ст. 9
Закону відноситься до внутрівідомчої
службової кореспонденції, тому є
інформацією з обмеженим доступом;
інформація вказана в в листах Позивача
№ 17 та № 18 від 28.01.2014 у відповідності до
наказу Дерлікслужби України від 13.02.2012
№89 не відноситься до публічної
інформації; форма для подання
інформаційного запиту не відповідала
встановленій та оприлюдненій на сайті
в листі Держлікслужба України та
Державної служби з лікарських засобів
у Київській області; в порушення ст. 22
Закону в листах не надано гарантій
оплати фактичних витрат, пов'язаних з
копіюванням або друком.

Листом від 04.03.2014 № 583/01-14/14 Державна
служба з лікарських засобів у
Київській області повідомила позивача,
що не володіє запитуваною інформацією
та рекомендувала звернутись
безпосередньо до Державної служби
України з лікарських засобів.

Доступ до публічної інформації
відповідно до цього Закону
здійснюється на певних принципах, в
тому числі вільного отримання та
поширення інформації, крім обмежень,
встановлених законом ( п. 2 ч. 1 ст.4
Закону України "Про доступ до публічної
інформації").

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції з приводу відсутності в діях
відповідача порушення прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що вищезазначеними
діями відповідача було порушено права
та охоронювані законом інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин.

Натомість, відповідач, будучі суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, довів правовірність
власних дій.

З огляду на встановлені під час
розгляду справи обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014 року
по справі №816/1042/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Господарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Л-Фарма" залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі №816/1042/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.