Справа № 826/6585/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2014 року № 826/6585/14
Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі головуючого судді Клименчук
Н.М., суддів Костенко Д.А., Шейко Т.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
доходів і зборів України
протиправними дій та зобов'язання
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд
розглядає справу у письмовому
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міністерства фінансів
України та Міністерства доходів і
зборів України про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії, а саме, позивач просить суд
: визнати протиправними дії та
бездіяльність Міністерства фінансів
України та Міністерства доходів і
зборів України при розгляді звернень
позивача; визнати протиправними
положення (припис) частини 2 п. 2
Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 811 від 07.07.12р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита»; зобов'язати Міністерство
фінансів України та Міністерство
доходів і зборів України розглянути
звернення позивача у відповідності до
вимог ст.. 40 Конституції України та
Закону України «Про звернення
громадян»; зобов'язати Міністерство
фінансів України та Міністерство
доходів і зборів України скасувати
положення (припис) частини 2 п. 2
Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 811 від 07.07.12р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.05.2014р. відкрито
провадження у справі та призначено
справу до колегіального розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.06.14р. роз'єднано
справу № 826/6585/14, виділено у самостійне
провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до
Міністерства фінансів України та
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування положення (припис) частини 2
п. 2 Інструкції про порядок обчислення
та справляння державного мита,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України № 811 від 07.07.12р. «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита», та в цій частині виділені у
самостійне провадження позовні вимоги
передано на автоматичний розподіл між
суддями, згідно ст.15-1 Кодексу
адміністративного судочинства
Позовні вимоги, в частині визнання
протиправними дій Міністерства
фінансів України та Міністерства
доходів і зборів України, обґрунтовано
тим, що за результатами розгляду
звернення позивача відповідачами таке
не було розглянуто по суті, крім того
зазначено, що надані відповіді на
звернення позивача підписані не
першими особами суб'єктів владних
повноважень, а їх заступниками .
Представник Міністерства фінансів
України проти позовних вимог
заперечував, надано суду усні та
письмові пояснення, які мотивовано тим,
що звернення позивача було належним
чином розглянуто, та з урахуванням
специфіки поставлених у такому питань
скеровано для розгляду за належністю,
при цьому на переконання представника
Міністерства фінансів України жодних
порушень вимог Закону України «Про
звернення громадян» чи Конституції
України ними допущено не було, тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими що не підлягають задоволенню.
У судове засідання 04.06.14р. не з'явився
представник відповідача - Міністерства
доходів і зборів України, хоча належним
чином повідомлявся про час та місце
розгляду справи, у зв'язку із чим та у
відповідності до вимог ст. 128 КАС
України суд перейшов до розгляду
справи у порядку письмового
Крім того 06.06.14р. від відповідача -
Міністерства доходів і зборів України
надійшли письмові заперечення з
приводу заявлених позовних вимог.
05.06.14р. від позивача надійшла заява про
повернення до розгляду справи в
судовому засіданні з метою вивчення
судом власного письмового
підтвердження позивача та оригіналів
документів, копії яких було додано до
З приводу вказаного звернення позивача
суд вважає за доцільне зазначити
Судом під час проведених судових
засідань зібрано усі необхідні та
наявні у сторін докази, заслухано
пояснення сторін, при цьому суд
зазначає, що, вирішуючи спір у порядку
письмового провадження, суд досліджує
усі наявні в матеріалах справи докази,
при цьому позивач не позбавлений права
до винесення рішення у справі подавати
додаткові докази чи пояснення.
Підставою для повернення до розгляду
справ в загальному порядку може
слугувати встановлення під час
розгляду справи в порядку письмового
провадження необхідності здійснення
допиту свідка чи експерта, отримання
додаткових пояснень чи доказів по
справі.
Разом з тим із змісту заяви позивача
про повернення до розгляду справи в
судовому засіданні не вбачається
наявності здійснення допиту свідка чи
експерта, отримання додаткових
пояснень чи доказів по справі, а тому
підстав для забезпечення явки такого у
судове засідання немає.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Позивачем ОСОБА_1 у жовтні 2013 року
направлено до Міністерства фінансів
України звернення від 28.10.13р. щодо
надання роз'яснень з приводу наявності
пільг у позивача при справлянні
державного мита, роз'яснень
застосування норм встановлених
частиною 2 п. 2 Інструкції про порядок
обчислення та справляння державного
мита, затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України № 811 від
07.07.12р. «Про затвердження Інструкції
про порядок обчислення та справляння
державного мита», визнати положення
вказаного припису такими, що обмежують
права громадян, а також скасувати ч. 2 п.
2 Інструкції про порядок обчислення та
справляння державного мита.
З наявної в матеріалах справи копії
супровідного листа вбачається, що
18.11.13р. звернення ОСОБА_1 у
відповідності до ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян" Міністерством
фінансів України направлено за
належністю до Міністерства доходів і
зборів України, про що повідомлено
позивачу листом № 31-0860-20/23-3793/1/3477 від
Крім того, судом встановлено, що в
подальшому Міністерством доходів і
зборів України звернення позивача
направлено до Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
для з'ясування обставин викладених у
такому зверненні, а також для
проведення зустрічі із позивачем та
надання йому консультацій з приводу
поставлених у зверненні від 28.10.13р.
питань, про що повідомлено позивача
Як свідчать наявні матеріали справи, а
також надані представником позивача
пояснення, позивачем не заперечується
факт своєчасності надання відповідей
на його звернення, однак вказується на
протиправність дій відповідачів, що
полягають у пересиланні його звернення
для розгляду спочатку до Міністерства
доходів і зборів України, потім до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області, не розгляді
звернення позивача по суті, а також
щодо надання відповідей на звернення
позивача не першими особами суб'єктів
владних повноважень, а їх заступниками.
Крім того представником позивача у
судовому засіданні зазначено, що
надані відповідачами листи
розцінюються позивачем як рішення, а
тому вимагають їх скасування та
відповідно повторного, належного
розгляду звернення позивача.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
безпідставність позовних вимог
виходячи з наступних міркувань.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
звернення громадян" встановлюється
право позивача як громадянина України
звертатися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.
Судом встановлено, що позивач
скористався наданим йому правом та
подав у жовтні 2013 року відповідне
звернення до Міністерства фінансів
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян" звернення,
оформлені належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.
Судом встановлено, що направлене
позивачем звернення було прийнято та
розглянуто у встановленому законом
Частиною 3 статті 7 цього ж Закону
встановлено, що якщо питання, порушені
в одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.
Судом встановлено, що на виконання цієї
норми звернення позивача
Міністерством фінансів України
направлено до Міністерства доходів і
зборів України, а в подальшому до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області.
Суд не погоджується з доводами
позивача щодо неправомірності дій
відповідачів по направленню його
звернення до Міністерства доходів і
зборів України, а в подальшому до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області, які на думку
позивача, порушують ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян", оскільки, як
вбачається із звернення, позивачем
поставлено питання, що стосуються
адміністрування податків та зборів, що,
в свою чергу, відноситься до виключної
компетенції Міністерства доходів і
зборів України у відповідності до норм
встановлених Указом Президента
України від 18.03.13р. за № 141/2013 «Про
Міністерство доходів і зборів
України», а тому таке скерування
звернення позивача є цілком логічним
та у повній мірі вчинено в рамках
З приводу подальшого скерування
звернення позивача до Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області, суд зазначає, що відповідно до
змісту супровідного листа, таке
скерування звернення позивача
обумовлено необхідністю проведення
особистої робочої зустрічі та
відповідно надання роз'яснень позивачу
з приводу поставлених у зверненні
питань, враховуючи наведене, а також та,
що фактичним місцем проживання
позивача є саме місто Чернігів, суд не
вбачає у діях Міністерства доходів і
зборів України порушення вимог Закону
України «Про звернення громадян» при
розгляді звернення позивача.
Таким чином твердження позивача, щодо
протиправності дій відповідачів, що
полягали у не розгляді звернення
позивача по суті, а також пересиланні
його звернення за належністю, є
Що ж стосовно доводів позивача з
приводу підписання отриманих рішень
відповідачів за результатами розгляду
його звернення не першими особами, а їх
заступниками, суд вважає за доцільне
зазначити наступне.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Враховуючи положення законодавства,
під актом державного чи іншого органу
слід розуміти юридичну форму рішень
цих органів - офіційний письмовий
документ, який породжує певні наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших відносин і має обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин.
Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАСУ необхідно
розуміти як нормативно-правові акти,
так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації, за
своєю природою ненормативні правові
акти, на відміну від нормативних,
встановлюють не загальні правила
поведінки, а конкретні приписи,
звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово й після реалізації
вичерпують свою дію.

Письмова відповідь органу владних
повноважень надана особі в порядку та у
відповідності до Закону України "Про
звернення громадян" є лише носієм
інформації та не несе за собою будь
яких наслідків для особи, якій така
надавалась.

Отже, листи Міністерства фінансів
України та Міністерства доходів і
зборів України, яким позивачу
повідомлено про скерування його
звернення за належністю, не породжує
певних правових наслідків, а носить
лише інформаційних характер для
позивача і не набуває статусу рішення в
розумінні п. 1 частини 1 статті 17 КАС
України, внаслідок чого не можуть бути
оскарженні в адміністративному суді в
порядку адміністративного
судочинства.

Також слід зауважити, що діловодство у
центральних органах виконавчої влади
регульовано Типовою інструкцією з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, затвердженою
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.11.11р. за № 1242.

Пунктом 52 вказаної Інструкції
встановлено, що документи, які
надсилаються до органів державної
влади, підписуються керівником
установи або за його дорученням -
заступником керівника.

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи копій листів Міністерства
фінансів України та Міністерства
доходів і зборів України, якими
пересилалось за належністю звернення
позивача, такі, у обох випадках,
підписані заступниками міністрів, що у
повній мірі відповідає вимогам Типової
інструкції з діловодства.

Аналізуючи наведені норми, наявні
матеріали справи та керуюсь внутрішнім
переконанням суд приходить до
висновку, що відповідачами при
розгляді звернення ОСОБА_1 не порушено
норм встановлених Законом України "Про
звернення громадян", зазначена заява
позивачки була прийнята та розглянута
у встановленому законом порядку, за
таких обставин позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

При розгляді справи, суд перевіряє
відповідність оскаржуваного рішення
принципам, визначеним ч.3 ст.2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
Н.М. Клименчук

Судді :
Д.А. Костенко

Т.І. Шейко