Справа № 824/1693/14-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1693/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання:
Майданюк Я.Л.

позивачки: ОСОБА_2

представника відповідача: Бірюк Г. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в режимі відеоконференції
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В квітні ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях, в якому просила
визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
(відповідач) щодо відмови у нарахуванні
та виплаті одноразової грошової
допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів та зобов'язати
відповідача виплатити одноразову
грошову допомогу у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року позов задоволено: визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
щодо відмови у нарахуванні та виплаті
одноразової грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів
ОСОБА_2; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
виплатити одноразову грошову допомогу
у розмірі 10 місячних посадових окладів
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу".

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 13 травня 2014 року та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом при ухваленні рішення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 122-1 КАС України
справа слухається у судовому засіданні
в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги заперечила відносно
задоволення апеляційної скарги та
просила рішення суду першої інстанції
залити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 13
травня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з наказу від 13.01.2014 року
№2-о управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях попередило про
наступне скорочення посад та
звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП
України працівників управління згідно
списку, в тому числі позивачку.

06.02.2014 року ОСОБА_2 подала до управління
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях
заяву, в якій просила скоротити
двомісячний термін попередження про
майбутнє звільнення у зв'язку із
скороченням штату та чисельності та
звільнити її з 11.02.2014 року.

З наказу від 06.02.2014 року №27-о управління
Пенсійного фонду України в м.
Чернівцях, копія якого міститься в
матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_2
звільнена 11.02.2014 року з посади
головного спеціаліста відділу по
контрольно-перевірочній роботі
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях, відповідно до п. 1 ст. 40
КЗпП України, у зв'язку з скороченням
штату чисельності, а відділ виконання
бюджету, бухгалтерського обліку та
звітності зобов"язано виплатити
вихідну допомогу в розмірі середнього
місячного заробітку, відповідно до ст.
44 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалв справи, 14.02.2014
року Чернівецький міський центр
зайнятості видав позивачці
направлення для оформлення
дострокового виходу на пенсію від
14.02.2014 року №0001, а 17.02.2014 року
остання звернулася до Пенсійного фонду
України із заявою про призначення
пенсії.

Згідно протоколу 1234 від 03.03.2014 року
позивачка є пенсіонером за віком, за
умовами призначення пенсії
визначеними Законом України "Про
державну службу", а відповідно до
довідки від 12.03.2014 року №2012 їй з 17.02.2014
року призначено пенсію відповідно до
Закону України "Про державну службу".

24.03.2014 року ОСОБА_2 звернулась до
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях із заявою про виплату їй
грошової допомоги в розмірі 10-ти
місячних окладів відповідно до ст. 37
Закону України "Про державну службу", у
зв'язку з призначенням пенсії
державного службовця, однак листом від
25.03.2014 року №5201/07 їй повідомлено про
відсутність підстав для виплати даної
допомоги.

В довідці управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях від 02.04.2014 року
№2564 зазначено, що загальний стаж
роботи позивачки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
р. н., складає 35 років 4 місяці 8 днів,
стаж державної служби складає 17 років 4
місяці 27 днів, з 17.02.25014 року перебуває
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду України в м.Чернівцях, як
одержувач пенсії за віком, відповідно
до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" від 16.12.1993
року № 3721-XII, особам, трудовий договір з
якими розірвано за півтора року до
досягнення пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", або віку, що дає
право на призначення пенсії відповідно
до законів України "Про державну
службу", "Про статус народного депутата
України", "Про прокуратуру", "Про наукову
і науково-технічну діяльність" (за
наявності відповідних умов), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII
передбачено, що право на одержання
пенсії державних службовців мають
чоловіки, які досягли віку 62 роки, та
жінки, які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV
(57 років), за наявності страхового
стажу, необхідного для призначення
пенсії за віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону № 1058-IV (далі -
страховий стаж), у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку.

Згідно ч. 13 ст. 37 Закону України "Про
державну службу" державним службовцям
у разі виходу на пенсію за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Стаття 44 КЗпП України встановлює, що
при припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Виходячи із п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

У пункті 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 "Про практику застосування судами
законодавства про оплату
праці"зазначається, що при припиненні
трудового договору вихідна допомога
виплачується у випадках і розмірі,
передбачених як ст.44 КЗпП України, так і
іншими нормами закону. Наприклад, при
звільненні державного службовця у
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на державній службі
вихідна допомога виплачується йому не
за ст. 44 КЗпП України, а згідно зі ст. 37
Закону "Про державну службу".

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
№ 3723 не передбачено.

Колегія суддів зазначає, що розірвання
трудового договору з державним
службовцем з підстав, визначених у
пункті 1 частини першої статті 40
Кодексу (зокрема, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
скорочення чисельності або штату
працівників), не може нівелювати право
державного службовця на отримання
зазначеної грошової допомоги за умови
наявності стажу державної служби не
менше 10 років та права на достроковий
вихід на пенсію за півтора року до
встановленого законодавством строку.

З огляду на вищевикладене, державний
службовець у разі дострокового (не
раніше ніж за півтора року до
встановленого законодавством строку)
виходу на пенсію державного службовця
на підставі пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП України у зв'язку з
скорочення чисельності або штату
працівників та неможливістю
переведення, за його згодою, на іншу
роботу відповідно до частини другої
статті 40 КЗпП України, за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
і страхового стажу, як і інші державні
службовці, які виходять на пенсію з
посад державних службовців після
досягнення віку, зазначеного в частині
першій статті 37 Закону № 3723, має право
на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

У резолютивній частині Рішення
Конституційного Суду України від 26
листопада 2013 року № 11-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення
положення частини тринадцятої статті 37
Закону України "Про державну службу" в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" суд зазначив,
що у разі дострокового виходу на пенсію
державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України "Про державну службу".

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів вважає помилковими твердження
відповідача про відсутність законних
підстав для виплати позивачці
зазначеної грошової допомоги, з тих
підстав, що позивачка на момент
призначення їй пенсії державного
службовця, за своїм віком, страховим
стажем та стажем державної служби
набула право на достроковий вихід на
пенсію відповідно до ст. 21 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в Україні"
і відповідач зобов'язаний виплатити їй
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів, згідно ст. 37 Закону
України "Про державну службу".

З огляду на викладене, відповідач,
відмовляючи позивачці у виплаті
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, діяв всупереч
вимогам ст. 19 Конституції України та ч. 3
ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги
є обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що відповідачем не
надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
неправомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях,
- залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
15 липня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.