Справа № 810/2597/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2597/14 Головуючий у
1-й інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області - Мацюка
Максима Михайловича на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
міськбуд» до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Білоцерківський міськбуд» звернулося
до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що скаржувані
податкові повідомлення-рішення є
незаконними, оскільки прийняті на
основі помилкових висновків
відповідача про порушення ТОВ «АЕРОК»
вимог пункту 138.2, 138.4 статті 138,
підпункту 139.1.9 статті 139, вимог пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «БК КМБУД» та ТОВ «БК
«РОСТБУД», у результаті чого
відповідач безпідставно дійшов
висновку про заниження позивачем
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток.

Позивач стверджує, що придбав
будматеріали у ТОВ «БК КМБУД» та ТОВ
«БК «РОСТБУД» правомірно, тому підстав
для визнання укладених договорів
безтоварними відсутні, господарські
операції підтверджені належним чином
складеними первинними документами,
зокрема договорами,
товарно-транспортними накладними,
подорожніми листами і податковими
накладними. Звертає увагу, що
відповідачем у ході перевірки
використано інформацію, яка не містить
жодного доведеного факту,
підтвердженого належними доказами
щодо недійсності правочинів ТОВ
«Білоцерківський Міськбуд». За
наведених обставин, висновки викладені
в акті перевірки від 30 грудня 2013 року є
необґрунтованими та зроблені на основі
припущень, а прийняті на їх основі
податкові повідомлення-рішення
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 17 січня 2014 року № /70 та
№ /71.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області - Мацюк
Максим Михайлович подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
Міськбуд» зареєстроване Виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради 30 жовтня 2008 року як юридична особа,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
Серія А01 № 339119 (т. 1, а.с. 80), позивач
перебуває на обліку у Білоцерківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області за № 393
(т. 1, а.с. 14).

Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
Міськбуд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з 1
квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 30 грудня 2013 року № 2536/10-02-22-01/14352286/82,
за змістом якого в ході перевірки
органом державної податкової служби,
проаналізувавши зміст головних книг,
журналів ордерів, відомостей по
бухгалтерським рахункам, акти
виконаних робіт, товарно-транспортних
накладних, видаткових накладних,
матеріальних звітів та звітів про
списання матеріалів встановлено
порушення ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» пункту138.2, 138,4 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на загальну суму
109151,00 грн., у тому числі за 4 квартал 2011
року 109757,00 грн.; пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України у
результаті чого позивачем було
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплати на загальну суму 142924,00
грн., у тому числі за листопад 2011 року у
розмірі 21507,00 грн., за грудень 2011 року у
розмірі 73934 та за грудень 2012 року у
розмірі 74783,00 грн.

З висновками податкового органу
позивач не погодився, про що було
надано заперечення на акт перевірки
від 10 січня 2014 року №2 (т. 1, а.с. 50-51).

На підставі висновків акту перевірки,
Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління у Київській області
прийнято податкове повідомлення
рішення форми «Р» від 17 січня 2013 року №
/70, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у розмірі 109757,00 грн., у тому
числі за основним платежем 109757,00 грн.
(т.1, а.с. 46); податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від 17
січня 2013 року № /71, відповідно до
якого, позивачу збільшено грошове
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у загальному розмірі
178655,00 грн., у тому числі 142924,00 грн. за
основним платежем та 35731,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1,
а.с. 48).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Законодавчим актом, який регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені(нараховані) у
зв'язку з таким придбання
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (робіт) сум до
податкового кредиту є факт придбання
робіт (послуг) з метою їх використання в
господарській діяльності.

Тому, при розгляді тверджень органу
державної податкової служби про
нікчемність (безтоварність) угод
позивача перевірці підлягає власне
факт здійснення господарської
операції.

В такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти здачі прийняття робіт,
проектно-кошторисна документація,
використання у господарській
діяльності товарів та послуг, тощо.

Правова позиція по даному питанню
викладена в листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 2 червня 2011 року, за змістом
якого з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції. При
цьому, суд має виходити з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту або формування
валових витрат, зокрема, виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Надаючи правову оцінку господарським
відносинам між ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» та ТОВ «БК КМБУД» та ТОВ «БК
«РОСТБУД» при укладанні та виконанні
договорів купівлі-продажу, які на
переконання відповідача вчинені без
мети настання реальних наслідків,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Довідки АА № 660948 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, основними видами
діяльності ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» є «будівництво житлових і
нежитлових будівель» (КВЕД 41.20),
«електромонтажні роботи» (КВЕД 43.21),
«виробництво інших дерев'яних
будівельних конструкцій і столярних
виробів» (КВЕД 16.23)(т. 1, а.с. 91).

Позивач здійснює свою діяльність на
підставі ліцензії Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області Серія АВ
№ 479584 (т. 1, а.с. 92-94), є зареєстрованим
платником податку на додану вартість
(т. 1, а.с. 84).

Судом першої інстанції було
встановлено, що ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» у перевіряємий період
виконувало різні будівельні роботи за
договорами, укладеними з бюджетними
організаціями та іншими замовниками,
що зумовило придбання ряду будівельних
матеріалів та конструкцій необхідних
для зведення об'єктів (т. 1, а.с. 52-75).

ТОВ «Білоцерківський Міськбуд» при
виконанні згаданих договорів мало
триваючі господарські відносини із
постачальниками - ТОВ «БК КМБУД» та ТОВ
«БК «РОСТБУД»., що відбувались як в
періоді, який був предметом перевірки
так і поза його межами.

19 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ
«БК КМБУД» укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
Продавець зобов'язується відпустити, а
Покупець прийняти й оплатити на умовах
договору продукцію, асортимент,
кількість і ціна якої визначена у
рахунку-фактурі (т. 1, а.с. 79-80).

Умовами договору передбачено, що
Продавець відпускає Покупцеві
продукцію на умовах самовивозу із
складів Продавця, якість продукції
повинна підтверджуватись сертифікатом
якості виробника та відповідати ТУ,
ДСТУ, ГОСТ (пункти 2, 4 договору).

Пунктом 6 договору передбачено, що
розрахунки здійснюються у
національній валюті на підставі 100%
передоплати.

У силу вимог статті 662 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.

При цьому факт передачі, перевезення та
оплати товару може бути доказано
податковими, бухгалтерськими та іншими
документами первинного обліку.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» бухгалтерським обліком є
процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

У відповідності до частини 2 статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на виконання умов
договору поставки від 19 вересня 2011
року, ТОВ «БК КМБУД» у четвертому
кварталі 2011 року передало у
власність ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» будівельні матеріали, у тому
числі керамзит, цемент, сходові
клітини, плити перекриття, тощо, що
підтверджується: видатковими
накладними , від 2 листопада 2011 року
№1034, від 2 листопада 2011 року №1040, від 8
листопада 2011 року № 1112, від 30 листопада
2011 року № 1367, від 1 грудня 2011 року №7,
від 2 грудня 2011 року № 15, від 13 грудня 2011
року № 150, від 13 грудня 2011 року № 149, від
14 грудня 2011 року № 166, від 20 грудня 2011
року № 232, від 20 грудня 2011 року № 233,
від 21 грудня 2011 року № 246, від 21 грудня
2011 року № 247, від 23 грудня 2011 року № 270,
від 26 грудня 2011 року № 280, від 26 грудня
2011 року № 282, від 27 грудня 2011 року № 297,
від 28 грудня 2011 року № 304, від 29 грудня
2011 року № 314 (т.1, а.с. 90-108).

В оплату за поставлений товар, позивач,
відповідно до платіжних доручень (т.1,
а.с. 109-115), перерахував на користь ТОВ
«БК КМБУД» кошти на загальну суму
520575,36 грн.

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни товару сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями, позивач
отримав від ТОВ «БК КМБУД» податкові
накладні від 30 листопада 2011 року № 337 на
суму 11019,84 грн., у тому числі ПДВ 1836,64
грн., від 27 грудня 2011 року № 271 на суму
37380,17 грн., у тому числі ПДВ 6230,03 грн., від
27 грудня 2011 року № 272 на суму 63999,60 грн., у
тому числі 10666,66 грн., від 21 грудня 2011
року № 231 на суму 36399,84 грн., у тому числі
ПДВ 6066,64 грн., від 21 грудня 2011 року № 226
на суму 19350,00 грн., у тому числі ПДВ 3225,00
грн., від 29 листопада 2011 року № 321 на
суму 280949,90 грн., у тому числі ПДВ 46824,98
грн., від 29 грудня 2011 року № 286 на суму
3730,99 грн., у тому числі ПДВ 621,83 грн., від 29
листопада 2011 року на суму 74675,02 грн., у
тому числі ПДВ 12445,84 грн.(т.1, а.с. 81-89).

Суму податку на додану вартість, що
підтверджена податковими накладними,
виданими ТОВ «БК КМБУД», позивач
включив до складу податкового кредиту
за відповідні періоди, а суми
перераховані контрагенту в якості
оплати робіт, віднесені позивачем до
складу валових витрат

У ході розгляду справи, судом першої
інстанції було встановлено, що
перевезення товару здійснювалось
власним транспортом ТОВ
«Білоцерківський Міськбуд», що
узгоджується з умовами договору
купівлі-продажу, наданими позивачем
копіями подорожніх листів вантажного
автомобіля про перевезення
будматеріалів із складу ТОВ «БК КМБУД»
в місті Києві (т. 1, а.с. 144-170).

При цьому частина будматеріалів
поставлялась на склади ТОВ
«Білоцеркцівський Міськбуд» де вони
приймались на підставі довіреностей,
про що свідчить наданий витяг із книги
видачі довіреностей (т. 1, а.с. 171-176) і
оприбутковані завідувачем складу, інша
частина поставлялась відразу на
об'єкти будівництва, де їх приймання та
оприбуткування здійснював виконроб.

Про переміщення будматеріалів на
будівельні майданчики ТОВ
«Білоцерківський Міськбуд» свідчить
також відповідні подорожні листи (т. 1,
а.с. 116-119, 138-143).

При цьому, на балансі підприємства
знаходяться ряд транспортних засобів,
що підтверджує можливість самостійно
здійснювати перевезення вантажів. Щодо
автомобілів, які здійснювали
перевезення матеріалів отриманих від
ТОВ «БК КМБУД», то позивачем надані
копії свідоцтв про реєстрацію
автомобілів КАМАЗ та причепів до них
(т. 2, а.с. 119, 120,121).

В подальшому, отримані від ТОВ «БК
КМБУД» були використані у будівельних
роботах на об'єктах: Школа І-ІІІ
ступенів в м. Фастів, вул. Комунарів;
дошкільно-навчальний заклад на 220
місць, м. Біла Церква, Таращанський
мікрорайон, відповідно до договорів
підряду (т. 1, а.с. 52-63).

Про фактичне використання
будматеріалів свідчать акти списання
товарно-матеріальних цінностей (т. 1,
а.с. 177-190), на підставі яки позивачем
формувались звіти про витрати
будматеріалів у будівництві в
співставленні з виробничими нормами (т.
2, а.с.1-50).

Рух будматеріалів супроводжувався
відповідними документами, що
посвідчують їх якість та відповідність
технічним умовам, державним
стандартам, тощо. У процесі виконання
будівельних робіт, на вимогу
замовників такі документи
передавались разом із здачею
об'єктів будівництва. Так, позивачем
додано до матеріалів справи копії
Технічних паспортів на залізобетонні
та бетонні вироби (т. 2, а.с. 138-153),
сертифікат відповідності (т. 2, а.с. 153) та
сертифікат якості щодо поставленого та
використаного цементу (т. 2, а.с. 154).

Також судом першої інстанції було
встановлено, що між позивачем та ТОВ
«РОСТБУД» (Продавець) 24 вересня було
укладено договір купівлі продажу №
2409/12-2, відповідно до якого, Продавець
зобов'язувався передати у власність
Покупця товар, кількість найменування,
ціна якого визначена у Специфікації та
відображається у видаткових накладних,
а Покупець зобов'язується прийняти
товар та оплатити його вартість (т. 1,
а.с. 76-77).

Відповідно до затверджених
специфікацій, предметом договору було
гумове покриття та плінтус (т. 1, а.с. 78).

Згідно наданих позивачем пояснень,
необхідність придбання вказаних
товарів зумовлена будівельними
роботами на об'єкті «будівництво нової
сучасної спортивної споруди із штучним
льодом в м. Біла Церква» по вул.
Молодіжна, 36, що здійснювались
відповідно до договору підряду № БЦ31-05
від 31 травня 2012 року (т. 1, а.с. 64-75).
Позивач зазначає, що у зв'язку із
неготовністю об'єкту до виконання
робіт з укладення гумового покриття на
момент здійснення поставки,
перевезення товару здійснювалось до
складів ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд». Перевезення здійснювалось
власним і орендованим транспортом
позивача (т. 2, а.с. 119-122).

Фактичну передачу покриття гумового
об'ємом 687,5 м2 від ТОВ «РОСТБУД» до ТОВ
«Білоцерківський Міськбуд»
підтверджується: видатковою накладною
від 25 жовтня 2012 року №867 (т. 1, а.с. 196).

В оплату за поставлений товар, позивач,
відповідно до платіжних доручень (т. 1,
а.с. 200-204), перерахував на користь ТОВ
«РОСТБУД» кошти на загальну суму
316054,62 грн.

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни товару сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями, позивач
отримав від ТОВ «РОСТБУД» податкові
накладні від 23 листопада 2012 року на
суму 31154,62 грн., у тому числі ПДВ 5192,44
грн., від 3 жовтня 2012 року № 46 на суму
100000,00 грн., у тому числі ПДВ 16666,67 грн.,
від 2 жовтня 2012 року № 30 на суму 84900,00
грн., у тому числі ПДВ 14150,00 грн., від 16
жовтня 2012 року № 460 на суму 43023,04 грн., у
тому числі ПДВ 7170,50 грн., від 16 жовтня 2012
року на суму 56976,96 грн., у тому числі ПДВ
9496,16 грн. (т. 1, а.с. 191-195).

Суму податку на додану вартість
(52675,77грн.), що підтверджена податковими
накладними, виданими ТОВ «РОСТБУД»,
позивач включив до складу податкового
кредиту за відповідні періоди.

Безпосереднє отримання товару на
складі ТОВ «Білоцерківський Міськбуд»
та подальший рух на об'єкт будівництва,
підтверджується Карткою № 122
відповідно до якої товар оприбутковано
(т. 2, а.с. 133), накладними (т. 2, а.с. 134), яким
товар передано зі складу на об'єкт,
товарно-транспортною накладною(т. 2, а.с.
135), подорожніми листами (т. 1, а.с. 120-137),
відповідно до яких, 685,7 м2 гумового
покриття перевезено на об'єкт по вул.
Молодіжна, 36.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
закріплена презумпція правомірності
правочину, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, колегія суддів виходить із
презумпції сумлінності платників
податків та інших учасників
правовідносин в економічній сфері,
відповідно до змісту якої
презюмується, що дії платника податків,
які мають своїм результатом одержання
певної податкової вигоди економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його первинних бухгалтерських
документах та податковій звітності є
достовірними, якщо інше не доказано у
встановленому законодавством порядку
належними та допустимими доказами.

Аналіз наданих суду первинних
документів позивача та його
контрагентів дає підстави вважати, що
господарські операції, спрямовані на
виконання вказаних правочинів дійсно
відбулися, спричинили реальні зміни у
майновому стані сторін, є економічно
виправданими та відповідають основним
видам господарської діяльності ТОВ
«Білоцерківський Міськбуд» та ТОВ «БК
КМБУД» та ТОВ «РОСТБУД». Складені на
користь позивача первинні документи,
якими сторони супроводжували
господарські операції і податкові
накладні не суперечать вимогам чинного
законодавства, містять вичерпні дані
щодо переліку придбаних послуг,
поставлених товарів, у повній мірі
розкривають зміст та обсяг
господарських операцій.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також,
відповідачем не наведено обставин та
доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності позивача, збитковості
здійснених операцій або інших
обставин, які б окремо або в сукупності
могли свідчити про їх фіктивність чи
про те, що дії позивача і його
контрагента були спрямовані на
отримання незаконної податкової
вигоди.

Обґрунтовуючи законність
донарахування сум податку на додану
вартість та податку на прибуток,
відповідач виходив з того, що ТОВ «БК
КМБУД» та ТОВ «РОСТБУД» не виконували
своїх обов'язків з передачі у власність
будматеріалів з огляду на ненадання до
перевірки товарно-транспортних
накладних, відсутність ТОВ «БК КМБУД»
за місцезнаходженням, анулювання
свідоцтва про реєстрацію платником
податку на додану вартість ТОВ
«РОСТБУД».

Так, на сторінці 16 акту перевірки
зазначено, що з 11 жовтня 2013 року ТОВ «БК
КМБУД» має стан « 8»: до ЄДР внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що операції з передачі
товарів у власність між ТОВ «БК
КМБУД» та ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд», які відповідачем ставляться
під сумнів, відбувались у 4 кварталі 2011
року.

За цих обставин, безпідставним є
посилання відповідача на
безтоварність договору купівлі
продажу, адже жодних доказів того, що
підприємство не знаходилось за
податковою адресою під час здійснення
операцій з позивачем, податковим
органом не наведено.

В той же час, твердження відповідача не
підтверджується стосовно наявних у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
будь-яких відомостей щодо відсутності
ТОВ «БК КМБУД» за місцезнаходженням (т.
2, а.с. 111).

Щодо доводів перевіряючи про
скасування свідоцтва про реєстрацію
платником ПДВ ТОВ «РОСТУБД», що
міститься на сторінці 18 акту перевірки,
то колегія суддів зазначає, що
податкові накладні, на підставі яких
позивачем сформовано податковий
кредит, виписані у період
жовтень-листопад 2012 року.

Згідно акту перевірки та публічних
даних, що містяться в інформаційних
джерелах Міндоходів, свідоцтво про
реєстрацію платником ПДВ ТОВ «РОСТБУД»
скасоване 26 грудня 2012 року, отже на
момент виписки податкових накладних,
ТОВ «РОСТБУД» мало необхідний обсяг
податкової правоздатності, а тому
коригування податкових зобов'язань з
ПДВ на цій підставі відповідачем
здійснене необґрунтовано.

Крім того, податковий орган, в
обґрунтування безтоварності операцій
ТОВ «Білоцерківський Міськбуд» за
перевіряємий період в акті перевірки
зазначає, що до перевірки надано лише
видаткові накладні на придбання
матеріалів, виписані ТОВ «БК КМБУД».

Втім, такі висновки не узгоджуються із
фактичними обставинами встановленими
судом першої інстанції, оскільки на
сторінці 6 акту перевірки відповідач
зазначає, що при перевірці
відображеного показника валових
витрат позивача, об'єктами досліджень,
серед інших первинних документів були:
товарно-транспортні накладні,
матеріальні звіти та звіти про
списання, договори, акти виконання
субпідрядних робіт, кошториси, інше
(абз. 3, ст. 6 акту перевірки).

Крім того, відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних, які на
переконання перевіряючих, зобов'язаний
складати позивач, пояснюється
наявністю у ТОВ «Білоцерківський
Міськбуд» власного вантажного
транспорту та подорожніх листів до них,
які підтверджують поставку товарів, як
від контрагентів до позивача, так і на
об'єкти, де придбані товари були
спожиті.

Також колегія суддів бере до уваги, що
відповідачем порушень за аналогічні
операції в інших податкових періодах,
що підлягали перевірці не виявлено, а
саме період з квітня 2011 року по жовтень
2011 року. Таким чином, висновок про
безтоварність операцій позивача та ТОВ
«КМБУД» зроблено лише щодо епізодів у
четвертому кварталі (листопад-грудень
2011 року). Разом з тим, як наголошував під
час розгляду справи позивач, і
підтверджено наданими до матеріалів
справи видатковими і податковими
накладними (т.2, а.с. 155-177), договорами
підряду, що були підставою для купівлі
будматеріалів, товари, характер
операцій, документи, якими сторони
супроводжували виконання зобов'язань є
аналогічними.

Недостатність доказів і недоведеність
відповідачем, на якого Кодекс
адміністративного судочинства України
покладає тягар доказування
правомірності прийнятих податкових
повідомлень-рішень, тих обставин, які
стали підставою для їх прийняття, та
невірне застосування відповідачем
норм податкового, господарського і
цивільного законодавства, вказують на
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що висновок відповідача про порушення
ТОВ «Білоцерківський Міськбуд» пункту
138.2, 138,4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту
139.1 статті 139 Податкового кодексу
України є безпідставними, а тому спірні
податкові повідомлення-рішення є
протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
обгрунтованими і підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області - Мацюка Максима Михайловича -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

І.О. Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.