Справа № 814/505/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/505/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг-Сервіс» до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юг-Сервіс» (далі -
позивач, або ТОВ «Юг-Сервіс»)
звернулось із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі - відповідач, або ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області), в
якому просило суд визнати
протиправними дії відповідача, які
полягають у внесенні до інформаційних
баз даних Міністерства доходів і
зборів України змін (коригувань)
показників податкової звітності ТОВ
«Юг-Сервіс» з податку на додану
вартість та зобов'язати відповідача
відобразити у відповідних
інформаційних базах даних інформацію
про первинно задекларовані ТОВ
«Юг-Сервіс» показники податкового
кредиту.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року вказані вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

В судове засідання представники сторін
не прибули, попередньо звернувшись з
клопотаннями про розгляд справи за їх
відсутності (а.с.9-12 т.2).

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те, що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, в період з 04.02.2014 року по 06.02.2014
року, ДПІ у Ленінському районі
м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Юг-Сервіс» з питань
правомірності формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
взаємовідносинам з ТОВ «Секвойя-СК» за
липень і серпень 2013 року,
результати якої оформлені актом від
12.02.2014 року № 442/14-02-22-01/3831274 (а. с.9-45 т.1).

В акті перевірки, відповідач зробив
висновок про порушення позивачем: ст. 185
п. 185.1, ст. 198 п.п. 198.1, 198.3, 198.6
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Юг-Сервіс»
завищено податковий кредит на загальну
суму 269801,00 грн.; ст. 185 п. 185.1, ст.
187 п. 187.1, ст. 188 п. 188.1, ст. 201 п. 201.1
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення загальної суми
податкових зобов'язань в розмірі 348387,00
грн.

Також, у висновку вказаного акту
перевірки зазначено, що операції
позивача із придбання у ТОВ
«Секвойя-СК» послуг та операції із
продажу з фірмою «ТЕС», ПАТ
«Міській комерційний банк», ЗАТ
комерційний банк «ПриватБанк» і
ПП «Рембудсервіс» не мають
реального характеру, а тому у позивача
відсутні об'єкти оподаткування у липні
і серпні 2013 року.

Крім того, перевіркою не підтверджено
суму податкового кредиту,
задекларованого ТОВ «Юг-Сервіс» в
липні, серпні та вересні 2013 року в сумі
269801,00 грн. і не підтверджено суму
податкових зобов'язань, задекларованих
в травні, червні, липні, серпні та
вересні 2013 року на суму 348387,00 грн.

За результатами перевірки ТОВ
«Юг-Сервіс», відповідач податкові
повідомлення-рішення не приймав, але на
підставі зазначеного акту перевірки
вніс до інформаційних баз даних
Міністерства доходів і зборів України
показники податкових зобов'язань
позивача з ПДВ, без врахування
господарських операцій останнього із
ТОВ «Секвойя-СК», що підтверджується
витягом з автоматизованої системи
(а.с.210-222 т.1).

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вимоги ТОВ «Юг-Сервіс»,
суд першої інстанції виходив з того, що
змінювати показники податкових
зобов'язань платника податків можливо
лише на підставі податкової звітності
такого платника податків або шляхом
прийняття відповідного податкового
повідомлення-рішення, а не на підставі
висновків акту, складеного за
результатами перевірки платника
податків. При цьому, доходячи такого
висновку, суд першої інстанції
послався на положення ст.ст. 46-50, 54, 58
Податкового кодексу України та вимоги
Порядку взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 року № 266.

Також, вирішуючи справу, суд першої
інстанції дійшов висновку, що вимоги
позивача в даному випадку підлягають
задоволенню шляхом визнання
протиправними дії ДПІ у Ленінському
районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області, які полягають у
внесенні до автоматизованої системи
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» даних на підставі акту про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Юг-Сервіс» від 12 лютого 2014 року №
442/14-02-22-01/3831274 та зобов'язання ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області
вилучити з автоматизованої системи
«Результати співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України» інформацію, внесену на
підставі акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Юг-Сервіс» від 12 лютого
2014 року № 442/14-02-22-01/3831274.

Колегія суддів частково погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Так, у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Відповідно до положень п.п. 85.2, 85.4, 85.8 ст.
85 Податкового кодексу України, платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

При проведенні перевірок посадові
особи контролюючого органу мають право
отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів, платежів, порушення
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Такі копії повинні
бути засвідчені підписом платника
податків або його посадової особи та
скріплені печаткою (за наявності).

Посадова (службова) особа
контролюючого органу, яка проводить
перевірку, у випадках, передбачених цим
Кодексом, має право отримувати від
платника податків або його законних
представників копії документів, що
належать до предмета перевірки. Такі
копії повинні бути засвідчені підписом
платника податків або його посадової
особи та скріплені печаткою (за
наявності).

Так, згідно із п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання
вимог податкового законодавства та
можливого визначення грошових
зобов'язань у разі неналежного
дотримання платником податків цього
законодавства, контролюючому органу у
даному випадку первинно слід
встановити зміст та реальність
господарської операції.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV
(у відповідній чинній редакцій),
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Зазначене, також, кореспондується з
положеннями, зокрема, пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України,
згідно якого витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім того, згідно вимог пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Статтею 198 Податкового кодексу України,
також, визначено, що будь-які інші
документи, окрім податкової накладної
не є обов'язковими первинними
бухгалтерськими документами,
необхідними для віднесення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту.

Як вбачається зі змісту наявного в
матеріалах справи акту від 12.02.2014 року
№ 442/14-02-22-01/3831274, на підставі
висновків якого відповідачем внесено
до інформаційних баз даних
Міністерства доходів і зборів України
показники податкових зобов'язань
позивача з ПДВ, без врахування
господарських операцій останнього із
ТОВ «Секвойя-СК», вбачається, що
позивачем, на вимогу податкового
органу, для проведення спірної
перевірки, на підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Секвойя-СК» були надані: договори
укладені з вказаним контрагентом, акти
виконаних робіт, податкові накладені,
платіжні доручення, докази
оприбуткування у бухгалтерському
обліку здійснення вказаних
господарських операцій, а також докази
подальшої реалізації придбаних у
вказаного контрагента послуг, а саме:
договори, акти виконаних робіт,
податкові накладені, платіжні
доручення, докази оприбуткування у
бухгалтерському обліку здійснення
вказаних господарських операцій.

Однак, відповідачем не було прийнято до
уваги вказані первинні-бухгалтерські
документи надані позивачем та висновки
щодо порушення позивачем вимог
податкового законодавства були
здійснені податковим органом лише
виходячи зі змісту акту ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківський області від
30.09.203 року № 111/20-34-22-01-05/38000667 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Секвойя-СК» з питання
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Агальмат» за період 01.07.2013 року
по 31.07.2013 року», не беручи до уваги
первинну документацію позивача.

Водночас, колегія суддів вважає
недостатніми для висновків акту
перевірки про порушення позивачем
податкового законодавства, посилання в
ньому лише на акт про неможливість
проведення зустрічної звірки,
складений органом державної
податкової служби відносно
контрагента позивача, оскільки без
визначення в акті перевірки і
дослідження договорів позивача з його
контрагентом, які на думку
перевіряючих не відповідають закону,
поставок та інших господарських
операцій, умов цих договорів, їх
виконання з посиланням на первинні
документи, такі висновки не
ґрунтуються на законодавстві, адже
результати перевірок платників
податків, зокрема, з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України, правильності, повноти
нарахування та сплати податків по
взаємовідносинах із контрагентами,
мають ґрунтуватися на даних первинних
документів, які належить безпосередньо
досліджувати під час проведення
перевірок.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне наголосити, що, як вбачається
зі змісту акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, який був
використаний відповідачем при
проведенні спірної перевірки, під час
проведення зазначеної зустрічної
звірки відносини, що виникли між
позивачем та його контрагентом не
досліджувались перевіряючими. В акті
ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківський області від
30.09.203 року № 111/20-34-22-01-05/38000667 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Секвойя-СК» з питання
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Агальмат» за період 01.07.2013 року по
31.07.2013 року» взагалі відсутні посилання
на взаємовідносини позивача з ТОВ
«Секвойя-СК».

Також, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено під час
апеляційного розгляду, за результатами
перевірки ТОВ «Юг-Сервіс», відповідач
податкові повідомлення-рішення не
приймав, але на підставі зазначеного
акту перевірки вніс до інформаційних
баз даних Міністерства доходів і
зборів України показники податкових
зобов'язань позивача з ПДВ, без
врахування господарських операцій
останнього із ТОВ «Секвойя-СК».

Відповідно до статті 63 Податкового
кодексу України - облік платників
податків ведеться з метою створення
умов для здійснення контролюючими
органами контролю за правильністю
нарахування, своєчасністю і повнотою
сплати податків, нарахованих
фінансових санкцій, дотримання
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи.

Податковому органу, відповідно до
статті 66 Податкового кодексу України,
надано право вносити зміни до
облікових даних платника податків на
підставі інформації органів державної
реєстрації; інформації банків та інших
фінансових установ про відкриття
(закриття) рахунків платників податків;
документально підтвердженої
інформації, що надається платниками
податків; інформації суб'єктів
інформаційного обміну, уповноважених
вчиняти будь-які реєстраційні дії
стосовно платника податків; рішення
суду, що набрало законної сили; даних
перевірок платників податків.

Внесення змін до облікових даних
платників податків здійснюється у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Згідно пунктами 183.1, 183.12, 183.15 статті 183
Податкового кодексу України - Будь-яка
особа, що підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку, подає до
контролюючого органу за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву. Центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, веде реєстр
платників податку, в якому міститься
інформація про осіб, зареєстрованих як
платники податку. У разі зміни
платником податку місцезнаходження
(місця проживання) або його переведення
на обслуговування до іншого
контролюючого органу зняття такого
платника з обліку в одному
контролюючому органі і взяття на облік
в іншому здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Системний аналіз вказаних норм
дозволяє прийти до висновку про право
відповідача вносити зміни в облікові
дані платника, проте, лише в ті, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження чи податкового кредиту,
оскільки такі зміни за собою несуть
податкові зобов'язання, які визначені
підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України.

Водночас, згідно з підпунктом 14.1.156
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України - податкове зобов'язання - сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Податкові зобов'язання визначаються
платником податків на підставі поданих
декларацій самостійно чи визначаються
контролюючим органом.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України -
податкове повідомлення-рішення -
письмове повідомлення контролюючого
органу (рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України -
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Таким чином, зміни в облікові дані
операцій по податку на додану вартість
здійснюються лише на підставі
податкових повідомлень-рішень чи на
підставі довідок, складених за
результатами перевірок, коли
контролюючим органом не виявлено
фактів порушень платником податків
законодавства України.

Відтак внесення змін до облікових
карток платника податків, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження (тобто, податкової
звітності, розшифровки результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів) з
податку на додану вартість, можливе
лише на підставі або самостійно
поданої декларації платника податку на
додану вартість або прийнятого
контролюючим органом податкового
повідомлення-рішення після закінчення
строків його узгодження.

Отже, за встановлених судом обставин
щодо відсутності винесених на підставі
складеного за результатами перевірки
акта податкових-повідомлень рішення
про визначення позивачеві сум грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що дії
відповідача щодо самостійної зміни
показників податкового кредиту та
податкових зобов'язань позивача на
підставі акту перевірки без прийняття
податкового повідомлення-рішення та
без зміни цих показників самим
позивачем шляхом подання уточнюючих
декларацій (розрахунків) є
протиправними.

Поряд з цим, вирішуючи спірне питання,
судом першої інстанції було помилково
застосовано норми матеріального права,
а саме доходячи висновку щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача, суд першої інстанції
безпідставно послався на вимоги
Порядку взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 року № 266, який на
момент проведення перевірки позивача
та зміни показників податкового обліку
останнього, на підставі акту,
складеного за результатами проведення
такої перевірки, втратив чинність.

Крім того, вирішуючи спірне питання,
суд першої інстанції зобов'язав
відповідача вилучити з
автоматизованої системи «Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
інформацію, внесену на підставі акту
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Юг-Сервіс» від 12 лютого 2014 року №
442/14-02-22-01/3831274, однак система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України є програмним
продуктом, який було розроблено для
реалізації Порядку взаємодії органів
державної податкової служби при
опрацюванні розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 року № 266, який
втратив чинність.

Відповідно до пп. 1.3.1 п. 1.3 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення камеральних перевірок
податкової звітності платників
податків, крім перевірок податкової
декларації про майновий стан і доходи
та податкової декларації платника
податку - фізичної особи-підприємця,
затвердженої наказом Міністерства
доходів і зборів України від 14.06.2013 року
№ 165 визначено, що під час реалізації
Методичних рекомендацій
використовуються такі програмні
продукти, як підсистеми інформаційної
системи «Податковий блок» -
«Реєстрація ПП», «Обробка податкової
звітності та платежів», «Податковий
аудит», «Аналітична система», «Облік
платежів».

Тобто, на момент проведення перевірки
позивача та зміни показників
податкового обліку останнього, на
підставі акту, складеного за
результатами проведення такої
перевірки, відповідач користувався
іншими інформаційними системами та
відповідно вносив зміни податкового
обліку позивача саме до вказаних
систем.

Зазначене, також, відображено
апелянтом в поданій апеляційній
скарзі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд
по суті правильно вирішивши справу,
проте помилково застосував норми
матеріального в частині застосування
Порядку взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 року № 266, який
на момент проведення перевірки
позивача та зміни показників
податкового обліку останнього, на
підставі акту, складеного за
результатами проведення такої
перевірки, втратив чинність, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС
України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 травня
2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Юг-Сервіс» до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії -
змінити, виключивши з її мотивувальної
частини посилання на Порядок взаємодії
органів державної податкової служби
при опрацюванні розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
розрізі контрагентів, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 18.04.2008 року №
266 та абзаци другий, третій
резолютивної частини викласти в
наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, які полягають у внесенні до
інформаційних баз даних Міністерства
доходів і зборів України змін
(коригувань) показників податкової
звітності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг-Сервіс» на
підставі акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг-Сервіс» від 12
лютого 2014 року № 442/14-02-22-01/3831274.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
відновити показники податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість,
задекларованих Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Юг-Сервіс» по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Секвойя-СК», що були
відкориговані (змінені) в
інформаційних базах даних
Міністерства доходів і зборів України
на підставі акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг-Сервіс» від 12
лютого 2014 року № 442/14-02-22-01/3831274.».

В іншій частині постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15
травня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/