Справа № 826/13987/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
особи, яка приєдналась до апеляційної
скарги - Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Перфект
Маркетинг" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Перфект Маркетинг"
звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 100270000/2013/300020/2
від 06 червня 2013 року, визнання
протиправною та скасування картки
відмови № 100270000/2013/01094 від 06 червня 2013
року, стягнення з Державного бюджету
України через Головне управління
Державного казначейства України в м.
Києві 51 520,58 грн., що складає суму
надмірно сплаченого до бюджету мита - 18
132,89 грн. та податку на додану вартість -
33 387,69 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано
рішення Київської регіональної
митниці про коригування митної
вартості товарів від 06 червня 2013 року
№100270000/2013/300020/2 та картку відмови в
митному оформленні від 06 червня 2013 року
№100270000/2013/01094.

Повернуто ТОВ "Перфект Маркетинг"
надміру сплачені суми податку на
додану вартість у розмірі 33387,69 грн. та
мита у розмірі 18132,89 грн. через Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Також, до даної апеляційної скарги
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів приєдналось Головне
управління Державного казначейства
України в м. Києві.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі зовнішньоекономічного
контракту №10К від 01 травня 2010 року з
Компанією "Sellers Union Co., Ltd" (Китай)
(Продавець) та відповідно до інвойсу
від 29 березня 2013 року №7В12SС1186-4, ТОВ
"Перфект Маркетинг" придбано товар
відповідного найменування, в кількості
та ціні, на загальну вартість 38205,228 дол.
США.

Згідно вантажно-митної декларації
№100270000/2013/162883 від 20 травня 2013 року товар
подано до митного оформлення та
задекларовано його митну вартість
згідно ст. 58 Митного кодексу України, за
першим методом (за ціною договору) у
розмірі 305374,40 грн. (38205,228 дол. США), у т.ч.:
товару №3 - 2515,45 дол. США, товару №5 - 806,72
дол. США, товару №9 - 2406,37 дол. США, товару
№13 - 16277,70 дол. США.

Під час перевірки митним органом
класифікації товарів зазначених у
вказаній ВМД, товари №2, №7, №9 було
направлено до відділу номенклатури та
класифікації товару для визначення
коду цих товарів.

У зв'язку з відсутністю точних
відомостей про код товарів згідно з УКТ
ЗЕД, а також з метою уникнення простою
транспорту та згідно із ст. 260 Митного
кодексу України, відповідачем прийнято
рішення про випуск товарів у вільний
обіг шляхом оформлення тимчасової
митної декларації від 24 травня 2013 року
№100270000/2013/191077 (ІМ-40ТН) і сплату
позивачем фінансової гарантії.

При цьому, в ході консультацій для
визначення розміру фінансової
гарантії та її сплати було взято
найбільші величини ставки податків і
вартість товарів на підставі наявної у
митниці інформації.

З урахуванням наявної у відповідача
інформації, позивачем задекларовано за
резервним методом вартість товару №3 -
24639,65 грн. (3082,65 дол. США), товару №5 - 16113,89
грн. (2016 дол. США), товару №9 - 19234,15 грн.
(2406,37 дол. США), товару №13 - 175613,97 грн.
(21970,97 дол. США).

Так, після прийняття Київською
регіональною митницею рішення про
визначення коду товару від 22 травня 2013
року №КТ-123-2013 позивачем подано
до митного оформлення додаткову
декларацію ВМД №100270000/2013/165049 від 04
червня 2013 року.

Відповідачем скориговано митну
вартість товарів №3, №5, №9, №13 на
наступному рівні: товар №3 - 3680,97 дол.
США, товар №5 - 2680,11 дол. США, товар №9 -
3186,70 дол. США, товар №13 - 38545,20 дол. США,
про що прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 06 червня 2013 року №100270000/2013/300020/2.

У зв'язку з прийняттям відповідачем
вищевказаного рішення, ним також
винесено картку відмови від 06 червня 2013
року №100270000/2013/01094.

Не погоджуючись з прийняттям
відповідачем рішення про коригування
митної вартості товарів та картки
відмови, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно 2 ст. 308 Митного кодексу України,
якщо при визначенні розміру фінансової
гарантії неможливо точно визначити
суму митних платежів, що підлягає
сплаті, внаслідок ненадання органу
доходів і зборів точних відомостей про
характер, найменування, кількість,
країну походження, митну вартість та
код таких товарів згідно з УКТ ЗЕД,
розмір фінансової гарантії
визначається виходячи з найбільшої
величини ставок податків, вартості
та/або кількості товарів, що можуть
бути визначені на підставі наявних
відомостей.

В силу ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України,
у випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Згідно ч. 2 цієї статті Митного кодексу
України, такими документами є: 1)
декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у ч.ч. 5
і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, у разі, якщо документи,
зазначені у ч. 2 цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

В силу ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України
передбачено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи,
після прийняття Київською
регіональною митницею рішення про
визначення коду товару від 22 травня 2013
року №КТ-123-2013 позивачем подано
до митного оформлення додаткову
декларацію ВМД №100270000/2013/165049 від 04
червня 2013 року.

Судом встановлено, що відповідачем
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів від 06 червня 2013
року №100270000/2013/300020/2, яким скориговано
митну вартість товарів №3, №5, №9, №13 на
наступному рівні: товар №3 - 3680,97 дол.
США, товар №5 - 2680,11 дол. США, товар №9 -
3186,70 дол. США, товар №13 - 38545,20 дол. США.

В графі 33 цього рішення зазначено, що
його прийнято у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
наданих документах містяться
розбіжності), а наявна у митного органу
інформація призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості товарів. Відповідач
зазначив наступні розбіжності, що не
дозволяють йому перевірити митну
вартість за першим методом: - у
експортній декларації умови поставки
FOB (в МД CIF); - ціна товару в експортній
декларації відрізняється від МД; - у
сертифікаті про походження від 02.05.2013
№13С3302А0277/00115 інший юридичний адрес
відправника, ніж в контракті.

Також, в рішенні зазначено, що
визначена відповідачем, відповідно до
ст. 64 Митного кодексу України, митна
вартість товарів ґрунтується на митній
вартості товару, подібного за якісними
характеристиками згідно ВМД від 15
травня 2013 року №100250000/2013/56659, 29 травня 2013
року №10025000/2013/28116.

З урахуванням визначеної відповідачем
митної вартості товару, позивач подав
до митного оформлення нову ВМД від 05
липня 2013 року №100270000/2013/169149, згідно з
якою було проведено митне оформлення
товару, а позивачем сплачено ПДВ на
33387,69 грн. та мито на 18132,89 грн. більше.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до відповідача з вимогою про
перегляд та скасування рішення про
коригування митної вартості, в
задоволенні якого листом від 09 липня 2013
року №14.1/2-11/1730 відповідач відмовив з
тих підстав, що позивач не скористався
правом випуску товарів у вільний обіг
відповідно до вимог п. 7 ст. 55 МК.

Матеріали справи свідчать, що з огляду
на неможливість точного визначення
коду окремих товарів згідно УКТЗЕД,
митна вартість товарів №№3, 5, 13 була
задекларована позивачем з урахуванням
відомостей про найбільшу величину
вартості подібних товарів, наданих
митницею під час консультацій з
декларантом.

Так, розділ Х Митного кодексу України
не передбачає повторного коригування
митної вартості товарів, якщо така
попередньо була визначена на підставі
наданих митницею вартісних показників.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про неправомірність
повторного коригування відповідачем
митної вартості товарів №№3, 5, 13.

Судом встановлено, що митна вартість
товару №9 у розмірі 19234,15 грн. (2406,37 дол.
США) визначалася позивачем виходячи з
його контрактної вартості та вході
консультацій з митницею не
збільшувалась і складається з ціни на
товар 2215,104 дол. США та транспортних
витрат - 191,27 дол. США, які позивач
сплачує на користь Продавця за умовами
CIF.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару за ціною договору
декларант подав до митного оформлення:
контракт №10К від 01 травня 2010 року з
Компанією "Sellers Union Co., Ltd" (Китай); інвойс
від 29 березня 2013 року №7В12SС1186-4 на
загальну суму 38205,228 дол. США; прайс-лист
від 29 березня 2013 року; коносамент від 29
березня 2013 року №SUNE1303299; пакувальний
лист до інвойсу від 29 березня 2013 року
№7В12SС1186-4; CMR від 19 травня 2013 року №19721;
експертну декларацію країни
відправлення від 29 березня 2013 року
№49798422.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вищевказані документи чітко
ідентифікують оцінюваний товар, не
містять розбіжностей щодо вартісних і
кількісних показників товару та
містять дані, що підтверджують ціну
товарів, яка підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, у т.ч.
товару №9.

Так, у графі 33 оскаржуваного рішення
вказано, що адреса відправника
Компанії "Sellers Union Co., Ltd" у сертифікаті
про походження від 02 травня 2013 року
№13С3302А0277/00115 не відповідає адресі в
контракті.

Разом з тим, вищевказане не спростовує
факт поставки товару саме вказаним
Продавцем, а також не впливає на
кількісні і вартісні значення товарів
№3, №5, №9, №13, а сертифікат про
походження не відноситься до
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, тому дана обставина
не впливає на митну вартість
оцінюваних товарів.

Водночас, зазначена в сертифікаті
адреса відправника відповідає тій, яка
зазначена в інших товаросупровідних
документах складених у 2013 році, а саме:
в інвойсі, прайс-листі, пакувальному
листі, коносаменті.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що вказані в прайс-листі
Компанії "Sellers Union Co., Ltd" від 29 березня 2013
року ціни на товари відповідають цінам,
що вказані в інвойсі і не містять
розбіжностей, а відсутність у
прайс-листі відомостей про вартість
перевезення на умовах CIF не спростовує
достовірність таких витрат, які
вказані в інвойсі в розмірі 1950 дол. США
і які включені позивачем до складу
митної вартості оцінюваних товарів.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
відповідачем не доведено дійсну
неможливість перевірки митної
вартості товару №9 за ціною договору на
підставі наданих до митного оформлення
документів.

Стосовно неподання декларантом
додаткових документів, зазначених
відповідачем у повідомленні, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що в даному
випадку їх відсутність не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом.

Так, неподання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товарів за першим методом, не
є достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Дана позиція узгоджується практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 11 вересня 2012 року №
21-262а12.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про неправомірність рішення
Київської регіональної митниці від 06
червня 2013 року №100270000/2013/300020/2 та картки
відмови від 06 червня 2013 року
№100270000/2013/01094, а тому вони підлягають
скасуванню.

Щодо стягнення надмірно сплаченого
податку на додану вартість та митних
платежів колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позову в
цій частині, оскільки дані позовні
вимоги заявлені передчасно.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, діючого
на час спірних правовідносин, контроль
за справлянням яких здійснюється
митними органами, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 20 липня 2007 року №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2007 року за
№1097/14364, для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/а надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Стосовно надання Висновку про
повернення, то він регулюється
Порядком взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справляння яких покладається на митні
органи, затвердженого Наказом
Державної митної служби, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року №611/147 Зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за №1095/14362.

Згідно п.7 вищенаведеного Порядку,
відповідний орган Державного
казначейства України на підставі
отриманого Висновку митного органу про
повернення готує платіжні документи на
перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Тобто, на законодавчому рівні
встановлений порядок повернення
надмірно сплачених митних платежів, що
не дає можливості стягнути спірні
митні платежі.

Згідно п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу
України, платник податків має право на
залік чи повернення надміру сплачених,
а також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 43.1. статті 43
Податкового кодексу України, помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

В силу п.8 Прикінцевих та перехідних
положень Митного кодексу України,
повернення помилково або надміру
сплачених до дня набрання чинності цим
кодексом сум митних платежів
здійснюється у порядку, встановленому
цим Кодексом та Податковим кодексом
України.

Частиною 1 ст. 301 Митного кодексу
України передбачено, що повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється
відповідно до Бюджетного та
Податкового кодексів України

Відповідно до п. 187.8 статті 187
Податкового кодексу України, для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позивачем не
дотриманий Порядок стягнення з
Державного бюджету надмірно
сплаченого податку на додану вартість.

Вищевказана позиція узгоджується з
практикою Вищого адміністративного
суду України, викладеною у постанові
від 03 червня 2014 року № К/800/13397/14.

Крім того, Верховний Суд України у
постанові від 07 вересня 2012 року №21-242а12
дійшов висновку про те, що,
постановляючи стягнути з митного
органу суму надмірно сплаченого ПДВ,
суд фактично визначив митну вартість
ввезеного товару, чим підмінив митний
орган.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
необґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення надмірно сплаченого податку
на додану вартість та митних платежів,
а тому рішення суду першої інстанції в
цій частині підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог в
зазначеній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому доводи, викладені в
апеляційній скарзі частково
спростовують висновки суду першої
інстанції та знайшли своє належне
підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
частково не відповідають встановленим
обставинам по справі, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню в частині з прийняттям
нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
особи, яка приєдналась до апеляційної
скарги - Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 листопада 2013
року - скасувати в частині повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Перфект Маркетинг"
надміру сплачених сум податку на
додану вартість у розмірі 33387,69 грн. та
мита у розмірі 18132,89 грн. через Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві.

У задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст постанови виготовлено
09.07.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Гром Л.М.

Міщук М.С.