Справа № 826/4518/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4518/14
1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Колесніченко О.Л., Опалько
Л.В.,

від відповідача Гончар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року у
справі за позовом державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
до Державної фінансової інспекції
України про визнання нечинним пункту
вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду позовом до
Державної фінансової інспекції
України про визнання нечинним п. 21
вимоги Державної фінансової інспекції
України від 07.02.2014 р. № 05-14/148.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду - без змін, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
Державною фінансовою інспекцією
України проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» за період з 01.07.2012 по
30.09.2013.

Результати перевірки відображено в
акті ревізії від 27.12.2013 № 05-21/341, в якому
контролюючим органом встановлено
порушення вимог законодавства у сфері
фінансової діяльності підприємства.

28.02.2014 р. ДП «НАЕК «Енергоатом» отримано
вимогу ДФІ України про усунення
порушень від 07.02.2014 р. № 05-14/148, у п. 21 якої
зазначено, що в порушення п.п. 6, 7 П (С)БО
16 «Витрати», п. 4 П (С)БО 6 «Виправлення
помилок і зміни у фінансових звітах»,
Інструкції про застосування Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств та
організацій, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
30.11.1999 № 291, п. 1 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» ДП «НАЕК
«Енергоатом» відображено в регістрах
бухгалтерського обліку та у Звіті про
фінансові результати за 2012 рік
донараховані податки, що фактично
належать до складу витрат Компанії за
2007-2011 роки.

Коригування нерозподіленого прибутку
(збитку) на вказану суму не
здійснювалося.

Зазначене, виходячи з позиції
фінансової інспекції, призвело до
внесення недостовірних даних до
фінансової звітності за 2012 рік,
зокрема, до збільшення показника «Інші
операційні витрати» (рядок 090 Звіту про
фінансові результати) та заниження
фінансового результату (чистого
прибутку) на суму 589 222,54 грн.

У зв'язку з цим від позивача згідно з п.
21 вказаної вимоги вимагалося
відкоригувати в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності суму
завищених витрат.

Вважаючи п. 21 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 07.02.2014
р. № 05-14/148 незаконним, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване рішення
відповідача є незаконним та
необґрунтованим.

Перевіряючи наведений висновок суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Положеннями Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» від 26
січня 1993 року №2939-ХІІ, в редакції
чинній на момент проведення ревізії),
яким визначено статус державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності, закріплено, що головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

На підконтрольних установах, щодо яких
за відповідний період їх
фінансово-господарської діяльності
відповідно до цього Закону проведено
державний фінансовий аудит,
інспектування за ініціативою органу
державного фінансового контролю не
проводиться.

Основні функції органу державного
фінансового контролю закріплені в
статті 8 названого Закону. Так цією
статтею до таких функцій віднесено,
зокрема:

1) здійснення державного фінансового
контролю та контролю за виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень;

2) розроблення пропозицій щодо усунення
виявлених недоліків і порушень та
запобігання їм у подальшому;

3) вжиття в установленому порядку
заходів до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб.

Відповідно до п. п. 1, 4, 7, 10, 12, 13 ст. 10
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», на реалізацію
наведених функцій органу державного
фінансового контролю надано такі
права, як:

- перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);

- вимагати від керівників
підконтрольних установ проведення
інвентаризацій основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
і розрахунків, у разі відмови у
проведенні таких інвентаризацій -
звернутися до суду щодо спонукання до
проведення таких інвентаризацій, а до
ухвалення відповідного рішення судом -
у присутності понятих та представників
зазначених підприємств, установ і
організацій, щодо яких проводиться
ревізія;

- пред'являти керівникам та іншим
особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства;

- звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

- проводити на підприємствах, в
установах та організаціях зустрічні
звірки з метою документального та
фактичного підтвердження виду, обсягу
і якості операцій та розрахунків для
з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підприємства,
установи та організації, що
контролюється.

- при виявленні збитків, завданих
державі чи підприємству, установі,
організації, що контролюється,
визначати їх розмір у встановленому
законодавством порядку.

Ці положення кореспондуються з
приписами пункту 50 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550 (далі по тексту -
Порядок №550).

Згідно названого Порядку, відповідно
до пунктів 45, 46 у міру виявлення
ревізією порушень законодавства
посадові особи контролюючого органу,
не чекаючи закінчення ревізії, мають
право усно рекомендувати керівникам
об'єкта контролю невідкладно вжити
заходів для їх усунення та запобігання
у подальшому.

Як вбачається з п. 21 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 07.02.2014
р. № 05-14/148., Держфінспекція вимагає від
відповідача вжити заходи щодо усунення
виявлених порушень шляхом коригування
в бухгалтерському обліку та фінансовій
звітності підприємства суму завищених
витрат податкових зобов'язань в
розмірі 589 222,54 тис. грн., що виникли у
зв'язку з наступним:

- 192 642,9 тис. грн. основного платежу з
податку на прибуток по податковому
повідомленню-рішенню від 08.06.2011 р. №
/0 та 23 643,11 тис. грн. основного
платежу з податку на додану вартість по
податковому повідомленню-рішенню від
08.06.2011 р. № /0;

- 172 670,95 тис. грн. основного платежу з
податку на прибуток по податкових
повідомленнях-рішеннях від 03.12.2009 №
, від 11.02.2010 № /1, від 23.04.2010 №
/2 від 13.07.2010 № /3;

- 204 994, 2 тис. грн. податку на прибуток
по податковому повідомленню-рішенню
від 23.09.2011 № 000894110.

Посадовими особами відповідача в ході
перевірки встановлено, що 589 222,54 грн.
донарахованих позивачу податків
(податку на прибуток та податку на
додану вартість) є фактичними
витратами минулих періодів (2007-2011 роки),
а, отже, їх неправомірно віднесено до
складу витрат підприємства та
відображено у звіті про фінансові
результати.

Судом першої інстанції встановлено, що
у вищезазначених податкових
повідомленнях-рішеннях зазначено
загальну суму податку, який позивачу
необхідно сплатити за відповідний
період, проте не вказано витрат,
понесених кожним з відокремлених
підрозділів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було оскаржено до суду
нарахування податкових зобов'язань на
загальну суму 589 222,54 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.07.2012 р. у справі № 2а-14309/11/2670
адміністративний позов ДП «НАЕК
«Енергоатом» до Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.09.2011 р. №
000894110 задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків від 23.09.2011
р. № 000894110, винесене щодо ДП «НАЕК
«Енергоатом».

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2012 р. у
справі № 2а- 14309/11/2670 постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10.07.2012 р. скасовано, прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовлено. Рішення
набрало законної сили 23.10.2012 р.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.07.2011 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.2012 р., у
справі № 2а-10282/10/2670 за позовом ДП «НАЕК
«Енергоатом» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 03.12.2009
р., № /1 від 11.02.2010 р., № /2 від
23.04.2010 р., № /3 від 13.07.2010 р., позов
задоволено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 17.10.2012 р. касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Києва ДПС
-задоволено. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.07.2011 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.08.2012 р. у справі № 2а-10282/10/2670
скасовано та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю. Постанова Вищого
адміністративного суду м. Києва
набрала законної сили 17.10.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.12.2011 р. у справі № 2а-8768/11/2670 за позовом
ДП «НАЕК «Енергоатом» до Окружної
державної податкової служби -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків ДПС про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.06.2001 р. №
/1, № /0, № 000414110/0, № /0,
позов задоволено частково: визнано
незаконним та скасовано податкове
повідомлення - рішення № /0 щодо
визначення позивачу пені за порушення
термінів ЗЕД в сумі 576 150,00 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.08.2012 р.
апеляційну скаргу ДП «НАЕК
«Енергоатом» залишено без задоволення,
апеляційні скарги Окружної державної
податкової служби-Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків ДПС, Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва - задоволено: постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.12.2011 р. в частині задоволення позовних
вимог про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 08.06.2011 р. № /0 в частині
донарахування грошового зобов'язання в
сумі 1 400,00 грн., визнання незаконним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 щодо
визначення позивачу пені за порушення
термінів ЗЕД в сумі 576 150,00 грн. -
скасовано. В цій частині прийнято
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено. В іншій
частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києві від
30.12.2011 р. залишено без змін. Рішення
набрало законної сили 23.08.2012 р.

Спірні правовідносини виникли
стосуються строків сплати податкових
зобов'язань.

Строки сплати податкового зобов'язання
визначено ст. 57 Податкового кодексу
України.

Підпунктом 57.3 ст. 57 Податкового кодексу
України визначено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу
України передбачено, що з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу, платник податків має
право оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу у будь-який
момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Таким чином, грошове зобов'язання,
визначене позивачу згідно з вказаними
вище податковими
повідомленнями-рішеннями, в розмірі 589
222,54 грн. стало узгодженим у 2012 році
після набрання законної сили рішеннями
судів у спорах про скасування
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу було донараховано податкові
зобов'язання за попередні роки.

Отже, вищевказаними судовими рішеннями
визначено права та обв'язки позивача
щодо сплати нарахованих грошових
зобов'язань у сумі 589 222,54 грн.
Обов'язок по сплаті вказаних
податкових зобов'язань з'явився у
позивача після набрання вказаними
рішеннями суду законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року N 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №
88, господарські операції - це факти
підприємницької діяльності, що
впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 11
«Зобов'язання», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
31.01.2000 № 20 (надалі - П (С)БО 11
«Зобов'язання»), встановлено, що
непередбачуване зобов'язання - це
зобов'язання, що може виникнути
внаслідок минулих подій та існування
якого буде підтверджено лише тоді, коли
відбудеться або не відбудеться одна чи
більше невизначених майбутніх подій,
над якими підприємство не має контролю.

Згідно із п. 19 П (С)БО 11 «Зобов'язання»,
непередбачені зобов'язання
відображаються на позабалансових
рахунках підприємства за обліковою
оцінкою. При цьому подвійний облік
одних і тих самих зобов'язань не
допускається.

Відповідно до п. 17 П (С)БО 11 «Виправлення
помилок і зміни у фінансових звітах»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 28.05.1999 р. № 137,
події, що відбуваються після дати
балансу і вказують на умови, що виникли
після цією події не потребують
коригування статей фінансових звітів.
Такі події слід розкривати в примітках
до фінансових звітів, якщо відсутність
інформації про них вплине на здатність
користувачів звітності робити
відповідні оцінки та приймати рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у випадку
нарахування податкових платежів на
підставі податкових
повідомлень-рішень, які визнані
відповідними судовим рішеннями
правомірними, а не на підставі
самостійно складеної декларації за
минулі періоди, у бухгалтерському
обліку таке нарахування, із
врахуванням вимог п. 5 П (С) БО 11
«Зобов'язання», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
30.01.2000 № 20, повинно визнаватися саме як
донарахування звітного періоду, а не як
виправлення помилок.

У зв'язку з цим висновок відповідача
про необхідність відображення
позивачем у попередній фінансовій
звітності донарахованих сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у загальній сумі 589 222,54 тис. грн. за
2007-2011 роки є помилковим, оскільки не
узгоджується з наведеними положеннями
законодавства.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
21.07.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.