Справа № К/9991/8607/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/8607/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Логвиненка А.О.

Маслія В.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Вінницького
міжшкільного навчально-виробничого
центру на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 14
грудня 2010 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року у справі за позовом
Вінницького міжшкільного
навчально-виробничого центру до
Контрольно-ревізійного відділу у м.
Вінниці про визнання протиправними
дій, визнання протиправним
листа-вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року позов Вінницького міжшкільного
навчально-виробничого центру
задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано п.2.4 та п.5
листа-вимоги Контрольно-ревізійного
відділу у м. Вінниці №18-18/1106 від 13
серпня 2010 року. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати в частині відмови в позові,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, працівниками
Контрольно-ревізійного відділу у м.
Вінниці в період з 26 квітня 2010 року по 23
липня 2010 року було проведено перевірку
позивача, за результатами якої
складено акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
№18-15/50 від 30 липня 2010 року за період з 01
червня 2006 року по 01 квітня 2010 року.

13 серпня 2010 року КРВ ум. Вінниці
винесено письмові вимоги № 18-18/1106 про
усунення виявлених ревізією порушень.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що п.2.4 та п.5 спірної листа-вимоги
Контрольно-ревізійного відділу у м.
Вінниці №18-18/1106 від 13 серпня 2010 року є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на їх правомірність
та обґрунтованість та вбачає за
доцільне зазначити про таке.

Так, статус державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, їх функції та правові основи
діяльності визначені Законом України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в УкрашГ від 26.01.1993 № 2939-ХІІ (далі
- Закон № 2939).

Статтею 8 Закону №2939 на Головне
контрольно-ревізійне управління
України, контрольно-ревізійні
управління в Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі покладено
функції з проведення у підконтрольних
установах ревізії
фінансово-господарської діяльності,
використання і збереження фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильності визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
стану достовірності бухгалтерського
обліку та фінансової звітності.

Стосовно позовних вимог, в частині
визнання протиправними дій
відповідача по висуненню вимог у п. 2
щодо проведення нарахування та виплату
надбавки за вислугу років звільненим
педагогічним працівникам Центру на
загальну суму 6220,60 грн. згідно ст.57
Закову України "Про освіту" від 23.05.1991
№1060-ХП, то суд вважає, що вони не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідач в акті ревізії зробив
висновок про те, що Центром було
порушено ст. 1 Закону України "Про
оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року, в
частині виплати працівникові
заробітної плати за невиконану ним
роботу, у зв'язку з чим було здійснено
оплату праці електрика за січень-лютий
2010 року на суму 139,50 грн. та зайво
перераховано коштів до фондів
соціального страхування на суму 50,50
грн. Проте, такий висновок є помилковим,
оскільки працівники, які працюють за
сумісництвом, одержують заробітну
плату за фактично виконану роботу.
Чинне трудове законодавство не
встановлює для працівників -
сумісників вимогу про обов'язкове
встановлення нормованих завдань при
почасовій оплаті праці, оскільки такі
вимога, якби вона пред'являлась, то була
б відірваною від реальних умов
організації праці і була б
нездійсненою і тому б не виконувалася.
До того ж, законодавство не передбачає
механізму урахування в заробітній
платі невиконання нормованих завдань.
Викладене дозволяє зробити висновок
про те, що під фактично виконаною
роботою повинна матися на увазі або
робота, виконання якої відображено у
відрядному наряді, або робота,
виконання яке: зафіксовано в табелі
обліку робочого часу. Тому,
адміністративний позов в цій частині
позовних вимог є обгрунтований та
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог, в частині
визнання протиправними дій
відповідача по висуненню вимоги у п. 4
щодо забезпечення залучення коштів
спонсорів, благодійних внесків для
здійснення оплати до місцевого бюджету
за понадлімітне споживання
енергоносіїв по загальному фонду за
рахунок коштів спеціального фонду, то
суд вважає, що вони не підлягають до
задоволення оскільки, згідно п.8.2
Рішення Виконавчого комітету
Вінницької міської Ради "Про звіт щодо
використання міського бюджету за перше
півріччя 2009 року" №1585 віл 23.07.2009 року
чітко визначено джерела за рахунок
яких можливе покриття витрат з оплати
комунальних послуг та енергоносіїв
спожитих понад встановлені ліміти, та
не передбачає їх оплати за рахунок
асигнувань загального фонду кошторису.
Судами встановлено, що фактично
відповідач в акті ревізії навів
загальну суму 5744,97 грн. витрачену на
оплату комунальних послуг спожитих
понад встановлені ліміти, та в додатку
до акту вивів понадлімітне споживання
у натуральних показниках за період дії
Рішення №1585 та їх вартість, яка
становить 4828,83 грн.

Стосовно позовних вимог, в частині
визнання протиправними дій
відповідача по висуненню вимоги у п. З
щодо проведення претензійно - позовної
роботи з підрядниками щодо сплати
фінансових санкцій та відшкодування
зайвих виплат шляхом повернення коштів
або виконання відповідного обсягу
робіт чи надання послуг; вимоги у п. 6
щодо стягнення несплачених коштів з
учнів за навчання по профілю
"Автосправа"; вимоги у п. 7 щодо
прийняття до відома факт застосування
фінансової санкції у вигляді зменшення
бюджетних асигнувань, слід зазначити
наступне. Відповідно до листів Центру
від 13.09.2010 року №105 та від 15.10.2010 року
№139, позивач фактично визнав до початку
судового розгляду справи обов'язкові
вимоги відповідача, часткове
виконання, яких забезпечив шляхом
усунення порушень окреслених в акті
ревізії, в підтвердження чого направив
на адресу КРВ у м. Вінниці відповідні
листи та документи.

Крім цього, колегія суддів погоджує
висновки судів про відсутність
предмету спору в частині визнання
протиправною та скасування листа -
вимоги КРВ у м.Вінниці щодо усунення
порушень, зазначених в пунктах 3 (в
частині, що не стосується підрядника -
ПП "Поділля - Сантехбудсервіс"), 6. 7, а
відповідно і розгляду у даній справі.

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправними дій відповідача по
висуненню вимог у п. 5 стосовно
стягнення з винних осіб нестачі палива
на суму 3857,15 грн. в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.01.1996 №116, у зв'язку з порушенням
Центром вимог п. 3.1.1 наказу
Міністерства транспорту України від
10.02.1998 №43. через понаднормове списання
палива за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010
року, то суд вважає, що вони підлягають
до задоволення з наступних підстав.

Як вірно враховано судами,
перевіряючими не було враховано
збільшення норм витрат палива, яке
фактично використовувалось для
навчальної їзди, до 10-ти відсотків та до
15-ти відсотків відповідно, що
передбачено п.п. 3.1.1 Нормами витрат
палива і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 №43. Більш
того, відповідач не заперечував тієї
обставини, що у Розрахунку
понаднормового списання бензину
Центром за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010
року та суми нестачі були відсутні
нормативне та бухгалтерське
обґрунтування визначеного розміру
понаднормового списання бензину,
підпис посадової особи, яка склала
даний розрахунок та відмітка про те, що
вказаний розрахунок і є додатком до
акту ревізії.

Отже, висновки у акті ревізії стосовно
порушення вимог п.п. 3.1.1 Норм витрат
палива і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 №43,
внаслідок чого встановлено
понаднормове списання палива за період
з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року на загальну
подвійну суму 3857,15 грн. є безпідставною,
а відтак вимога відповідача в цій
частині є протиправною у зв'язку з чим
підлягає скасуванню.

Поряд з цим, колегія суддів погоджує
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що акт ревізії є документом
інформаційного характеру та не несе
для позивача негативних правових
наслідків, а тому не може порушувати
права та інтереси в його діяльності та
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень в розумінні ст. 17 КАС
України.

Таким чином, оскарження дій щодо факту
складення акту та його висновків, які
не встановлюють для позивача будь-яких
обов'язків, крім рекомендації вжити
заходів щодо усунення виявлених
порушень, не передбачено діючим
законодавством як спосіб захисту
порушених прав.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницького
міжшкільного навчально-виробничого
центру залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: