Справа № 823/356/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/356/14
Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Горяйнова А.М., Желтобрюх
І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві у відповідності до
положень ст. 41 КАС України без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу апеляційну скаргу
позивача - ОСОБА_2 на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
про скасування рішення., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління Державної
міграційної служби України в
Черкаській області про скасування
рішення управління Державної
міграційної служби України в
Черкаській області від 16 грудня 2013 року
про скасування дозволу на імміграцію в
Україні.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у задоволенні позову - відмовлено.

На вказану постанову позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив її
скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позову
дійшов висновку, що відповідач довів,
що під час вчинення дій з приводу яких
було подано позов, він діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, листом від 16.12.2013 за № 08-06/2
Управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
(далі - УДМС України в Черкаській
області) повідомило ОСОБА_3, що за
порушення, встановлені перевіркою
справи щодо видачі дозволу на
імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1
ст. 12 Закону України "Про імміграцію"
йому скасовано дозвіл на імміграцію в
Україну, виданий 16.01.2003р.

Так, статтею 12 Закону України "Про
імміграцію" визначено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Отже, проаналізувавши зазначене
положення Закону, можна дійти висновку,
що п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" є відсилочною нормою, а
саме, при посиланні на нього має бути
також зазначена норма іншого закону,
яка передбачає інші підстави для
скасування дозволу на імміграцію, крім
тих, що наведені у ст. 12 Закону України
"Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів
справи, дозвіл на імміграцію був
наданий позивачеві у 2003 році при
відсутності будь - яких протиправних
дій з його сторони.

Так, пунктом 1 ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про імміграцію" визначено, що
дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи та було встановлено судом
першої інстанції, позивач є батьком
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
громадянкою України.

Крім того, при наданні дозволу на
імміграцію, спеціалісти органу
реєстрації керувалися "Порядком
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію й поданнями про
його скасування і виконання прийнятих
рішень" затвердженого Постановою КМУ №
1983 від 26.12.2002.

Зокрема, територіальні органи
формуючи справу, виконуючи вимоги
встановлені п.п. 12, 14 зазначеного вище
Порядку, зобов'язані були перевірити
підстави, законність перебування в
Україні іммігранта, справжність
поданих документів та відповідність,
їх оформлення вимогам законодавства, у
разі потреби погодити це питання з
органами місцевого самоврядування,
надіслати відповідні запити, у межах
своєї компетенції з'ясувати питання
щодо наявності чи відсутності підстав
для відмови у наданні дозволу на
імміграцію.

Крім того, спірне рішення
прийняте УДМС України в Черкаській
області, прийняте без урахування права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

Так, п. 23 Порядку визначає, що ДМС,
територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. Однак,
всупереч цьому, рішення було прийнято
за моєї відсутності.

Отже, колегія суддів погоджується
з доводами апелянта, що скасування
цього дозволу у 2013 році, а не його зміна
або скасування з прийняттям нового
рішення, без врахування обставин, які
існували станом на 2013 рік, суттєво
порушують права ОСОБА_3.

Так, скасування дозволу на
імміграцію тягне за собою негативні
наслідки для позивача.

Такими наслідками відповідно до
ст. 13 Закону України Закону України
«Про імміграцію» є вилучення посвідки
на постійне проживання; обов'язок
особи, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
виїхати з України протягом місяця з дня
отримання копії рішення про скасування
дозволу на імміграцію. Особа, яка не
виїхала протягом місяця, підлягає
видворенню в порядку, передбаченому
законодавством.

Отже, колегія суддів погоджується
з доводами апелянта, що при прийнятті
оспорюваного рішення, судом першої
інстанції не було враховано, що на
території України залишиться дитина
позивача і вказане рішення призведе до
розлучення близьких родичів
(роз'єднання сім'ї), що є неприпустимим
за умови відсутності підстав для
скасування дозволу на імміграцію,
визначених ст. 12 Закону України «Про
імміграцію».

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, на протязі всього часу
перебування на території України
ОСОБА_2 займався і продовжує займатися
підприємницькою діяльністю, що
підтверджується випискою з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії ААВ №
117773, сплачуючи при цьому відповідні
податки, платежі та збори. Зокрема, беру
активну участь у діяльності
будинку-інтернату надаючи адресну
допомогу хворим дітям та дітям-сиротам.
Має в Україні законне джерело
існування, має доньку.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до переконання, що висновок
суду першої інстанції про
правомірність дій відповідача щодо
прийняття оспорюваного рішення є
помилковим, а рішення управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області від 16 грудня 2013 року
про скасування дозволу на імміграцію в
Україні ОСОБА_2 - підлягає скасуванню.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 202, 205, 207, 211,
212 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року - скасувати, та прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_2 -
задовольнити.

Скасувати рішення управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області від 16 грудня 2013 року
про скасування дозволу на імміграцію в
Україні ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий - суддя:
Я.С. Мамчур

Судді:

А.М.Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

Постанову складено у повному обсязі
15.07.2014.

Головуючий суддя

Мамчур Я.С

Судді:

Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.