Справа № 813/2725/14
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
про закриття провадження в
адміністративній справі
Справа № 813/2725/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого судді
за участю секретаря судового засідання
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1
до Головного управління юстиції у
Львівській області за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ганна
Марія» про визнання протиправними та
скасування Акта перевірки та
Розпорядження № 15/2 від 23.12.2013 року, -
Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати акт
позапланової виїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1 від 20.12.2013 року за №07-24/30
Головного управління юстиції у
- визнати протиправним та скасувати
розпорядження «Про усунення порушень»
Головного управління юстиції у
Львівській області від 23.12.2013 року за
№15/2 за результатами позапланової
невиїзної перевірки діяльності
арбітражного керуючого ОСОБА_1.
Згідно з ухвалою суду від 14.04.2014 р. до
участі у справі залучено третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ганна-Марія» (далі -
ТзОВ «Ганна-Марія»).
Згідно з ухвалою суду від 08.05.2014 р. до
участі у справі залучено третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під
час проведення позапланової виїзної
перевірки діяльності арбітражного
керуючого ОСОБА_1, за результатами якої
складено акт №07-24/30 від 20.12.2013 р.,
відповідач безпідставно дійшов
висновку про порушення позивачем вимог
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом». Позивач
зазначає, що розмір та порядок виплати
йому додаткової винагороди
арбітражного керуючого визначений в
Порядку (фонду) фінансування витрат
процедури санації ТзОВ «Ганна-Марія»,
затвердженому ухвалою Господарського
суду Львівської області у справі №33/93
від 26.05.2011 р. Відповідно до п.2.1
вказаного Порядку оплата послуг
арбітражного керуючого та виплата
додаткової винагороди здійснюються з
рахунку боржника за рахунок коштів
боржника від стягнення дебіторської
заборгованості або реалізації активів
ТзОВ «Ганна-Марія». Позивач зазначає,
що кошти, виплачені арбітражному
керуючому, надійшли на санаційний
рахунок ТзОВ «Ганна-Марія» з Державної
казначейської служби України на
виконання наказу Господарського суду
м.Києва від 03.11.2010 р. у справі №6/572-45/104, а
тому, висновок акта відповідача №07-24/30
від 20.12.2013 р. про виплату додаткової
винагороди арбітражного керуючого за
рахунок коштів боржника, а не
кредиторів, є безпідставним і
Крім того, позивач вказує на низку
порушень Порядку контролю за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27.06.2013 р. №1284/5, допущених
відповідачем при здійсненні перевірки
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1, які полягають в не надісланні
позивачу повідомлення про проведення
перевірки з доданими до нього
документами та оскаржуваного
розпорядження, не врахуванні
заперечень арбітражного керуючого при
складанні акта перевірки, не
зазначенні а акті перевірки порушень,
щодо яких має бути винесене
розпорядження. З урахуванням
наведеного, позивач вважає акт №07-24/30
від 20.12.2013 р. та розпорядження №15/2 від
23.12.2013 року протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві. Просив суд позовні
вимоги підтримати в повному обсязі.
В судовому засіданні, яке відбулося
26.05.2014 року, представник відповідача
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала,
подала до суду заперечення на позовну
заяву, згідно з якими просила суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Свої заперечення обґрунтовує
тим, що згідно з постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
10.10.2012р., залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
11.12.2012 р., встановлено численні
порушення законодавства керуючим
санацією ОСОБА_1 при здійсненні
розрахунків з кредиторами ТзОВ
«Ганна-Марія» без затвердження плану
санації. Відповідач стверджує, що
позивач безпідставно отримав за
рахунок коштів боржника додаткову
винагороду у розмірі 232 101, 79 грн., що
суперечить ч.ч. 10, 13, 15 ст. 3-1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом». Джерелом для
отримання такої винагороди можуть бути
кошти сформовані за рахунок
кредиторів, а не боржника.
В судові засідання, які відбулися
04.06.2014 року, 16.06.2014 року та 27.06.014 року
відповідач явку уповноваженого
представника не забезпечив, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи.
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не підтримав, подав до суду
письмові пояснення, в яких просить суд
відмовити у задоволенні позову.
Пояснення обґрунтовані тим, що без
затвердженого судом плану санації ТзОВ
«Ганна-Марія» керуючий санацією не мав
законних підстав проводити розрахунки
з кредиторами, вимоги яких включені до
реєстру, в тому числі й оплачувати
послуги арбітражного керуючого та
оплачувати інші витрати, пов'язані з
провадженням у справі про банкрутство.
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, ТзОВ «Ганна-Марія» явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечила повторно,
хоча належним чином повідомлялась про
дату, час і місце проведення судового
засідання. Клопотань про розгляд
справи без участі уповноваженого
представника третьої особи до суду не
Заслухавши пояснення позивача та
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
провадження у справі підлягає закриттю
в частині позовних вимог, а саме:
«визнати протиправним та скасувати Акт
позапланової виїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1 №07-24/30від 20.12.2013 року Головного
управління юстиції у Львівській
При вирішенні питання про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог, суд виходить з
Відповідно до ч. 1. ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто, офіційний документ, який
породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших публічно-правових відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативно-правові
нормативно-правового характеру, тобто
Нормативно-правові акти - це акти
управління, які встановлюють, змінюють
та припиняють (скасовують) правові
норми. Нормативно-правові акти містять
адміністративно-правові норми, які
встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані та
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях, і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
Натомість, індивідуальні акти
стосуються конкретних осіб та їхніх
відносин. Загальною рисою, яка
відрізняє ці акти від нормативних, є їх
правозастосовний характер. Головною
рисою таких актів є їх конкретність, а
саме: чітке формулювання конкретних
юридичних волевиявлень суб'єктами
адміністративних правовідносин, які
видають такі акти; розв'язання за їх
допомогою конкретних, індивідуальних
питань, що виникають у сфері державного
управління; чітка визначеність
адресата; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.
Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення. Вказана позиція суду
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в постанові Вищого
адміністративного суду України від
Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, якщо позивач вважає, що
цими рішеннями, діями чи бездіяльністю
його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав чи свобод.
З аналізу наведених норм випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте, ці рішення, дія або
бездіяльність повинні бути такими, що
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.
Відповідно до п. 6.4. Порядку контролю за
діяльністю арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27.06.2013 р. №1284/5 (далі - Порядок), акт є
документом, який складається за
результатами проведення перевірки
арбітражного керуючого. Згідно з п.6.4.3.
Порядку у резолютивній частині акта
перевірки комісією з урахуванням
Довідки та пояснень, зауважень,
заперечень і документів, наданих
арбітражним керуючим, або усунених
порушень робиться висновок щодо
наявності (відсутності) порушень
законодавства з питань банкрутства в
діяльності арбітражного керуючого.
Таким чином, за своєю правовою природою
акт перевірки - це службовий документ,
який фіксує факт проведення планових
та позапланових перевірок арбітражних
керуючих, містить відомості про
виявлені порушення вимог
законодавства або їх відсутність та є
носієм доказової інформації.
Дії, які вчиняються органом контролю
щодо проведення перевірки та
підготовки за її наслідками акта
перевірки не породжують для
арбітражного керуючого настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливають на його права чи обов'язки.
Суд звертає увагу на те, що
оскаржуваний акт є засобом
документування дій контролюючого
органу, в яких відображається
результат практичної діяльності
уповноважених на його складення осіб,
що має значення для прийняття суб'єктом
владних повноважень певного
управлінського рішення чи вчинення
Крім того, акт перевірки, безпосередньо
не порушує прав позивача і не може
породжувати спір між сторонами, який
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.
Правові наслідки для суб'єкта,
перевірку якого проведено, породжують
припис або розпорядження, що
виносяться органом контролю на
підставі акта перевірки відповідно до
п. 6.7. Порядку. Лише вказані рішення
породжують для арбітражного керуючого
настання юридичних наслідків.
З огляду на наведене, суд вважає, що акт
позапланової виїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1 №07-24/30 від 20.12.2013 року Головного
управління юстиції у Львівській
області не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні статті 17 КАС
України, оскільки такий не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для арбітражного керуючого, робота
(діяльність) якого перевірялася.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту.
Акт перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.
Вказана позиція суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою у Постанові від
10.09.2013 р. № 21-237а13, яка відповідно до ст.
244-2 КАС України є обов'язковою для всіх
судів України, що зобов'язані привести
свою судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

У сукупності вказані обставини
унеможливлюють розгляд поданого
позивачем позову в частині позовних
вимог про визнання протиправним та
скасування акта позапланової виїзної
перевірки діяльності арбітражного
керуючого ОСОБА_1 №07-24/30 від 20.12.2013 року
Головного управління юстиції у
Львівській області у порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження в
адміністративній справі, якщо справу
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157
КАС України, суд дійшов висновку про
необхідність закриття провадження в
частині позовних вимог про визнання
протиправним та скасування акта
позапланової виїзної перевірки
діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1 №07-24/30 від 20.12.2013 року Головного
управління юстиції у Львівській
області, оскільки вказана вимога не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Суд роз'яснює позивачу, що вказаний
спір не підлягає розгляду в судовому
порядку, незалежно від виду
судочинства, а тому при закритті
провадження у частині позовних вимог,
підстави для зазначення компетентного
суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 КАС України,
суд,

УХВАЛИВ:

закрити провадження у
адміністративній справі за позовом
арбітражного керуючого ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції у
Львівськй області в частині позовних
вимог: «визнати протиправним та
скасувати Акт позапланової невиїзної
перевірки діяльності арбітражного
керуючого ОСОБА_1 від 20.12.2013 року за №
07-24/30 Головного управляння юстиції».

Роз'яснити позивачу, що повторне
звернення з тією самою позовною
вимогою не допускається.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в
строк та в порядку, визначеному ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст ухвали суду виготовлений
15.07.2014 р.

Суддя
Мричко Н.І.