Справа № 204/2192/14-а (6а/204/31/14)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2014 рокусправа № 204/2192/14-а
(6а/204/31/14) Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю.
Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 травня 2014 року
за поданням Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення у адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

03 квітня 2014 року до суду першої
інстанції надійшло подання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 травня
2014 року у задоволенні подання
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи, просить скасувати
оскаржувану ухвалу та прийняти нове
рішення, яким задовольнити подання
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що постановою
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 05 січня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності неправомірною та
визнання права на отримання
невиплаченої соціальної допомоги
відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
задоволено частково: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 пенсію підвищену на
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком з 20 червня 2010 року розрахованої
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" та ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і законодавчо
визначеного розміру мінімальної
пенсії за віком, зарахувавши здійснені
виплати у розмірі 10% у відповідний
період. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

На підставі постанови суду, яка набрала
законної сили, було відкрито виконавче
провадження і боржнику була надана
можливість самостійно виконати
рішення суду у строк до 11 лютого 2014
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом від 27 лютого 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська повідомило в.о.
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про те, що
ОСОБА_1 було проведено перерахунок та
нарахування надбавки як "дитині війни",
в результаті чого їй нарахована сума у
розмірі 2243,82 грн., яка буде сплачена у
випадку наявності фінансування із
Державного бюджету України.

Відмовляючи в задоволенні подання про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення, суд першої інстанції
виходив з того, що органи Пенсійного
фонду України фактично не є власниками
коштів, які підлягають виплаті
позивачу у справі, а здійснюють по суті,
лише розподіл таких коштів, які
надходять з Фонду Державного бюджету
України у встановленому законом
порядку. Таким чином, підстави для
стягнення коштів саме з органів
Пенсійного фонду України відсутні.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів зазначає, що
відповідно до статті 14 КАС України
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що зобов'язання вчинити
певні дії, покладені на відповідача
судовим рішенням, є обраним судом
способом захисту порушеного права
позивача.

За таких обставин державний виконавець
просив змінити не спосіб виконання
постанови суду, а судове рішення по
суті шляхом вирішення додаткової
позовної вимоги про стягнення коштів,
яка не була предметом розгляду та
дослідження адміністративного суду
під час прийняття постанови в
адміністративній справі №2а-474/11.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що частиною 1
статті 263 КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

З урахуванням вказаних обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення подання про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, ухвалу суду першої
інстанції слід залишити без змін, як
таку, що прийнята з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.199, ст. 200, ст. 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко