Справа № 750/6737/14
Суддя: Требух Н. В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/6737/14
Провадження № 2-а/750/432/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі

Головуючого судді Требух Н.В.

За участі секретаря Черненко О.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні зали суду
м.Чернігові справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Чернігові
до Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про
визнання дії неправомірними та
скасування постанови про накладення
штрафу-

в с т а н о в и в :

07.07.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про оскарження дій заступника
начальника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Шило Т.О. та скасування
постанови про накладення штрафу від
16.06.2014 року у виконавчому провадженні
№31952765.

В судове засідання сторони не
з»явились, позивач надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позов підтримує, відповідач просить
справу розглянути за його відсутності,
надав письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою заступника начальника
відділу Шило Т.О. від 02.04.2014 року
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа
Новозаводського районного суду м.
Чернігова № 2а-7804/11 від 23.12.2011 року про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м.Чернігові здійснити
ОСОБА_2 перерахунок та виплату з 09.06.2011
року по 18.06.2011 року включно державної
пенсії відповідно до ст..54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії відповідно до
ст..50 вказаного Закону в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням вже сплачених сум.

На виконання постанови про відкриття
виконавчого провадження УПФ у
м.Чернігові здійснило лише перерахунок
пенсії та здійснено нарахування
коштів до виплати ОСОБА_2 в сумі 1799,34
грн. Однак, фактичні виплати не
проведені.

24.06.2012 року державним виконавцем з
підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження» винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження,
яка постановою Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 21.01.2013
року скасована.

06.03.2014 року винесено постанову про
відновлення виконавчого провадження,
копія якої направлена позивачу.

Станом на 16.06.2014 року кошти стягувачу
виплачені не були, а отже рішення суду
та вимоги державного виконавця не
виконані

16.06.2014 року заступником начальника
Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ
Шило Т.О. у відповідності до ст..11,89
Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про накладення штрафу на боржника УПФУ
в м.Чернігові в сумі 680 грн.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції, під
час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження» та
пунктів 1.7,1.8 Інструкції передбачено, що
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, установ, організацій,
посадових осіб, фізичних і юридичних
осіб на території України.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх в
добровільному порядку.

Стаття 75 вказаного Закону передбачає,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Статтею 89 Закону № 606 передбачено, що у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що у разі повторного невиконання
рішення боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд вважає, що під поважними причинами
слід розуміти лише ті обставини, які
об'єктивно є непереборними, тобто не
залежать від волевиявлення особи,
пов'язані з дійсно істотними
обставинами, перешкодами чи
труднощами, що унеможливлюють
виконання у добровільному порядку
рішення суду. Такі обставини мають бути
підтверджені відповідними та
належними доказами.

Разом з тим, доказів невиконання
позивачем виконавчого листа, у зв'язку
з наявністю поважних причин позивачем
не надано, доказів в обґрунтування
поважності причин невиконання не
наведено ні в ході виконавчого
провадження, ні в ході судового
розгляду справи.

Як зазначає позивач, винятковим
випадком невиконання рішення суду в
добровільному порядку, на думку
позивача, є відсутність державного
асигнування.

Так, Європейським Судом з прав людини у
справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції захист прав і основоположних
свобод, юрисдикція Європейського Суду
з прав людини поширюється на всі
питання тлумачення і застосування
Конвенції та протоколів до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна
повністю визнає на своїй території
юрисдикцію Європейського Суду з прав
людини в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає, що відсутність
державного асигнування не є поважною
причиною для невиконання пенсійним
органом рішення суду, що набрало
законної сили.

Реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція
узгоджується з практикою Вищого
адміністративного суду України,
викладеною в ухвалах від 17 грудня 2013
року у справі № К/9991/4996/12, від 24 жовтня
2013 року у справі № К/9991/6432/12, від 12
грудня 2013 року у справі № К/9991/9003/12.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що оскаржувана постанова про
накладення штрафу є правомірною, а отже
правових підстав для задоволення
позовних вимог не вбачає.

Керуючись статтями 2, 3,11, 69, 94, 158 - 163, 181,
186 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м.Чернігова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цієї постанови. Постанова суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Требух