Справа № 820/9072/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р. Справа № 820/9072/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2014р. по справі № 820/9072/14

за позовом Державного підприємства
заводу "Електроважмаш"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

про скасування повідомлення та
зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство завод
"Електроважмаш", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції з обслуговуванням великих
платників у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів в якому просив суд визнати
незаконними дії відповідача з
винесення повідомлення від 07.05.2014 року
№4899/10/28-09-40-26; скасувати повідомлення
відповідача від 07.05.2014 №4899/10/28-09-40-26.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
адміністративний позов Державного
підприємства заводу "Електроважмаш" -
задоволено.

Визнано незаконними дії
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції з обслуговуванням великих
платників у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів з винесення повідомлення №
4899/10/28-09-40-26 від 07.05.2014 року.

Скасовано повідомлення
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції з обслуговуванням великих
платників у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № 4899/10/28-09-40-26 від 07.05.2014 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів п. 200.20 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини,
викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, що ДП завод
"Електроважмаш" у складі декларації з
ПДВ за березень 2014 р. до податкового
органу було подано заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування на розрахунковий
рахунок підприємства у сумі 5884024 грн.

07.05.2014 року Спеціалізованою Державною
податковою інспекцією з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
винесено повідомлення №4899/10/28-09-40-26 про
відсутність у ДП завод "Електроважмаш"
права на автоматичне бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість відповідно до п.200.18 ст.200
Податкового кодексу України, оскільки
підприємство не відповідає критеріям
на автоматичне бюджетне відшкодування,
визначеним пунктом 200.19 цієї статті, а
саме: відсоток загальної суми
розбіжностей до суми ПДВ,
задекларованої платником до
відшкодування складає 11,655% при
гранично допустимому розмірі
розбіжностей - 10%.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
протиправно не подано розрахунок
коефіцієнту розбіжностей,
передбаченого п. 3.4 Порядку визначення
відповідності платника податку
критеріям, які дають право на отримання
автоматичного бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, чим порушено ст. 200
Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
дій та/або рішень прийнятих суб'єктом
владних повноважень з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятого
відповідачем рішення на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
бюджетне відшкодування - це
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Так, порядок визначення суми податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
встановлені ст. 200 Податкового кодексу
України.

Пунктом 200.6 статті 200 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку може прийняти самостійно
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті.

Згідно з п. 200.18 ст. 200 Податкового
кодексу України платники податку, які
мають право на бюджетне відшкодування
відповідно до цієї статті, подали
відповідну заяву та відповідають
критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї
статті, мають право на автоматичне
бюджетне відшкодування податку.

Пунктом 200.19 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на отримання автоматичного бюджетного
відшкодування податку мають платники
податку, які відповідають одночасно
всім критеріям, що визначені
зазначеною нормою цього Кодексу.

В той же час, п. 200.20 ст. 200 Податкового
кодексу України визначено, що порядок
визначення відповідності платника
податку критеріям, зазначеним у пункті
200.19 цієї статті, затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Так, пунктом 2 Порядку визначення
відповідності платника податку
критеріям, які дають право на отримання
автоматичного бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.12.2013 №781, передбачено, що для
отримання права на автоматичне
бюджетне відшкодування сум податку на
додану вартість платник податку
повинен відповідати одночасно
критеріям, визначеним пунктом 200.19
статті 200 розділу V Кодексу.

Критерії оцінки платника,
відповідність яким надає такому
платнику податку право на отримання
автоматичного бюджетного
відшкодування сум ПДВ, побудовані на
аналізі даних його звітних показників
та наявної податкової інформації.

Разом з тим, пунктом 200.21 статті 200
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі невідповідності
за висновком контролюючого органу
платника податку визначеним цією
статтею критеріям та відсутності в
такого платника права на автоматичне
бюджетне відшкодування податку
контролюючий орган зобов'язаний
протягом 17 календарних днів після
граничного терміну подачі звітності
повідомити платника податку про
відповідне рішення та надати детальні
пояснення і розрахунки за критеріями,
значення яких не дотримано. Відповідне
рішення може бути оскаржене платником
податку у встановленому порядку.

Вказана норма також кореспондується з
п. 7 Порядку визначення відповідності
платника податку критеріям, які дають
право на отримання автоматичного
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.12.2013 №781, яким встановлено, що
територіальний орган доходів і зборів
протягом 17 календарних днів після
граничного терміну подачі звітності
повідомляє платника податку шляхом
надсилання/вручення письмового
повідомлення про невідповідність
критеріям, визначеним у Кодексі, які
дають право на автоматичне бюджетне
відшкодування, з наданням детального
пояснення і розрахунків за критеріями,
значення яких не дотримано (за формою
згідно з додатком до цього Порядку, яка
формується на підставі даних переліку
платників податку, які не відповідають
критеріям, визначеним у Кодексі, та не
мають права на автоматичне бюджетне
відшкодування ПДВ).

Виходячи із системного аналізу
зазначених нормативно-правових норм,
суд дійшов висновку, що відповідач,
виконуючи вимоги законодавства,
повинен направити позивачеві
Повідомлення згідно додатку до Порядку
№ 781 та окремим документом надати
детальні пояснення та розрахунки за
критеріями, значення яких не дотримано
платником.

Зазначений розрахунок проводиться у
відповідності до пп. 4 п. 3 Порядку № 781,
яким передбачено, що загальна сума
розбіжностей між податковим кредитом,
сформованим платником податку за
придбаними товарами/послугами, та
податковими зобов'язаннями його
контрагентів, в частині постачання
таких товарів/послуг, що виникла
протягом попередніх трьох послідовних
календарних місяців, не перевищує 10
відсотків заявленої платником
податків суми бюджетного
відшкодування.

Для формування зазначеного критерію
використовуються дані, відображені
платником податку в додатках до
податкової звітності з ПДВ (декларацій
та/або уточнюючих розрахунків):
Розшифровці податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів, Розрахунку коригування
сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ.

Порядок розрахунку: коефіцієнт
розбіжностей (Кр) визначається як
співвідношення загальної суми
розбіжностей між податковим кредитом,
сформованим платником податку за
придбаними товарами/послугами, та
податковими зобов'язаннями його
контрагентів в частині постачання
таких товарів/послуг до суми ПДВ,
задекларованої платником до
відшкодування у поточному звітному
періоді, за формулою

В порушення зазначених вище вимог
законодавства органом державної
податкової служби не надано позивачу
детальні пояснення і розрахунки за
критеріями, значення яких не дотримано.
В оскаржуваному повідомленні
зазначено тільки показник коефіцієнту
розбіжностей (Кр) на рівні 11.655 %. Однак,
ні в повідомленні, ні в будь-якому
іншому документі відповідачем не
надано позивачу розрахунки цього
коефіцієнта розбіжностей і пояснення з
цього приводу.

Як свідчать матеріали справи, ДП завод
"Електроважмаш" на адресу податкового
органу 13.05.2014 року направлено лист за №
245/129, в якому позивач просив начальника
податкового органу на виконання вимог
п. 200.21 ст. 200 ПК України надати
розрахунок розбіжностей між
податковим кредитом підприємства та
податковими зобов'язаннями у розрізі
контрагентів, що склав 11,655% від
заявленої до відшкодування суми 5884024
грн.

На запит позивача податковим органом
було надано відповідь №5387/10/28-09-40-26 від
26.05.2014 року в якій зазначено, що
визначення відповідності платника
податку зазначеним критеріям
проводиться в автоматизованому режимі
протягом 15 календарних днів після
граничного терміну подачі звітності.
На адресу ДП завод "Електроважмаш"
направлено повідомлення, яке
формується в автоматичному режимі на
рівні центрального органу державної
податкової служби про невідповідність
платника податку критеріям на
автоматичне бюджетне відшкодування
від 07.05.2014 року №4899/10/28-09-40-26, у якому
зазначені розрахунки за критеріями,
значення яких не дотримано.

З наведеного вбачається, що факт
своєчасного надіслання позивачу
передбачених ПК України детальних
пояснень та розрахунків щодо порушення
позивачем граничного розміру
загальної суми розбіжностей між
податковим кредитом, сформованим
платником податку за придбаними
товарами/послугами, та податковими
зобов'язаннями його контрагентів, не
підтверджено жодними документальними
доказами по справі. Відповідні
пояснення та розрахунки відповідачем
також не надано на запит ДП заводу
"Електроважмаш", що встановлено судом
першої інстанції та не спростовано під
час апеляційного перегляду справи.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в
адміністративній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін.

Згідно ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду доказів, які
спростовували б твердження позивача, а
відтак, відповідачем не доведено
правомірності своїх дій та прийнятого
податкового повідомлення № 4899/10/28-09-40-26
від 07.05.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що податковим органом
порушено положення ст. 200 ПК України в
частині направлення повідомлення про
відсутність у позивача права на
автоматичне бюджетне відшкодування
податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи повідомлення № 4899/10/28-09-40-26
від 07.05.2014 року про відсутність у ДП
завод "Електроважмаш" права на
автоматичне бюджетне відшкодування
податку на додану вартість відповідно
до п.200.18 ст.200 Податкового кодексу
України, відповідач діяв не на підставі
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги ДП завод
"Електроважмаш" є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що
суд першої інстанції у спірних
правовідносинах безпідставно послався
на Порядок визначення відповідності
платника податку критеріям, які дають
право на отримання автоматичного
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, у редакції Наказу
Міністерства фінансів України від
21.09.2011 року № 1178, який втратив чинність
24.01.2014 року на підставі наказу
Міністерства фінансів України від
10.12.2013 року № 1046 "Про визнання таким, що
втратив чинність, наказу Міністерства
фінансів України від 21 вересня 2011 року N
1178", та не був чинними на момент
виникнення спірних правовідносин і на
момент розгляду справи в суді.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
по суті справи, однак із помилковим
застосуванням норм матеріального
права.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 201 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для зміни
постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2014 року по справі № 820/9072/14 підлягає
зміні з підстав та мотивів задоволення
позовних вимог.

В іншій частині рішення доводи
апеляційної скарги, з наведених вище
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 200, 201, 205,
207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
по справі № 820/9072/14 змінити з підстав та
мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2014 року по справі № 820/9072/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання постановою законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.