Справа № 2а-0370/284/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Справа №
9104/21670/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ягодинської митниці на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Ягодинської
митниці про визнання нечинними
рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась в суд першої інстанції

з адміністративним позовом до
Ягодинської митниці в якому просила
визнати протиправними та скасувати
рішення про визначення митної вартості
товару № 201000006/2010/102236/1 від 21.10.2010 року та
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформлені чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
201000006/0/102317 від 21.10.2010 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
рішення відповідача про визначення
митної вартості товару №201000006/2010/102236/1
від 21.10.10 та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№201000006/0/102317 від 21.10.10.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Ягодинська митниця
оскаржила його в апеляційному порядку,
вважає, що судом неповно з'ясовано
обставини справи, які мають істотне
значення для правильного вирішення
спору, а постанова винесена з
порушенням норм матеріального права.

В апеляцій скарзі зазначає, що в основу
оскаржуваного рішення судом покладено
те, що в матеріалах справи відсутні
докази витребування Волинською
митницею відповідно до п.11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766 у позивача додаткових
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товару.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
відповідачем як підставу відмови в
прийнятті митної декларації позивача,
зазначено невідповідність заявленої
декларантом митної вартості товару,
митна вартість нижча за довідкову
інформацію ДМСУ. Однак діюче
законодавство не містить даної
підстави для відмови.

Крім того при винесенні постанови суд
враховує Указ Президента України від 10
лютого 1996 №124/96 «Про заходи щодо
вдосконалення кон'юнктурно-цінової
політики у сфері зовнішньоекономічної
діяльності», згідно якого утворено
Державний інформаційно-аналітичний
центр моніторингу зовнішніх товарних
ринків (Держзовнішінформ), з
покладенням на нього функцій з
моніторингу зовнішніх експортних
товарних ринків та цін, що складаються
на таких ринках, формування
кон'юктурно-інформаційної системи.
Надання інформаційної,
консультативної, експертної допомоги
підприємствам, установам та
організаціям. Відповідно до наказу
Міністерства зовнішнішніх'
економічних зв'язків і торгівлі Ураїни
від 8 серпня 1996 року 3506 «Про
застосування статті 4 Указу Президента
Ураїни від 10 лютого 1996 року №124/96»
фахівцями Держзовнішінформу
проводиться моніторинг відповідних
ринків.

Суд зважає на те, що Ягодинською
митницею не був взятий до уваги
експертний висновок ДП
«Держзовнішінформ» №9/1890 від 17.12.2010,
хоча листом ДМСУ№11/2-7737 повідомлено
митні органи, що відповідно до листа
Міністерства зовнішніх економічних
зв'язків і торгівлі України від 07.10.1196
№25-28/215 експертні висновки,
підготовлені Держзовнішінформом,
мають чинність офіційних експертиз
стосовно умов виконання
імпортно-експортних контрактів, рівнів
цін за цими контрактами та повинні
братися до уваги митними органами при
здійсненні цінового контролю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем повністю дотримано вимоги
чинного законодавства щодо митного
оформлення товарів, що ввозяться на
митну територію України і визначено
митну вартість товару за ціною
контракту, що відповідає фактично
поданим документам.

При цьому апелянт зазначає, що згідно
положень ст.265 МК України митний орган
здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями Митного кодексу.
Митний орган має право впевнитися в
достовірності або точності будь- якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Так, відповідно до ст.265 МК України та п.2
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.08 №339, митницею було здійснено
порівняння заявленої митної вартості з
митною вартістю ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, наявною
у митного органу інформацією про
рівень цін на такі товари або вартість
прямих витрат на їх виробництво, у тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектуючих виробів, які входять до
складу товарів та встановлено, що
заявлена позивачем митна вартість є
нижчою митної вартості товарів, щодо
яких завершено митне оформлення,
внесеної до бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ДМСУ.

Згідно п. 3 р. 3 Порядку роботи посадових
осіб митного органу при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого наказом ДМСУ
від 24.06.2009 р. №602 (зареєстров. в Мін"юсті
21.07.09 №669/16685) передбачено, що під час
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів та
прийнятті Рішень використовуються
такі джерела інформації:
спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
системи Державної митної служби
України; спеціалізовані видання, які
містять інформацію про ціни,
сформовані на світовому ринку;
інформація, отриману від Державної
митної служби України, про ціни на
товари та/або сировину, матеріали,
комплектуючі, які входять до складу
товарів і т.д.

Загальні положення визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, методи її визначення
врегульовані статтями 266-273 МК України.
Основним методом визначення митної
вартості товарів є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договорів щодо товарів, які
імпортуються (вартість). В зв'язку з
наявністю у митного органу інформації
з ЦБД ДМСУ, що унеможливлює
використання першого методу
визначення митної вартості, Волинською
митницею у відповідності до ч.3 ст.266 МК
України було проведено процедуру
консультацій між митним органом та
декларантом (що не заперечує позивач) з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. В зв'язку з
відсутністю у декларанта відповідної
інформації митну вартість було
визначено за другим методом в зв'язку з
наявністю в митниці інформації про
рівень цін на ідентичні товари, митне
оформлення яких завершено.

З врахуванням вказаних обставин,
відділом контролю митної вартості та
номенклатури Волинської митниці було
прийнято рішення про визначення митної
вартості товарів (здійснення митної
оцінки) №№201000006/2010/102236/1 від 21.10.10, яке
слугувало підставою для написання
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, у
відповідності до ст.80 МК України та
Порядку оформлення й використання
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
затвердженим наказом Державної митної
служби України від 12.12.2005р. № 1227
(зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 26.12.2005р. № 1562/11842).

Відповідно до ч.3 ст.264 Митного кодексу
України у разі виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості
товарів або в разі незгоди декларанта з
митною вартістю, визначеною митним
органом, декларант має право
звернутися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною миитним органом.

З врахуванням вказаних обставин та
незгодою декларанта з митною вартістю,
визначеною Волинською митницею, у
відповідності до п.10 Порядку випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 17.03.2008 №230 22.10.10 ПП ОСОБА_1
було подано нову ВМД №201010006/2010/109892, ДМВ-2
та сплачено до державного бюджету
податки та збори згідно з митною
вартістю, визначеною митницею. У графу
«Для відміток митного органу»
декларації митної вартості ( ДМВ-2
№201010002/2010/209892) за формою згідно з
додатком 2 до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.006 №1766, посадовою особою
митниці, що здійснювала митне
оформлення таких товарів, внесено
запис: «контроль митної вартості після
пропуску», а також «сплачено до
бюджету». Записи завірено особистим
підписом посадової особи.

Частиною 5 ст.264 МК України визначено
строк дії гарантійних зобов'язань, який
не може перевищувати 90 календарних
днів з моменту випуску товарів у
вільний обіг. При цьому, згідно п.13
Порядку, затвердженого наказом ДМСУ
від 17.03.08 №230 декларант повинен подати
митному органу необхідні відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості та забезпечити можливість
перевірки. Митний орган перевіряє
надані декларантом відомості, а в разі
необхідності вживає додаткових форм
контролю, передбачених законодавством.
На підставі результатів такої
перевірки, але не пізніше 10 днів до
завершення строку дії гарантійних
зобов'язань митний орган приймає
рішення та повідомляє декларанта про
можливість/неможливість застосування
митної вартості, заявленої
декларантом.

Наказом ДМСУ від 13.07.2010 №751 «Про
оптимізацію структури митних органів,
розташованих на території Волинської
області» припинено Волинську митницю
шляхом приєднання її до Ягодинської
митниці. Пунктом 6 вказаного наказу з
27.10.10 припинено здійснення митних
процедур Волинською митницею.

З врахуванням вказаних обставин,
відповідь на лист ФОП ОСОБА_1 від 21.12.10 р.
№367 готувала Ягодинська митниця 29.12.10 р.
за №9/21-9280. Відповідно до якого,
позивача повідомлено про неможливість
відміни прийнятого митним органом
рішення про визначення митної вартості
на підставі додатково поданих
документів. Оскільки надані прас-лист,
комерційна пропозиція, калькуляція не
дають пояснення їх прямого
взаємозв'язку та формування ціни;
надана калькуляція не пояснює затрат
на дану партію товару. Таким чином,
надані документи не дають можливості
однозначно стверджувати, що заявлена
декларантом митна вартість
ґрунтується на дійсній вартості у
розумінні статті VII ГАТТ «Оцінка товару
для митних цілей».

При винесенні оскаржуваної постанови,
суд посилається на нормативно- правові
акти, які втратили чинність: Указ
Президента України «Про заходи щодо
вдосконалення кон»юнктурно-цінової
політики у сфері зовнішньоекономічної
діяльності» від 10.02.1996 р. №124/96 (втратив
чинність згідно з Указом Президента
України від 05.08.2008 р. №686/2008) та наказ
Міністетства зовнішніх економічних
зв'язків і торгівлі України від 08.08.1996 р.
№506 «Про застосування ст.4 Указу
Президента України від 10.02.1996 р. №124/96
(наказ втратив чинність згідно з
наказом Мінекономіки України від 15.08.2008
р. №360).

Окрім цього, вказує на необхідність
прийняття Ягодинською митницею
експертного висновку ДП
«Держзовнішінформ» №9/1890 від 17.12.2010 р.
та не враховує, що вказаний висновок
щодо цінової експертизи замороженого
боковового сала свиней в обрізках та
заморожених ребер свиней виробництва
Нідкерландів носить для митниці
інформаційний характер. Оскільки саме
поняття митної вартості, контроль за
здійсненням якої покладено на митні
органи, є базовою категорією в системі
митного контролю та митного
оформлення, на основі якої
розраховуються такі платежі як мито,
митні збори, податок на додану
вартість, акцизний збір.

На підставі вищевикладеного просить
скасувати постанову суду пеоршщої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухваши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі зовнішньоекономічного
контракту купівлі-продажу товару №
17/2009DЕ від 17.02.2009 року укладеного між
позивачем та «Viіоп Sales West BV»,
Нідерланди, додаткових угод до нього та
специфікації № 104 від 18.10.2010 року,
позивач 21.10.2010 року ввіз на територію
України товар: ребра свійських свиней
заморожені з залишками м'яса, у
кількості 20 000 кг. у розмірі 339954.34 грн.
визначеною за ціною контракту, тобто за
ціною 1,50 євро за 1 кг. Для митного
оформлення даного товару декларантом
ТзОВ «Брок-Сервіс» були подані
Ягодинській митниці документи, а саме:
контракт № 17/2009/DЕ від 17.02.2009 року з
додатками; специфікація № 104 від 18.10.2010
року; рахунок - фактура № 5440472 від 18.10.2010
р.; ВМД № 201010002.2010.209812 від 21.10.2010 року;
попередня митна декларація №
201010002.2010.209707 від 19.10.2010 року; міжнародна
товарно-транспортна накладна СМR № 494400
від 18.10.2010 року; договір про перевезення
№ 21/2010/РL від 15/10/2010 року; ДМВ-1 №
201010002/2010/209812 від 21.10.2010 року; висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи № 05.03.02- 03/43097 від 16.07.2009 року:
сертифікат про походження товару № 8
6138872 від 12.10.2010 року та ветеринарне
свідоцтво 4-28 № 077517 від 21.10.2010 року.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно зазначив, що Митним Кодексом
України передбачено, що переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
статті 27 цього Кодексу завершується
тільки після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю. Згідно
статті 88 МК України декларант виконує
всі обов'язки і несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим
Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, митним брокером
чи іншою уповноваженою особою.
Декларант зобов'язаний: здійснити
декларування товарів і транспортних
засобів відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; на вимогу
митного органу пред'явити товари і
транспортні засоби для митного
контролю і митного оформлення; надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.
Згідно статті 259 вказаного Кодексу
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу, а статтею 262
передбачено, що митна вартість товарів
і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно положень ст.265 МК України митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями Митного кодексу.
Митний орган має право впевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості,
або за наявності обгрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей митний орган
може самостійно визначити митну
вартість товарів, що декларуються,
послідовно застосовуючи методи
визначення митної вартості,
встановлені цим Кодексом, на підставі
наявних в нього відомостей в тому числі
цінової інформації ідентичних чи
подібних (аналогічних) товарів з
коригуванням, що здійснюється згідно з
цим Кодексом.

Крім тог суд правильно вказав, що
статтею 266 МК України передбачено, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Якщо митна
вартість не може бути визначена за
методом 1 згідно з положеннями статті 267
цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом га
декларантом з метою обгрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів. При цьому кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У даній спірній ситуації суд першої
інстанції з'ясував, що декларуючи
договірну вартість товару в розмірі
339954,34 грн., тобто, за основним (першим)
методом за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції),
встановленим статтею 266 Митного
кодексу України, позивач керувався
умовами контракту № 17/2009/DE від 17.02.2009
року з врахуванням доповнень до
контракту та специфікації № 104 до
даного договору. Для підтвердження
митної вартості товару позивачем було
надано митному органу всі документи,
передбачені статтею 7 «Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1766 від
20.12.2006 року. Згідно митної декларації
від 18.10.2010 року відповідачем у графі
«Для відміток митниці» зазначено:
Рішення про визначення митної вартості
товарів № 201000006/2010/102236/1 від 21.10.2010 року
та видана картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
201000006/0/102317 від 21.10.2010 року.

Судом при цьому правильно враховано, що
у відповідності до пункту 3 Порядку
оформлення та використання Картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України, затвердженого наказом
ДМСУ № 1227 від 12.12.2005 року у Картці
повинні бути у стислому вигляді
зазначені причини відмови з посиланням
на норми законодавства України, а також
вичерпні роз'яснення вимог, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
декларації, митного оформлення чи
пропуску цих товарів.

Судом також встановлено, що позивач з
власної ініціативи зверталась з
листами та надала документи для
підтвердженої заявленої декларантом
митної вартості до Ягодинської
митниці, однак за результатами
розгляду даних документів митний орган
повідомив, що підстав для відміни
прийнятих митним органом рішень про
визначення митної вартості товарів
відсутні. Крім того позивачем
відповідно до положень наказу
Державної митної служби від 17.03.2008 року
№ 230 «Про затвердження Порядку випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України» з метою
підтвердження заявленої митної
вартості було з власної ініціативи
подано додаткові документи а саме :
прайс-лист фірми «Viіоп Sales West BV»
комерційну пропозицію іншого,
виробника аналогічного товару фірми
«Jаn Zаndbеrgеn», калькуляцію заводу
виробника та платіжне доручення в
іноземній валюті № 28 від 07.10.2010 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
відповідачем, як умову в прийняття
митної декларації визначено виконання
вимог, зазначених у картці відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 201000006/0/102317 від 21.10.2010
року, а саме приведення рівня митної
вартості у відповідності до рішення
про визначення митної вартості товару
№ 201000006/2010/102236/1 від 21.10.2010 року, чим
фактично зобов'язав позивача
погодитись з визначеною Ягодинською
митницею ціною товару на підставі
методу щодо ідентичних товарів. При
цьому відповідно до пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, передбачено, що для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, однак доказів того , що
суб'єкт владних повноважень
витребовував у позивача будь-які інші
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару не
встановлено, і відповідачем не надано.
Тому суд першої інстанції дійшов до
підставного висновку, що Ягодинською
митницею недоведена правомірність
прийняття оскаржуваного рішення про
визначення митної вартості та картки
відмови в прийнятті миіної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України. Крім того відповідачем
як підставу відмови в прийнятті митної
декларації позивача, зазначено
невідповідність заявленої декларантом
митної вартості товару, митна вартість
нижча за довідкову інформацію ДМСУ,
однак діюче законодавство не містить
даної підстави для відмови.

При цьому суд правильно вважав
необгрунтованими посилання
відповідача на витяг із єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України відомостей з
цінової бази даних про митну вартість
товару -«ряд ребер...» для визначення
нової митної вартості позивачу, бо
згідно з витягів з цієї бази товар, який
ввозив позивач, не є ідентичним чи
подібним тому, що в інформації ДМСУ, а з
бази представлено перелік «ряд ребер з
м'ясним прошарком та залишками сала без
шкіри свійських свиней, заморожені»
інших країн-виробників та інших
комерційних умовах. Крім того, п.п.5-6
Методичних рекомендацій із
застосування окремих положень Митного
кодексу України, що стосуються питань
визначення митної вартості, які
імпортуються на митну територію
України, затверджених наказом
Державної митної служби України №74 від
31.01.2007 року роз'яснюється застосування
митницею визначення митної вартості
товару за ціною угоди щодо ідентичних
та подібних товарів, митний орган може
застосувати цінову інформацію з Єдиної
автоматизованої системи ДМСУ лише при
продажі ідентичних та подібних товарів
на тих само комерційних умовах за
наявності визначених умов. Оскільки
відповідачем не виявлено і не
зазначено відповідні умови, тому
підстав для визначення митної вартості
для позивача за ст.ст.268. 269 Митного
кодексу України не має.

Крім того судом встановлено, що
відповідно до експертного висновку
проведеного ДП «Держзовнішінформ» №
9/1890 від 17.12.2010 рокуконтрактна ціна 1.5
євро/кг на ребра свійських свиней
заморожені з залишками м'яса
виробництва Нідерландів на умовах
поставки FСА м.
Ольст/м.Апельдорн/м.Астен. Нідерланди,
що постачаються згідно з Інвойсом №
5440472 від 18.10.2010 року до контракту № 17/2009
DЕ від 17.02.2009 року відповідали рівню
відпускних цін компанії -
постачальника ««Viіоп Sales West BV» на даний
товар при поставках в Україну на умовах
поставки FСА м.
Ольст/м.Апельдорн/м.Астен. Нідерланди,
на дату підписання відповідного вище
вказаного інвойсу № 5440472 від 18.10.2010
року.

Враховуючи вище викладене. суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що
позивачем повністю дотримано вимоги
чинного законодавства щодо митного
оформлення товарів, що ввозяться на
митну територію України і визначено
митну вартість товару за ціною
контракту, що відповідає фактично
поданим документам.

Як уже зазначалося вище, що згідно ст..
259 Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу,
тому суд правильно вказав, що за таких
обставин не можна вважати
обгрунтованими рішення відповідача
про визначення митної вартості товарів
не за ціною договору, бо позивачем
надано ряд доказів, які свідчать про те,
що реальна вартість товару була
аналогічна договірній, а не заниженною,
а в процесі прийняття рішення
відповідачем було використано лише
довідкову інформацію ДМСУ, що не може в
повній мірі відображати правильність
прийнятого митним органом рішення про
визначення митної вартості товарів та
неможливості застосувати інші методи
визначення митної вартості товару та
ставити під сумнів правильність
визначеної митної вартості товару
позивачем.

Тому враховуючи викладене суд першої
інстанції обгрунтовано дійшов
висноку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Ягодинської митниці
- залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року по справі № 2а/0370/284/11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 15.07.2014
року