Справа № К/9991/36677/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/36677/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим

на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2011 р.

у справі №2а-8755/10/11/0170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
«Союзстройтехнологія»

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Підприємство
«Союзстройтехнологія» (далі - позивач)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
м. Сімферополі АР Крим (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12.01.2011 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2011 р. скасовано рішення суду
першої інстанції та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 16.02.2010 р.
№/0, від 28.04.2010 р. №/1, від
07.07.2010 р. №/2.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надав письмові заперечення
на касаційну скаргу відповідача за
змістом яких просив касаційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2008 р. по 30.09.2009 р., валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2008
р. по 30.09.2009 р., про що складено акт від
03.02.2010 р. №1057/23-7/30494268, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.п.4.1.6 п.4.1
ст.4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у результаті
чого занижено податок на прибуток у ІV
кварталі 2008 року на 93 744,00 грн. та
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
І квартал 2009 року, півріччя 2009 року та 9
місяців 2009 року на 365 860,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 16.02.2010 р.
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 140 616,00 грн., з яких
93 744,00 грн. за основним платежем та
46 872,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

У порядку адміністративного
узгодження вказаного податкового
повідомлення-рішення податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 28.04.2010 р.
№/1, від 07.07.2010 р. №/2,
аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток слугував висновок
податкового органу про не включення
позивачем до складу валового доходу у
перевіряємому періоді грошових коштів,
отриманих з інших джерел.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання укладених із фізичними
особами договорів комісії позивач
отримав на розрахунковий рахунок у
банку кошти у сумі 1 296
986,86 грн. З вказаної суми 556 150,00 грн. було
повернуто фізичним особам у зв'язку із
розірванням договорів комісії.

Зазначені кошти отримані на підставі
договорів комісії, умовами яких
передбачено, що комісіонер (позивач)
здійснює від свого імені за рахунок
комітента угоду по придбанню об'єкту
нерухомості, який знаходиться за
адресою: м. Сімферополь, вул.
Балаклавська, 55 (п. 1.1 договору).

За умовами договору, позивач
зобов'язувався у якості внеску за
договором здійснити будівництво
об'єкту за рахунок власних коштів, а
також коштів третіх осіб, залучених у
відповідності з законодавством, на
протязі 3-х років з моменту підписання
сторонами договору.

На думку відповідача, отримані
позивачем кошти були спрямовані на
будівництво жилого будинку, згідно
договору про пайову участь у
комплексному соціально-економічному
розвитку міста від 13.03.2008 р., укладеного
із виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради та
Управлінням капітального будівництва
Сімферопольської міської ради,
предметом якого було будівництво
жилого будинку у м. Сімферополі по
вул. Балаклавській, 55.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що будівництво житлового
будинку здійснювалось позивачем за
рахунок власних та кредитних грошових
коштів. Крім того, з довідки, наданої
позивачем вбачається, що грошові кошти,
які були отримані від комітентів,
використовувались у господарській
діяльності позивача.

Вказане спростовує висновок скаржника
про те, що кошти, отримані позивачем за
договорами комісії, були спрямовані
саме на будівництво та є фінансовими
послугами, які підлягають
оподаткуванню на підставі п.п.4.1.6 п.4.1
ст.4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до вказаної норми, валовий
доход - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно п.1.6 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
товари - матеріальні та нематеріальні
активи, а також цінні папери та
деривативи, що використовуються у
будь-яких операціях, крім операцій з їх
випуску (емісії) та погашення.

Продаж товарів, у розумінні п.1.31
вказаної статті, це будь-які операції,
що здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів. Не
вважаються продажем операції з надання
товарів у межах договорів комісії,
схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачу прав власності на такі товари.

За приписами п.п.7.9.1 п.7.9 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом, не включаються до валового
доходу і не підлягають оподаткуванню
кошти або майно, залучені платником
податку, зокрема, у зв'язку з залученням
платником податку майна на підставі
договору концесії, комісії,
консигнації, довірчого управління,
схову (відповідального зберігання), а
також згідно з іншими
цивільно-правовими договорами, що не
передбачають передачі права власності
на таке майно, з урахуванням положень
підпункту 7.9.6 цього пункту.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про
помилковість доводів податкового
органу щодо необхідності віднесення
отриманих позивачем за договором
комісії коштів до складу валового
доходу, з огляду на що спірне податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим залишити без задоволення.

2. Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2011 р. у справі №2а-8755/10/11/0170
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.