Справа № 826/17490/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

за участю представника позивача -
Солянка А.О., представника відповідача -
Лісовського Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоекспедиція» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоекспедиція» до
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоекспедиція»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 12.07.2013р. №, № та
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
державною податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Автоекспедиція»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо повноти
декларування та своєчасності сплати
податку на прибуток та податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Ювілайт», ТОВ «Зінат», ТОВ
«Ангстрем Континенталь» за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 26.06.2013р. № 449/22-509/36038044, в
якому зроблено висновок про порушення
позивачем вимог п.п. 14.1.228 статті 14, п.
138.1, 138.2, 138.8 статті 138, п.п. 139.1.1, 139.1.9
статті 139 ПК України, п. 1 та 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п.п. 2.5 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 248 311грн., в тому числі по
періодах: півріччя 2012 року - 70 126 грн.,
три квартали 2012 року - 248 311 грн., 2012 рік -
248 311 грн.; п. 44.1 статті 44, п. 185.1 статті 185,
п. 188.1 статті 188, п. 198.2, 198.3 статті 198, п.
201.1, 201.6, 201.10 статті 201 ПК України, наказу
Мінфіну «Про затвердження форми
податкової накладної та Порядку
заповнення податкової накладної» від
01.11.2011р. №1379, п. 1, 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п. 2.5
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ в розмірі 187 851 грн., в тому числі по
періодах: травень 2012 року - 30 050 грн.,
липень 2012 року - 64 884 грн., серпень 2012
року - 38 287 грн., вересень 2012 року - 53 911
грн., грудень 2012 року - 719 грн. та
завищено значення рядків 19 «Від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9)
(позитивне значення)» та 20.2
«Зарахування від'ємного значення
різниці поточного звітного
(податкового) періоду: до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (рядок 19
- рядок 20.1) (значення цього рядка
переноситься до рядка 21.1 декларації
наступного звітного (податкового)
періоду» декларації по податку на
додану вартість за червень 2012 року на 37
337 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.07.2013 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 372 466,50грн., в тому
числі основний платіж - 248 311грн. та
штрафні санкції - 124 155,50грн., №,
яким ТОВ «Автоекспедиція» збільшено
суму грошового зобов'язання з ПДВ в
розмірі 281 776,50грн., в тому числі
основний платіж - 187 851грн. та штрафні
санкції - 93 925,50грн. та №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ у розмірі 37 337грн.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що позивачем не
доведено реальності господарських
операцій по взаємовідносинам з
контрагентами ТОВ «Ювілайт», ТОВ
«Зінат» та ТОВ «Ангстрем
Континенталь», а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, в свою чергу,
довів правомірність прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним
рішенням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України). Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наступних умов: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (Замовник) та ТОВ
«Ювілайт» (Виконавець) укладено
договір про надання інформаційно -
консультаційних послуг №11-02-2012 від
11.01.2012р., відповідно до умов якого:
виконавець по замовленню замовника на
умовах, визначених в договорі
зобов'язується надати інформаційно -
консультаційні послуги. Замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
надані послуги виконавцю в порядку,
визначеним цим договором.

На підтвердження виконання вказаного
договору з ТОВ «Ювілайт» позивачем
надано до суду наступні первинні та
розрахункові документи: податкові
накладні, акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг), звіт про
інформаційно-консультаційні послуги,
платіжні доручення.

Проте у наданих позивачем до суду актах
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
вказано лише загальне найменування
робіт і не вказано зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції.

Крім того, 11 січня 2012 року між позивачем
(Замовник) та ТОВ «Зінат» (Виконавець)
укладено договір про надання
інформаційно - консультаційних послуг
№11-01-2012, відповідно до умов якого
виконавець по замовленню замовника на
умовах, визначених в договорі
зобов'язується надати інформаційно -
консультаційні послуги. Замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
надані послуги виконавцю в порядку,
визначеним цим договором.

Позивачем надано суду в підтвердження
виконаних робіт по договору наступні
первинні документи: податкові
накладні, акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг), звіт про
інформаційно-консультаційні послуги,
платіжні доручення.

Проте, у наданих позивачем до суду
актах здачі-прийняття робіт (надання
послуг) відсутній зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції.

Також, 21 червня 2012 року між позивачем
(Замовник) та ТОВ «Ангстрем
Континенталь» (Виконавець) укладено
договір №61 на транспортне
експедирування.

На підтвердження виконання вказаного
договору з ТОВ «Ангстрем Континенталь»
позивачем надано до суду акти
прийняття - здачі виконаних робіт,
податкову накладну, заявки на
перевезення вантажу, заявку на надання
транспортно-експедиційних послуг,
товарно-транспортні накладні, платіжні
доручення.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції, в податковому обліку
позивачем не включено в декларації з
податку на прибуток вартість отриманих
транспортних послуг та не сформовано
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«Ангстрем Континенталь».

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідач, в свою чергу, як на
підтвердження правомірності прийнятих
ним податкових повідомлень-рішень,
посилається на акт ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ювілайт» з питань правомірності
проведених господарських відносин з
контрагентами покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2009р. по
31.10.2012р. від 28.11.2012р. №5173/22-8/37700606, акт ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Зінат» щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 01.01.2009р. по 30.09.2012р.,
від 12.11.2012р. №4765/22-8/33887863, відповідно до
яких звіркою не встановлено факту
реального здійснення господарських
операцій підприємством; встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг)
за перевіряємий період, які підпадають
під визначення статті 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Крім того, згідно акту ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровськ про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Ангстрем Континенталь»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків №7208/224/33906299 від 21.12.2012р., не
встановлено факту поставок товарів,
робіт, послуг по ланцюгу ТОВ
«Інфотерм», ПП «СВ Гермес», ПВП
«Форест», ТОВ «Пасіфік», БПП «Сура» -
ТОВ ТОВ «Ангстрем Континенталь».
Перевіркою встановлено відсутність
документів, які б підтверджували факт
прийому/передачі товару. Підприємство
здійснювало діяльність спрямовану на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб.

З огляду на зазначене, податковий орган
дійшов висновку про те, що
взаємовідносини між ТОВ «Ювілайт», ТОВ
«Зінат» та ТОВ «Ангстрем Континенталь»
та позивачем не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає, що сам факт наявності у
платника податків податкових
накладних і платіжних доручень не може
бути єдиною та беззаперечною підставою
для формування податкового кредиту,
при наявності встановлення
відсутності реального здійснення
господарських операцій між платником
податків та його контрагентом, а саме
за відсутності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у
контрагента до вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст господарської
операції.

Так, згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. №
742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість с факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності. Витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Крім того, в Постанові Верховного суду
України від 08.09.2009 р. у справі № 21-737во09
зазначено, що про необґрунтованість
податкової вигоди може свідчити
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а також письмові
заперечення посадових осіб
контрагентів, що будь-яких документів,
угод, платіжних доручень, банківських
та господарських документів.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку, що відповідні
угоди не мали реального характеру, що
свідчить про необґрунтованість
позовних вимог та є підставою для
відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів наголошує на тому, що
реальність операцій позивачем суду не
доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автоекспедиція» залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 грудня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 15 липня2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.