Справа № 2а/2370/4541/2012
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2370/4541/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Катеринопільський
елеватор" до Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати вказану постанову,
оскільки вважає, що висновки не
відповідають чинному законодавству,
суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань
правомірності нарахування позивачем
сум відшкодування ПДВ на рахунок
платника у банку за лютий-березень 2012
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалося у
січні-лютому 2012 року. За результатами
вказаної перевірки складений акт від
05.11.2012 р. № 215/22-017/32580463.

За результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Катеринопільський елеватор» сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за лютий - березень 2012 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалось у січні - лютому
2012 року, складено акт № 215/22-017/32580463 від
05.11.2012, в якому зафіксовано порушення: п.
п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість 2 724 621 грн, в т.ч.: за
лютий 2012 року - 331 266 грн по ТОВ
«Агроперспектива» в сумі 36 746 грн, ПП
«Продекс» в сумі 40 612 грн, ТОВ «Фірма
«Імперія» в сумі 253 908 грн знято актом
позапланової перевірки від 08.08.2012 №
89/22-017/32580463 та зменшено залишок
від'ємного значення попереднього
податкового періоду, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р. 24 декларації);
за березень 2012 року на суму 2 028 341 грн за
результатами акту перевірки №
214/22-017/32580463 від 01.11.2012, та за
результатами даного акту перевірки на
суму 365 014 грн по взаємовідносинах з ФГ
«Себек-2007»; п. п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200 ПК
України, в результаті чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту на 2 784 732 грн, в т.ч.:
за лютий 2012 року в сумі 2 036 872 грн, в тому
числі сума 1 444 560 грн знята актом
перевірки № 214/22-017/32580463 від 01.11.2012, сума
227 298 грн знята актом позапланової
перевірки по ПП «Агролайф»; від 18.07.2012 №
70/22-017/32580463 винесено рішення форми В4 в
сумі - 227 298 грн та зменшено залишок
від'ємного значення попереднього
податкового періоду, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р. 24) в березні 2012
року на суму - 227 298 грн, сума 365 014 грн
знята за результатами даного акту
перевірки по взаємовідносинам з ФГ
«Себек-2007», за березень 2012 року в сумі 747
860 грн, в т.ч.: 732 714 грн по
взаємовідносинах з ФГ «Давос» та сума 15
146 грн по взаємовідносинах з ТОВ
«Агроперспектива».

На підставі результатів вказаної
перевірки, 16.11.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за березень 2012 року у розмірі 1
112 874 грн та нарахування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 556 437 грн

Не погодившись з податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, зважаючи на
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, докази щодо їх
підтвердження, керуючись актами
законодавства щодо цих правовідносин,
дійшов висновку, що заявлені в
адміністративному позові вимоги
підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
встановлено, що не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Положеннями п. 198.2
Податкового кодексу України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Отже, податкова
накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог
статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Згідно з матеріалами справи, позивачем
підписано договір з ТОВ
«Агроперспектива» № 1045-к від 29.11.2011 р.
на поставку сільськогосподарської
продукції терміном до 30.06.2012 р. Поставка
відповідно до ст. 1 договору
здійснювалася на умовах СРТ (склад
покупця) згідно з правилами Інкотермс
2000.

Окрім того, між позивачем та ФГ «Давос»
укладено договір №1225/к від 02.03.2012 р. на
поставку сільськогосподарської
продукції терміном до 30.06.2012. Поставка
відповідно до ст. 1 договору
здійснювалася на умовах СРТ (склад
покупця) згідно з правилами Інкотермс
2000.

Також, позивачем підписано договір з ФГ
«Себек-2007» за договором №1147/к від 09.02.2012
р. Поставка відповідно до ст. 1 договору
здійснювалася на умовах СРТ (склад
покупця) згідно з правилами Інкотермс
2000.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконання договорів підтверджуються
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими та податковими
документами, зокрема, договорами на
поставку сільськогосподарської
продукції; видатковими накладними, які
належним чином підписані та скріплені
печатками; податковими накладними, які
оформлені відповідно до закону та
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних; виписками з
банку на підтвердження оплати вартості
отриманого зерна; товаротранспортними
накладними на переміщення товару;
журналом реєстрації зважування на
автомобільних вагах; даними про рух
товарно-матеріальних цінностей на
складі позивача та використання
вказаного товару у господарській
діяльності; належним чином завіреними
копіями статутних документів
контрагентів, у тому числі витяг з
ЄДРПОУ на дату здійснення
господарських операцій.

Як зазначено вище, перевіркою не
встановлено факт безтоварності
господарської операції з придбання
позивачем товару (робіт, послуг) у
вищезгаданого контрагента.

Зазначене надало позивачу підстави для
формування податкового кредиту
внаслідок придбання вказаних робіт
(послуг) у відповідних податкових
періодах.

Отже, фактичне виконання вказаних
господарських операцій свідчить про їх
наповненість належним юридичним
змістом, що тягне за собою настання
передбачених законом правових
наслідків, зокрема, в частині
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість.

Щодо посилання відповідача на той факт,
що більшість товарно-транспортних
накладних мають дефекти оформлення, а
саме: відсутні дані щодо кількості
(ваги) товару, не скріплені печатками
перевізника та позивача як
вантажоодержувача - є необґрунтованими
та спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, всі
товарно-транспортні накладні містять
відмітку пункту прийому зерна з
зазначенням ваги, зараженості,
вологості, вартості зерна, склад, на
який прийнято зерно та містять підпис
особи, відповідальної за отримання
вказаного товару. Крім того, відповідно
до п. 11.5. Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р. № 363,
згідно з яким замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом / при необхідності
печаткою (штампом). Тобто, відповідно до
вказаних правил обов'язковою умовою є
наявність підпису на
товарно-транспортній накладній, що в
даному випадку позивачем дотримано.
Копії вказаних товаротранспортних
накладних містяться в матеріалах
справи.

Крім того, доводи відповідача про те, що
дані про кількість, які вказані у
товарно-транспортних накладних
істотно менші, ніж зазначені у
видаткових накладних та податкових
накладних є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи, а
саме: - 11.02.2012 згідно даних журналу
реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 15200 кг, згідно
товаротранспортної накладної № 663445
від 11.02.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 31920, маса тари 16720,
маса нетто - 15200; 18.02.2012 згідно даних
журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 22160 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 665076
від 18.02.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 36460, маса тари 14200,
маса нетто - 22160; 20.02.2012 згідно даних
журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 16740 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 663447
від 20.02.2012 року на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 30380, маса тари 13640,
маса нетто - 16740; 21.02.2012 згідно даних
журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 20140 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 665087
від 21.02.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 35140, маса тари 15000,
маса нетто - 20140; 22.02.2012 згідно даних
журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 14020 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 665090
від 22.02.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 28960, маса тари 14940,
маса нетто - 14020; 26.02.2012 згідно даних
журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 9940 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 665089
від 22.02.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 196580, маса тари
96400, маса нетто - 9940; 07.03.2012 року згідно
даних журналу реєстрації зважування на
автомобільних вагах, видаткових
накладних, податкових накладних
зазначена кількість 22720 кг., згідно
товаротранспортної накладної № 1 від
07.03.2012 на штампі пункту прийому
зазначено маса брутто 36440, маса тари 13720,
маса нетто - 22720.

Окрім того, податковий орган
посилається, зокрема, також і в
апеляційній скарзі, на відсутність
печаток покупця на видаткових
накладних та інші недоліки видаткових
накладних.

Щодо таких тверджень відповідача, то
суд апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, встановив, що
позивач надав повторно суду видаткові
накладні, де усунено вказані недоліки.

Окрім того, що стосується податкових
накладних, то судом встановлено, що
податкові накладні містять всі
необхідні реквізити та оформлені
належним чином, із акту перевірки
вбачається, що порушень при їх
оформленні в ході проведення перевірки
не встановлено. При цьому, контрагенти
позивача станом на момент виписки
податкових накладних перебували у
статусі платника податку на додану
вартість та мали дійсне свідоцтво
платника ПДВ.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що зміст договорів,
укладених між позивачем та його
контрагентами не суперечать актам
цивільного законодавства, фактів, які
свідчили б про те, що предмети договору
не відповідають дійсним намірам сторін
і що ці наміри спрямовані на ухилення
від сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначеного договору, судом
не встановлено, вказаних доказів у
відповідності до положень статті 71 КАС
України відповідачем не надано.

Що стосується відсутності ненадання
позивачем подорожніх листів, про що
зазначає апелянт, то суд апеляційної
інстанції зазначає таке.

14.08.11 набув чинності Закон України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо усунення надмірного
державного регулювання у сфері
автомобільних перевезень». Цим законом
видалено з ряду законодавчих актів
термін «дорожній лист» та вимоги щодо
необхідності його перевірки. Також
дано вказівку Кабміну привести у
відповідність до цього закону свої
документи.

Незважаючи на цей Закон України, чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин залишався Наказ
Держкомстату України «Про
затвердження типової форми первинного
обліку роботи службового легкового
автомобіля та Інструкції про порядок
її застосування» від 17.02.1998 р. № 74,
(даний наказ втратив чинність 16.04.2013
року).

Проте, оскільки Закон України має вищу
юридичну силу ніж Наказ Держкомстату
України, то суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апелянта щодо
обов'язкової наявності подорожніх
листів.

Окрім того, апелянт в апеляційній
скарзі зазначає про те, що оскільки ТОВ
«Катеринопільський елеватор» тривалий
час працює на ринку зернових послуг, то
повинен бути обізнаний щодо
контрагентів, які створені лише для
надання податкової вигоди без
реального здійснення господарських
операцій.

Проте, суд апеляційної інстанції
зауважує з цього приводу, що наведені
податковим органом твердження та
докази не свідчать про однозначну
неправомірну діяльність контрагентів
позивача, та самого позивача зокрема.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
суд апеляційної інстанції вважає, що
належними та допустими доказами
підтверджується правомірне формування
позивачем витрат та податкового
кредиту, а тому прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 16.11.2012
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за березень 2012 року у розмірі 1
112 874 грн та нарахування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 556 437 грн
є протиправними та підлягає
скасуванню.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст.
197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В.Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.