Справа № 813/3085/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/3085/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до
Реєстраційної служби Пустомитівського
районного управління юстиції
Львівської області, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» (далі - позивач, ПАТ
«УкрСиббанк») з адміністративним
позовом до Реєстраційної служби
Пустомитівського районного управління
юстиції Львівської області (далі -
відповідач, РС Пустомитівського РУЮ),
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому, з врахуванням
заяви про зменшення позовних вимог
/а.с.59-60/, просить:
- зобов'язати відповідача
перенести з Реєстру прав власності на
нерухоме майно до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно запис
про реєстрацію за ОСОБА_3 права
власності на об'єкт нерухомого майна за
реєстраційним номером 7114787, а саме
житлового будинку з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1;
- зобов'язати відповідача
скасувати запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію за ОСОБА_3 права власності
на об'єкт нерухомого майна за
реєстраційним номером 7114787, а саме
житлового будинку з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1;
- зобов'язати відповідача
перенести до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно запис
про реєстрацію за ОСОБА_4 права
власності на об'єкт нерухомого майна за
реєстраційним номером 7114787, а саме
житлового будинку з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідне майно перебуває в іпотеці
АТ «УкрСиббанк». Відділом ДВС
Пустомитівсткого РУЮ Львівської
області відкрито виконавче
провадження про стягнення боргу з
ОСОБА_4 на користь банку, яке на даний
час триває. В той же час на підставі
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 03.03.2012 року
право власності на це майно визнано за
ОСОБА_3, про що БТІ, відповідно до
діючого тоді законодавства, 20.04.2012 року
зроблено запис у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно. Надалі,
17.01.2014 року рішенням Апеляційного суду
Львівської області рішення
Пустомитівського районного суду від
03.03.2012 року скасовано, у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на вищезазначене
нерухоме майно відмовлено. Таким чином,
на думку позивача, відпала підстава для
реєстрації права власності на
вищезазначене майно за ОСОБА_3, а
зроблений БТІ запис порушує права АТ
«УкрСиббанк» як стягувача та
іпотекодержателя, перешкоджає
проведенню виконавчих дій щодо
звернення стягнення на дане майно.
Однак, коли АТ «УкрСиббанк» звернулося
до РС Пустомитівсткого РУЮ з
клопотанням перенести запис з Реєстру
прав власності на нерухоме майно до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та зареєструвати його
за ОСОБА_4, відповідач відмовився
вчиняти ці дії мотивуючи тим, що вони не
передбачені діючим законодавством.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві та
заяві про зменшення позовних вимог,
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав
викладених у письмовому запереченні
/а.с.38-40/, вважає, що відповідач
неправильно розуміє законодавство в
частині реєстрації права власності на
нерухоме майно, а дії та рішення
реєстраційної служби є правомірними та
повністю відповідають діючому
законодавству. Просив у задоволенні
позову відмовити.

Треті особи у судове засідання не
з'явилися, явку уповноважених
представників не забезпечили, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, пояснень з
приводу позовних вимог, клопотань про
відкладення розгляду справи чи іншого
змісту не подавали.

Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -

в с т а н о в и в :

Реєстраційною службою
Пустомитівського районного управління
юстиції Львівської області розглянуто
заяву ПАТ «УкрСиббанк» № 30-5/267 від
13.03.2014 року з приводу державної
реєстрації житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 та повідомлено наступне.
Державна реєстраційна служба не є
правонаступником бюро технічної
інвентаризації, органів земельних
ресурсів та органів місцевого
самоврядування, реєстраційні справи не
були передані органам державної
реєстрації прав. Відтак перенесення та
скасування запису з Реєстру прав
власності на нерухоме майно до
Державного реєстру речових прав є
неможливим. Для скасування запису про
державну реєстрацію необхідно
відповідне право власності
зареєструвати у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно та
подати документи до органу державної
реєстрації прав або нотаріусу
визначені у Порядку про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
року № 868 /а.с.12-13/.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
у перенесенні та скасуванні запису про
державну реєстрацію позивач звернувся
до суду з відповідним позовом.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підтвердження того, що власником
майна щодо якого виник спір є ОСОБА_4
позивачем надано суду:

- рішення Пустомитівського районного
суду від 03.03.2012 року у справі № 2-1316/2184/11,
яким визнано за ОСОБА_3 право власності
на житловий будинок з господарськими
будівлями за адресою АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0526 га, на якій
розміщено цей будинок /а.с.7-8/;

- рішення апеляційного суду Львівської
області від 17.01.2014 року у справі №
1316/2184/11, прийняте за апеляційною
скаргою ПАТ «УкрСиббанк», яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
житловий будинок відмовлено /а.с.10-11/.

Таким чином, на думку позивача слід
перенести з Реєстру прав власності на
нерухоме майно до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
відповідний запис про власника майна,
скасувати його та зареєструвати запис
про справжнього власника майна, що
відновить права ПАТ «УкрСиббанк» як
іпотекодержателя і дасть можливість
закінчити виконавче провадження щодо
звернення стягнення на відповідне
майно.

Вирішуючи дану справу суд керується
наступним.

Законом України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначені
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації згідно з цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
(далі -Закон № 1952-IV).

З 01.01.2013 року реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється в порядку
передбаченому Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 р. № 1952-IV, в редакції Закону
України від 11.02.2010 р. № 1878-VI, зі змінами і
доповненнями (далі - Закон № 1952).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1952-IV
записи до відповідного реєстру
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. Державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно
здійснюється за заявочним принципом.

Відповідно до п. 8 Порядку державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, для проведення
державної реєстрації речових прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав заяву форму та вимоги
до заповнення якої встановлює
Міністерство юстиції України. Заявник
подає разом із заявою органові
державної реєстрації прав необхідні
документи, визначені порядком, їх
копії, документи що підтверджують
внесення плати за надання витягу з
реєстру та документи про сплату
державного мита (крім випадків, коли
особа звільнена від сплати державного
мита та/або плати за надання витягу
відповідно до п. 13 Порядку). За
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію або рішення про
відмову у такій реєстрації (п. 20
Порядку). Відповідно до п. 22 Порядку
державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію вносить записи до
Державного реєстру прав. Після
внесення запису до Державного реєстру
прав державний реєстратор формує витяг
з державного реєстру прав.

Таким чином, суд погоджується з
відповідачем, що будь-які дії в реєстрі
можна здійснити за наявності
зареєстрованої заяви, поданих до неї
визначених Порядком необхідних
документів та прийнятого на підставі
їх рішення про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень.

У своїй відмові у вчиненні
реєстраційних дій № 02.2-04/205 від 21.03.2014
року відповідач зазначає, необхідний
для їх вчинення перелік документів,
згідно з Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 року № 868
/а.с.12-13/.

Також, відповідач зазначає, що не є
правонаступником бюро технічної
інвентаризації, проти чого не
заперечує позивач, а відтак
перенесення та скасування записів
цього органу не є можливим.

Крім того, відповідач вказує на ч. 7 ст. 16
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», згідно з якою
державна реєстрація проводиться на
підставі заяви власника, іншого право
набувача, сторони правочину, за яким
виникло право.

У взаємозв'язку з цією нормою суд не
бере до уваги посилання позивача на
неможливість звернення ОСОБА_4 до
реєстраційної служби з заявою про
реєстрацію відповідного майна, з тих
підстав, що той вже реалізував свій
обов'язок як власник майна,
зареєструвавши його в Реєстрі прав
власності.

Так само, суд не бере до уваги посилання
позивача на те, що ОСОБА_4 на даний час
не є власником майна, адже згаданим
вище рішенням Апеляційного суду
Львівської області /а.с.10-11/ у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
житловий будинок - відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті,
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про доведення правомірності
дій вчинених реєстраційною службою, а
отже позовні вимоги є необґрунтовані
та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано о 17.00 год. 14.07.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.