Справа № 820/10828/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2014 р.
№ 820/10828/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
Дідури А.М.,

представника відповідача - Гаркуши О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд"

до Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 16.05.2014 р. винесене
Основ'янською об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
на момент винесення відповідачем
податкового повідомлення - рішення №
від 16.05.2014 р., податкове
повідомлення - рішення 30.04.2014 р. за №
000892205 не вступило в закону силу, а тому
відповідач не мав законних підстав
проводити нарахування штрафних
санкцій у розмірі 50% на підставі п.123.1
ст.123 Податкового Кодексу України, що є
підставою для його скасування. Інших
доводів представник позивача суду не
надав.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржуване в даній справі
податкове повідомлення - рішення за
№ від 16.05.2014 р. є цілком законним
та обґрунтованим, винесеним відповідно
до чинного законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Основ'янською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі п.200.10 ст.200 Податкового
кодексу України, в порядку статті 76
глави 8 Податкового кодексу України
проведено камеральну (електронну)
перевірку податкової звітності з
податку на додану вартість за лютий 2014
року Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд", за
результатами якої відповідачем
складено акт №1334/20-38-22-04-08/32135104 від
18.04.2014 р.

При перевірці використано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за лютий 2014 року від 20.03.2014
року № з додатками до неї (додаток
5 від 20.03.2014р. № та реєстри виданих
та отриманих податкових накладних
№), надану до відповідача по
справі в електронному вигляді та бази
даних Міністерства доходів і зборів
України.

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновки про порушення пунктів 201.10 та
201.6 статті 201, пунктів 198.2, 198.6 статті 198
розділу V Податкового кодексу України,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд"
неправомірно включено до складу
податкового кредиту у лютому 2014 року
суму ПДВ у розмірі 44325,0 грн., а саме:
"Олімп-Трейд", відповідно до реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних за лютий 2014 року до складу
податкового кредиту включило суму ПДВ
у вказаному вище розмірі по податковим
накладним отриманим від ТОВ «Олімп»
№429 від 20.02.2014р. та №430 від 20.02.2014р. (рядок
363 та 390), які не зареєстровані у Єдиному
реєстрі податкових накладних.

За результатами камеральної перевірки
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 16.05.2014
р., яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 44325,0 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 22162,50 грн.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Олімп-Трейд" 20.03.2014 року засобами
електронного зв'язку подало до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області звітну декларацію
з податку на додану вартість за лютий
2014 року № разом з розшифровками
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів №
(додаток 5).

У лютому 2014 року позивачем до складу
податкового кредиту включено суму ПДВ
у розмірі 44325,0 грн. по податковим
накладним отриманим від ТОВ «Олімп»
№429 від 20.02.2014р. та №430 від 20.02.2014р., що
підтверджується реєстром отриманих
податкових накладних за лютий 2014 р.
(рядок 363 та 390).

Однак, в ході проведення камеральної
перевірки Основ'янською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Харківській області було виявлено, що
вказані вище податкові накладні не
зареєстровані у Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Даний факт підтверджений в ході
розгляду справи та досліджено
відомості, які надані контролюючим
органом, а саме виписку з Єдиного
реєстру податкових накладних

Суд зазначає, відповідно до п.198.2. ст.198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: у паперовому вигляді; в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Абзацом 1, 2, 3 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України визначено,
що податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних (абз. 8 п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України).

Згідно із абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX
Податкового кодексу України визначено,
що реєстрація податкових накладних
платниками податку на додану вартість -
продавцями в Єдиному реєстрі
податкових накладних запроваджується
для платників цього податку, у яких
сума податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить: понад 1
мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;
понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011
року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня
2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня
2012 року.

Податкова накладна, яка відповідно до
пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Кодексу
підлягає реєстрації у Єдиному реєстрі
податкових накладних, надається
покупцю тільки після реєстрації, що
здійснюється в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. При цьому
у верхній лівій частині податкової
накладної робляться відповідні
відмітки (потрібне виділяється
поміткою "Х").

З аналізу вищезазначених правових норм
випливає, що покупець товару має право
формувати податковий кредит лише на
підставі виданої йому продавцем
належним чином оформленої податкової
накладної, яка у разі встановлення
розміру ПДВ понад 10 тисяч гривень (з 01
січня 2012 року) підлягає обов'язковій
реєстрації продавцем товару в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Зі змісту положень п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, зокрема
абз. 9 цього пункту, слідує, що
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
позбавляє покупця права на віднесення
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту.

Отже, покупець, який не бажає настання
для себе наслідків передбачених абз. 9
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, має право, згідно із абз. 8 п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
звіряти дані отриманої податкової
накладної на відповідність із даними
Єдиного реєстру податкових накладних.

Окрім цього, абзацом 11 та 12 пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Крім того, суд зазначає, відповідно до
п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
недоплати та штраф у розмірі трьох
відсотків від такої суми до подання
такого уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Якщо після подачі декларації за
звітний період платник податків подає
нову декларацію з виправленими
показниками до закінчення граничного
строку подання декларації за такий
самий звітний період або подає у
наступних податкових періодах
уточнюючу декларацію внаслідок
виконання вимог пункту 169.4 статті 169
цього Кодексу, то штрафи, визначені у
цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, суд зазначає, що
підприємство позивача жодних уточнень
чи змін до податкової звітності,
передбачених статтею 50 Податкового
кодексу України, не вносило.

Дана обставина представником позивача
в судовому засіданні не
заперечувалась.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що податкові накладні №429 та
№430 від 20.02.2014 року не зареєстровані у
Єдиному реєстрі податкових накладних,
та відповідно до вищевказаних приписів
податкового законодавства та
фактичних обставин справи
підприємство позивача не мало права на
включення суми ПДВ у розмірі 44325,0 грн.
до складу податкового кредиту за лютий
2014 року.

Крім того, відповідно до п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Посилання представника позивача на те,
що постановою Харківського окружного
адміністративного суду по справі №
820/9792/14 скасовані податкові
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 30.04.2014 року № та
№, що унеможливлює нарахування
штрафних санкцій у розмірі 50% на
підставі п.123.1 ст.123 Податкового Кодексу
України суд не приймає до уваги, з
огляду на наступне.

На момент прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
контролюючий орган не мав доказів
оскарження вказаних вище рішень та не
мав змоги врахувати дані обставини.
Крім того, вказана вище постанова суду
не набрала законної сили, а факт
повторності не заперечується
позивачем по справі.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до матеріалів справи не
надано документів, які б спростовували
висновки контролюючого органу, що
зазначені в акті перевірки про
встановлені порушення податкового
законодавства.

За таких обставин, висновки
контролюючого органу, що викладенні в
акті перевірки відповідають дійсності,
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення відповідача відповідає ч.3 ст. 2
КАС України, а тому позовні вимоги
позивача є необґрунтованими,
спростовуються зібраними доказами по
справі та не підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме
Глави 7 Розділу 2, суд вважає за
необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір
сплати судового збору визначений
Законом України "Про судовий збір" від 8
липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, відповідно до
підпункту 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої
частини вимоги, суд вважає за необхідне
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд" решту
суми судового збору в розмірі 1162,0 грн.
на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд" до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олімп-Трейд" () суму судового збору в
розмірі 1162.0 грн. (одна тисяча сто
шістдесят дві гривні 00 копійок) на
користь Державного бюджету України
(отримувач: УДКСУ у Червонозаводському
районі м.Харкова Харківській області,
код: 37999628, МФО банку: 851011, назва банку: ГУ
ДКСУ в Харківській області, рахунок
4011, призначення платежу: Судовий
збір).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21
липня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко