Справа № 810/3918/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3918/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління пенсійного фонду України у
м. Ірпені Київської області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
пенсійного фонду України у м. Ірпені
Київської області про визнання
протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління пенсійного фонду
України у м. Ірпені Київської області
про визнання дій протиправними та
скасування вимоги про нарахування сум
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування № Ф69
від 24 квітня 2013 року і
повідомлення-розрахунку до нього.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу управління Пенсійного фонду
України у місті Ірпені Київської
області №Ф69 від 24 квітня 2013 року про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 4572 (чотири
тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 42 коп.
В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2013
року та ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст.
196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 зареєстрована як фізична
особа-підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Крім того, з вересня 2011 року позивач
перебуває на обліку в управління
пенсійного фонду України у місті
Ірпені Київської області та отримує
пенсію за віком, призначену із
зниженням пенсійного віку відповідно
до вимог статті 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи" як особі,
яка постійно проживає або постійно
працює на території зони посиленого
радіоекологічного контролю і
відноситься до категорії 4.

24 квітня 2013 року управлінням
Пенсійного фонду складено
повідомлення-розрахунок № 69 про сплату
єдиного внеску за 2012 рік у сумі 4572,42
грн., на підставі якого винесено та
направлено позивачу вимогу №69 про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Вважаючи вказану вимогу протиправною,
позивач звернулася з вказаним позовом
до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
пенсіонери за віком можуть бути
платниками єдиного соціального внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з серпня 2011 року
лише на добровільних засадах, а тому
відповідач неправомірно зобов'язав
позивача сплатити єдиний соціальний
внесок за відповідний період.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

У відповідності з п. 4 ч.1 ст.4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування», платником єдиного внеску
є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Частиною 4 статті 4 цього Закону
передбачено, що особи, зазначені в п. 4
ч.1 цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно ст. 1 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Даним Законом
передбачені такі види пенсійних
виплат, як пенсія за віком, пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання ( в т. ч. каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені ст. 26 зазначеного
Закону.

Це вказує на те, що від сплати
єдиного внеску звільняються
пенсіонери, пенсія яких призначена
відповідно до положень ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-ХІІ (далі - Закон України № 796)
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону
України № 796 для встановлення пільг і
компенсацій визначаються такі
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони станом на
01.01.1993 прожили або відпрацювали чи
постійно навчалися у цій зоні не менше
чотирьох років, - категорія 4.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу пенсія призначена на
підставі статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Так, ця
обставина лише підтверджує той факт, що
позивач вийшла на пенсію саме за віком,
хоч і на пільгових умовах, що і
зазначається у її пенсійному
посвідченні.

Колегія суддів зазначає, що знижений
граничний вік виходу на пенсію осіб,
які підпадають під дію ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не є підставою для
висновку про виплату пенсії позивачу з
інших підстав і він є пенсіонером в
розумінні визначення поняття
«пенсіонер», яке дається у Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

А тому на позивача, як на пенсіонера в
розумінні норм вищенаведеного Закону,
поширюються положення ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». З огляду на те,
що такі пенсіонери за віком можуть бути
платниками єдиного соціального внеску
виключно на добровільних засадах, суд
першої інстанції при розгляді даної
справи вірно прийшов до висновку про
неправомірність дій відповідача щодо
зобов'язання позивача доплатити єдиний
соціальний внесок.

Крім того, колегія
суддів зазначає, що згідно з ч. 7 ст. 1
Закону України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» (далі -
Закон № 3609-VI) ст. 4 Закону № 2464-VI
доповнено ч. 4, згідно з якою особи, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни
відповідно до ч. 1 розділу II Прикінцевих
та перехідних положень Закону № 3609-VI
набули чинності з дня, наступного за
днем його опублікування, а саме з 06.08.2011.
Положення статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». А відтак, пенсія
за віком може бути надана особі яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Аналогічна
правова позиція викладена у постановах
Вищого адміністративного суду України
від 04.04.2013 у справі К/800/8411/13 та від 26.03.2013
у справі К/9991/72976/12.

Таким чином, вимога № Ф69 від 24
квітня 2013 року є незаконною і підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції дав
ґрунтовний аналіз нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, що об'єктивно
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
своїх рішень.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України у м. Ірпені
Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.