Справа № 820/7870/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р.Справа № 820/7870/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2014р. по справі № 820/7870/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Публічного акціонерного
товариства "ГОНГ"

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Публічного акціонерного
товариства "ГОНГ", в якому просив
стягнути адміністративно-господарські
санкції за незайняті робочі місця,
призначені для працевлаштування
інвалідів у 2013 році в сумі 48851,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що оскільки у 2013 році відповідачем в
порушення вимог ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" не було виконано
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, у
кількості 2 робоче місце, що має
наслідком накладення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 48851,16 грн. Враховуючи, що
відповідачем в добровільному порядку
не було сплачено суму санкцій, то вони
підлягають стягненню на підставі
рішення суду.

Постановою Харківського окружного
адміністративного від 05.06.2014 року в
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного від 05.06.2014 року та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення ст.ст. 18-20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відповідно до ст.19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" обов'язок
роботодавця по працевлаштуванню
інваліда вважається припиненим з
моменту введення створеного для
інваліда робочого місця в дію шляхом
працевлаштування на ньому інваліда. А
тому, оскільки підприємством не було
виконано обов'язку щодо
працевлаштування інвалідів, то
останній має обов'язок сплатити суму
адміністративно господарські санкції
у розмірі 48851,16 грн.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники позивача та відповідача
у судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно поданого ПАТ "ГОНГ"
Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів №10 - ПІ за
2013 рік середньооблікова кількість
штатних працівників у 2013 році
становила 86 осіб, з них
середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників на
підприємстві становить 1 особи,
чисельність інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" становить 3 особи. Середня
річна заробітна плата штатного
працівника становить 24425,60 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем були вчинені всі
передбачені законодавством заходи
щодо створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, в зв'язку з
чим, заявлена сума
адміністративно-господарських санкцій
є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, в тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
потреб реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З аналізу наведених положень Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
витікає, що підприємства зобов'язані не
лише створювати робочі місця для
інвалідів, а і повинні надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, які
спрямовані на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 4%
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості 1 робочого місця.

Згідно з пунктом 2 статті 19 Закону
України "Про зайнятість населення",
Державна служба зайнятості має право
направляти для працевлаштування на
підприємства, в установи і організації
всіх форм власності при наявності там
вільних робочих місць (вакантних посад)
громадян, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки, а
інвалідів, крім того, - відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікації і знань та з урахуванням
їх побажань.

Підприємства, установи і організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частина 3 статті 18-1 Закону вказує, що
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Відповідно до п.2 "Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування",
затвердженого постановою КМ України N 70
від 31.01.2007р. інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19.12.2005 р.,
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Однак на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
інформувати про таку кількість
створених робочих місць органи
працевлаштування інвалідів.

Як було встановлено під час розгляду
справи у суді першої інстанції та
підтверджено під час апеляційного
перегляду, що відповідачем щомісяця
протягом 2013 року направлялись до
Харківського міського центру
зайнятості звіти за формою № 3-ПН про
наявність вакансій.

На підставі зазначених звітів, 22.07.2013
року Харківський міський центр
зайнятості направив на
працевлаштування до ПАТ "ГОНГ"
прибиральником території ОСОБА_1, який
був прийнятий на роботу згідно наказу
№144-к від 02.08.2013 року.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" та належне інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць на підприємстві
та потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що на підприємство покладається
обов'язок по створенню, виділенню та
самостійному працевлаштуванню
інвалідів, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки
законодавством України передбачений
лише обов'язок щодо створення робочих
місць для інвалідів, їх атестування та
інформування про кількість створених
робочих місць.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку із
виконанням відповідачем передбачених
законодавством заходів щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць, шляхом подання кожного
місяця звітів за формою № 3-ПН "Про
наявність вакансій", колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо виконання
підприємством вимог Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів, та як наслідок,
безпідставності заявлених позовних
вимог про стягнення суми
адміністративного господарських
санкцій.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
в порушення вищезазначених вимог, не
було надано належних та допустимих
доказів, які б свідчили про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
по справі №820/7870/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі №820/7870/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.