Справа № 2-602/10
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
Справа №
9104/16759/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в місті Кузнецовську
Рівненської області на рішення
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 02 серпня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Кузнецовську Рівненської
області про визнання дій відповідача
незаконними та зобов»язання здійснити
перерахунок пенсії, -

В С
Т А Н О В И В :

18.06.2010 року позивач звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в місті Кузнецовську
Рівненської області, в якому просив
зобов'язати УПФУ провести перерахунок
та виплатити позивачу державну та
додаткову пенсії на підставі ст. 50 та
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 02.09.2009 року.

Рішенням Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 02 серпня 2010
року позов задоволено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив відповідач управління
Пенсійного фонду України в місті
Кузнецовську Рівненської області,
вважає його таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, зокрема,
що при розрахунку пенсії позивача не
враховано положення ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки мінімальний розмір пенсії за
віком, визначений абзацом 1 частини 1
цієї статті застосовується виключно
для визначення розміру пенсій,
призначених згідно з цим законом, а
пенсія позивачу призначена згідно із
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Обчислення розміру пенсій
по інвалідності особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, регулюється постановами
Кабінету Міністрів України, в яких
відсутнє посилання на визначення
мінімального розміру пенсії
відповідно до законів про державний
бюджет України.

У відповідності до ч.1 ст.197 КАС України
суд вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 є особою, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Її віднесено до категорії 1,
що підтверджується копією посвідчення
(а.с.5). З копії довідки МСЕК №164013 від
28.09.2009 року вбачається, що позивачу
встановлено ІІ групу інвалідності на
захворювання, пов'язане з наслідками
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в управління
Пенсійного фонду України в місті
Кузнецовську Рівненської області, яким
і встановлено розмір пенсії.

Право позивача на одержання пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що пенсія
позивача у відповідності до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як інваліда ІІ групи не може бути
нижчою від 8 (восьми) мінімальних пенсій
за віком, цією ж нормою передбачено, що
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із Законом про Державний бюджет
України та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008
року, постанова Кабінету Міністрів
України №530 від 28.05.2008 року «Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян», оскільки останні
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав позивача згідно ст. 50 та
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла до висновку, що положення ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Разом з тим, наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо наявності законних
підстав для визнання неправомірними
дій управління Пенсійного фонду
України в місті Кузнецовську
Рівненської області щодо відмови в
перерахунку позивачу пенсії по
інвалідності згідно з ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком.

Крім того колегія суддів приходить до
обгрунтованого висновку, що після
визнання неконституційними окремих
положень Закону України «Про Державний
бюджет на 2008 рік» згідно рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року, зміни до ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» внесені не були, а тому
позивач має право на перерахунок
основної та додаткової пенсії по
інвалідності у редакції закону, яка
діяла до 01 січня 2008 року.

На момент подання вказаної позовної
заяви та розгляду її судом першої
інстанції дані правовідносини у
відповідності до п.2 ч.1 ст.15 ЦПК України
(в редакції, чинній до моменту
ухвалення рішення Конституційного
суду України № 19-рп/2010 від 09 вересня 2010
року) повинні були розглядатися у
порядку цивільного судочинства. А тому
в даному випадку мав би
застосовуватися строк позовної
давності, що встановлюється ст. 257 ЦК
України, тривалістю у три роки, який
вірно був застосований судом першої
інстанції.

Однак, відповідно до рішення
Конституційного суду України №19-рп/2010
від 09 вересня 2010 року положення п.2 ч.1
ст.15 ЦПК України було визнано
неконституційним та втратило чинність.
Таким чином, подальший розгляд даної
справи в порядку цивільного
судочинства неможливий.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах, здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Однак, враховуючи те, що на даний час
вказані правовідносини підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, то застосування строків
позовної давності згідно Кодексу
адміністративного судочинства України
фактично означатиме застосування
правила зворотної дії у часі норм
процесуального закону, що є порушенням
права позивача на доступ до правосуддя,
передбаченого статтею Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Верховною Радою
України 17 липня 1997 року. Аналогічну
позицію висловлено Європейським судом
з прав людини у рішенні в справі
«Мельник проти України» від 28 березня
2006 року. А тому колегія суддів
приходить до висновку про доцільність
застосування норм цивільного
судочинства, а саме трьохрічного
строку позовної давності.

Відтак, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, рішення суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд першої
інстанції в повному обсязі захистив
права та законні інтереси позивача,
інваліда ІІ групи, а тому апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, 197, п.1 ч. 1 ст. 198,
200, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Кузнецовську Рівненської області
залишити без задоволення

Рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 02 серпня 2010
року у справі № 2-602/10- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М.Обрізко

Н.Г.Левицька