Справа № К/9991/33267/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ К/9991/33267/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011 р.

у справі №2а/0570/3040/2011

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Горлівський комбінат
хлібопродуктів»

до Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області,

за участю третьої особи - Головного
управління державного казначейства
України в Донецькій області,

про скасування першої податкової
вимоги,

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство
«Горлівський комбінат хлібопродуктів»
(далі - позивач) звернулося до суду з
позовом до Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області (далі - відповідач)
про скасування першої податкової
вимоги.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 10.05.2011 р., позовні вимоги задоволено:
скасовано першу податкову вимогу від
27.10.2010 р. № 1/180 та стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача 3,40 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Головне управління державного
казначейства України в Донецькій
області 18.10.2010 р., згідно
Порядку взаємодії між органами
Державного казначейства України та
органами Державної податкової служби
України в процесі виконання державного
та місцевих бюджетів за доходами та
іншими надходженнями, затвердженого
наказом Державного казначейства
України та Державної податкової
адміністрації України від 25.04.2002 р.
№74/194, направило до податкової
інспекції подання №37 на суму
427 584,55 грн. та №38 на суму 172 248,18
грн., згідно яких за позивачем
рахується пеня за несплату бюджетних
позичок за державними замовленнями за
1996-1997 роки.

27.10.2010 р. відповідачем на адресу
позивача надіслано першу податкову
вимогу №1/180, згідно якої останній має
податковий борг перед бюджетом за
бюджетними позичками, що складає 599 832,73
грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» направлення
податкової вимоги можливо лише після
узгодження податкового боргу, а сума,
по якій винесена оскаржувана податкова
вимога, є спірною і неузгодженою на
момент винесення вимоги.

Крім того, суди зазначили, що при
розгляді справи не надано доказів про
наявність у позивача заборгованості за
бюджетними позичками, на яку б могла
нараховуватись пеня.

Згідно з п.п. 6.2.1 п.6.2 ст.6 вказаного
Закону, у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Якщо контролюючий орган, що провів
процедуру узгодження суми податкового
зобов'язання з платником податків, не є
податковим органом, такий контролюючий
орган надсилає відповідному
податковому органу подання про
здійснення заходів з погашення
податкового боргу платника податків, а
також розрахунок його розміру, на
підставі якого податковий орган
надсилає податкові вимоги.

Згідно п. 4 ст. 17 Бюджетного Кодексу
України, у разі невиконання юридичними
особами своїх зобов'язань щодо
погашення та обслуговування наданих на
умовах повернення кредитів, залучених
державою або під державні гарантії,
інших гарантованих державою
зобов'язань, та стягнення
заборгованості перед Державним
бюджетом України з наданих
підприємствам і організаціям позичок
із державного бюджету, позичок, наданих
за рахунок коштів, залучених державою
або під державні гарантії, плати за
користування цими позичками органи
стягнення застосовують механізм
стягнення цієї заборгованості у
порядку, передбаченому законом для
стягнення не внесених у строк податків
і неподаткових платежів, включаючи
погашення такої заборгованості за
рахунок майна боржників.

За приписами п. 1.3 ст. 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетам та
державними цільовими фондами»
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Законом
України Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетам та державними
цільовими фондами», узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Отже, податкова вимога формується
органом державної податкової служби
після закінчення ним процедури
узгодження податкового зобов'язання
або внаслідок отримання подання від
контролюючого органу, який не є
податковим органом, сформованого після
закінчення процедури узгодження суми
податкового зобов'язання. Здійснення
узгодження зобов'язання контролюючим
або податковим органом та його
несвоєчасна сплата є визначальною
умовою поняття податкового боргу, який
є предметом податкових вимог.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, предметом оскаржуваної
позивачем податкової вимоги
відповідачем визначено сума
заборгованості з пені за неповернуті
бюджетні позички у 1996-1997 роках.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що виникнення
у суб'єкта господарювання обов'язку
щодо повернення коштів до бюджету,
отриманих на умовах укладеного
договору про надання бюджетної
позички, не є податковим зобов'язанням
на відміну від виникнення у суб'єкта
господарювання безумовного обов'язку
перерахувати кошти до бюджету виключно
на підставі закону.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованою позицією судів
попередніх інстанцій, що сума, вказана
в першій податковій вимозі не є
податковим зобов'язанням у розумінні
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Крім того, як встановлено попередніми
судовими інстанціями та вбачається з
довідки про надання та повернення
бюджетної позички, наданої на
закупівлю продовольчого зерна і
сортового насіння за державним
замовленням за 1996-1997 роки та звіту про
використання та повернення бюджетної
позички, наданої заготівельним
організаціям для фінансування
державного контракту 1995 року, станом на
01.11.2010 р. заборгованості
сільськогосподарського виробника
перед державним резервом за отримані
матеріально-технічні ресурси не має.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій про
протиправність першої податкової
вимоги та наявність підстав для її
скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області залишити
без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011 р. у
справі №2а/0570/3040/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.