Справа № 2а-165/08/2703
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2014 р. м. Київ
К/800/1356/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційні
скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Севастопольської
міської ради, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4, Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Білий парус», за участю
прокурора м. Севастополя про визнання
рішень незаконними та їх скасування,

встановив:

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися з позовом
до Севастопольської міської ради про
скасування рішень № № 1814, 1815, 1816, 1817 від
10 квітня 2007 року про затвердження
проекту землеустрою та передачу у
власність земельних ділянок за
адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4.

Постановою Ленінського районного суду
м. Севастополя від 06 серпня 2008 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня 2008
року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 липня 2013 року скасована
ухвала суду апеляційної інстанції,
справа направлена на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року скасовано
постанову Ленінського районного суду
м. Севастополя від 06 серпня 2008 року,
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, треті особи
звернулися з касаційними скаргами, в
яких просять його скасувати, а
постанову Ленінського районного суду
м. Севастополя від 06 серпня 2008
року - залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають задоволенню.

Скасовуючи постанову апеляційного
суду та відправляючи справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
через порушення ним норм
процесуального права, суд касаційної
інстанції звертав увагу на те, що
предметом позову у даній справі є
рішення ради про передачу земельних
ділянок у власність.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Вказаною нормою закону визначено
принцип індивідуального захисту
порушеного права в адміністративному
процесі.

Таким чином, для задоволення позову
адміністративний суд повинен
встановити, що з прийняттям рішення
суб'єктом владних повноважень
порушуються права позивачів.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, оцінку рішення органу
публічної адміністрації слід надавати
з огляду на те, чи були в нього достатні
підстави для прийняття такого рішення,
і, якщо воно ухвалюється на підставі
іншого рішення, яке не скасоване і не є
предметом розгляду у справі, суд не
може вказувати про незаконність таких
дій.

Однак суд апеляційної інстанції
залишив зазначені вказівки поза увагою
та скасував оскаржені рішення ради
через те, що вони були прийняті на
підставі іншого акту, не оспореного у
даній справі та не скасованого у
встановлений законодавством спосіб.

Водночас колегія суддів зазначає, що
підставами для визнання в судовому
порядку будь-якого публічного акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір,
суд повинен надати об'єктивну оцінку
наявності порушеного права чи інтересу
на момент винесення оспорюваного акту,
а також визначити, чи відповідає
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

Згідно із статтею 119 Земельного кодексу
України громадяни, які добросовісно,
відкрито і безперервно користуються
земельною ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили
про наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом. Передача
земельної ділянки у власність або у
користування громадян на підставі
набувальної давності здійснюється в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, за змістом статті 119
вказаного Кодексу передача земельної
ділянки у власність або у користування
громадян на підставі набувальної
давності здійснюється в порядку,
встановленому цим Кодексом, тобто за
рішенням органу державної влади, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що
автоматичного набуття у власність або
у користування громадян земельної
ділянки на підставі набувальної
давності не відбувається.

У вирішенні спорів щодо порушень права
власності на земельну ділянку
внаслідок переходу права власності на
житлові будинки, будівлі, споруди, що на
них розміщені, позивачу необхідно
довести законність переходу майнових
прав на цю земельну ділянку.

Матеріали справи містять докази того,
що право власності не нерухоме майно за
адресами спірних земельних ділянок ні
за ким не зареєстровано.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю
зареєстрованого за позивачами
нерухомого майна на спірних земельних
ділянках майнові права на такі ділянки
у них не виникли.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що позивачі не надали до суду
належного документального
підтвердження порушень прав власника
земельної ділянки, на захист яких вони
звернулись до суду, не зазначили, яким
чином оскаржувані рішення порушують їх
права, та не навели порушених
відповідачем норм права, які б
встановлювали загальнообов'язкові
правила поведінки по відношенню до
позивачів.

Колегія суддів наголошує, що саме по
собі уявлення позивачів про порушення
спірними рішеннями їх сподівань на
отримання спірних земельних ділянок у
власність за набувальною давністю та
наявність підстав для задоволення
позову у обраний спосіб, за відсутності
при цьому порушень їх прав та інтересів
оспорюваними рішеннями, не є підставою
для задоволення такого позову,
оскільки відповідно до приписів
частини першої статті 2 КАС України
особа звертається до суду саме за
захистом своїх (наявних) порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів.

Враховуючи, що апеляційним судом
скасовано оскаржені рішення ради
фактично з підстав порушення прав
позивачів на інформацію під час
розроблення та затвердження іншого
акту місцевої ради - генерального плану
забудови міста, без врахування
вищенаведених норм та без належної
оцінки всіх обставин справи, оскаржена
постанова не може бути залишена в силі
та підлягає скасуванню.

Разом з цим, з огляду на те, що під час
неодноразового розгляду даної справи
позивачами не надано, а судами не
встановлено наявності у позивачів
будь-яких прав на спірні земельні
ділянки, колегія суддів дійшла
висновку про обґрунтованість і
законність постанови суду першої
інстанції у даній справі, якою у позові
відмовлено саме з цих підстав.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року скасувати, а
постанову Ленінського районного суду
м. Севастополя від 06 серпня 2008 року
залишити в силі

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: