Справа № 1512/3452/2012
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1512/3452/2012

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Огренич І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

Кравченко К.В.

при секретарі:
Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Київського
районного суду м.Одеси від 6 березня
2014р. по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
виконавчого комітету Одеської міської
ради за участю третьої особи ОСОБА_2 про
визнання дій протиправними та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012р. ОСОБА_3 звернулася в
суд із позовом до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
виконавчого комітету Одеської міської
ради за участю третьої особи ОСОБА_2 про
визнання дій протиправними та
скасування рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що вона з чоловіком
ОСОБА_4 є співвласниками земельної
ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1.
Власником суміжної земельної ділянки
по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2

Відповідно до судового рішення
земельна ділянка площею 31.8кв.м. по
АДРЕСА_1 залишена у загальному
користуванні (зазначена як проїзд)
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Проте, на вказаній
земельній ділянці ОСОБА_2 зробив
надбудову другого поверху, яку
прийнято в експлуатацію та видано
свідоцтво про право власності і на інші
споруди.

Позивачка вважає, що наявність споруд
на земельній ділянці, яка знаходиться в
загальному користуванні порушує її
права та законні інтереси. Більш того,
розпорядження про прийняття в
експлуатацію та свідоцтво про право
власності на вказану прибудову є
незаконними, оскільки прибудова не
відповідає будівельним нормам, вона
зведена самовільно без затвердження
проектної документації, дозволу
інспекції ДАБК тощо. Посилаючись на
зазначені обставини позивач просить
позов задовольнити.

Постановою Київського районного суду
м.Одеси від 6 березня 2014р. позов
задоволено частково, скасоване
свідоцтво про право власності серії
САА №101164, видане виконавчим комітетом
Одеської міської ради в частині
літньої кухні №101, сараю №102, вбиральні
№103, душу №103 (1), відображених у
технічному паспорті від 5 травня 2002р. в
частині визнання права власності на
літню кухню №101, сарай №102, вбиральню
№103, душу №103 (1). В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду скасувати, ухвалити
нову постанову, якою повністю
відмовити у задоволені позову,
посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
на неї, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про
залишення скарги без задоволення,
постанови суду без змін, з наступних
підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
розпорядженням Київської районної
адміністрації «Про прийняття в
експлуатацію будівель по АДРЕСА_2
ОСОБА_2» прийнято в експлуатацію лише
надбудову другого поверху, яка
розташована на земельній ділянці,
зазначеній як проїзд, а тому не порушує
прав позивача. В той час, як оформлення
Київською районною адміністрацією
свідоцтва про право власності на інші
дачні будівлі ОСОБА_2, до складу яких
відноситься у тому числі і надбудова
другого поверху, створює перешкоди для
повноцінного доступу до земельної
ділянки ОСОБА_3

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_3 з
чоловіком ОСОБА_4 є співвласниками
земельної ділянки, яка розташована в
АДРЕСА_1 згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №655777 від 04.11.2004р. (т.1 а.с.8).

Власником суміжної земельної ділянки
по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 згідно свідоцтва
про право власності на дачу №3-1202 від
21.05.1998р. Розпорядженням Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради за №572 від 07.05.2004р.
прийнято в експлуатацію будівлі по
АДРЕСА_2, а саме надбудову 2-го поверху
літ «Е» - житлова кімната 13кв.м.(т.1.
а.с.20).

На підставі зазначеного розпорядження
виконавчим комітетом Одеської міської
ради 19.05.2004р.ОСОБА_2 видано свідоцтво
про право власності серії САА №101164 на
дачні будівлі по АДРЕСА_1 на приміщення
2-1; 2-2; 2-3; 2-4 в дачному будинку літ. «Е»
загальною площею 42,3кв.м., літню кухню
№101, сарай №102, вбиральню №103, душ №103-1,
відображених у технічному паспорті від
5.04.2002р.(т.1 а.с.21).

Перевіряючи правомірність виданих
Київської районною адміністрацією
правовстановлюючих документів, суд
першої інстанції виходив з того, що за
правилами ч.1,2 ст.376ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до ч.4 ст.35 ЗК України до
земель загального користування
садівницького товариства належать
земельні ділянки, зайняті захисними
смугами, дорогами, проїздами, будівлями
і спорудами загального користування.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка площею 96кв.м., яка
знаходиться в користуванні ОСОБА_2, в
тому числі, зайнята спорудами літ « 101» -
літня кухня, літ « 101 (1)» - прибудова до
літньої кухні, літ « 103» - вбиральня -
зазначена, як проїзд. Вхід на земельну
ділянку позивачки здійснюється через
земельну ділянку на якій розташовані
споруди літньої кухні №101, сараю №102,
вбиральні №103, душ №103 (1). Дана земельна
ділянка находиться в спільному
користуванні позивачки та ОСОБА_2, вона
зазначена, як проїзд, іншого входу на
земельну ділянку ОСОБА_3 немає.

Таким чином, суд першої інстанції
вірного вирішив, що наявність літньої
кухні №101, сараю №102, вбиральні №103,
душу №103 (1) на земельній ділянці, яка
знаходиться в загальному користуванні
позивачки та ОСОБА_2 та зазначена як
проїзд порушує права та інтереси щодо
її використання ОСОБА_3, яка немає
повноцінного доступу до неї.

Факт неправомірного зайняття частини
земельної ділянки - проїзду з боку
ОСОБА_2 підтверджується також судовим
рішенням Одеського апеляційного суду
від 25 жовтня 2011р. (т.1 а.с.17-19), яким
земельну ділянку площею 31,8кв.м. по
АДРЕСА_2 залишено в загальному
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як
проїзд.

Згідно ч.1 ст.96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Виходячи з наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку, що свідоцтво від 19 травня 2004р.
серії САА №101164 в частині літньої кухні
№101, сараю №102, вбиральні №103, душу №103
(1), відображених у технічному паспорті
від 5 травня 2002р. в частині визнання
права власності на літню кухню №101,
сарай №102, вбиральню №103, душ №103 (1) є
протиправним і в цій частині підлягає
скасуванню.

Що стосується інших позовних вимог, тог
розпорядженням Київської районної
адміністрації №572 від 7 травня 2004р. «Про
прийняття в експлуатацію будівель по
АДРЕСА_2, ОСОБА_2» було введено в
експлуатацію лише надбудову другого
поверху літ «Е» - літня житлова кімната,
а не споруди літньої кухні №101, сараю
№102, вбиральні №103, душу №103-1, які
розташовані на земельній ділянці
зазначеній як проїзд та стосовно яких
виник спір. Отже, вказане розпорядження
права позивачки не порушує, а тому
підстав для визнання його протиправним
не має.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи, що приймаючи розпорядження
№572 від 7 травня 2004р. «Про прийняття в
експлуатацію будівель по АДРЕСА_2,
ОСОБА_2» Київська районна
адміністрації діяла в межах своїх
повноважень, суд першої інстанції
вважав, що підстав для його скасування
не має.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду ухвалена з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.196,198,200,206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Київського районного
суду м.Одеси від 6 березня 2014р. -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
Н.В. Вербицька

К.В. Кравченко