Справа № 826/3331/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3331/14
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Твердохліб В.А.,

Пилипенко О.Є.,

при секретарі
Артюхіній М.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Гута-Україна» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 25.02.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Гута-Україна» звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 25.02.2014
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
суду першої інстанції, відповідач
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати постанову суду та
прийняти нову, якою у задоволені
адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч.4
ст.196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Гута-Україна» 11.02.2013 року подано до
відповідача податкову декларацію з
податку на доходи (прибуток) страховика
№, в рядку 21ПН якої зазначено, що
сума податків, які відповідно до пункту
160.6 статті 160 розділу III Податкового
кодексу України сплачуються за власний
рахунок страховика, що здійснює
страхові платежі (страхові внески,
страхові премії) та страхові виплати
(страхові відшкодування) у межах
договорів страхування або
перестрахування ризиків, у тому числі
страхування життя на користь
нерезидентів, нарахована за звітний
(податковий) період становить 51 529,00 грн.

Вказана сума складається з сум
податків з доходів, виплачених на
користь: ТОВ «Страхова компанія «ТІТ»
(Російська Федерація) у розмірі 25 502,00
грн. та ЗАТ «ГУТА-Страхування»
(Російська Федерація) у розмірі 26 027,00
грн., про що свідчать рядки 21.1. Звітів
про виплачені доходи нерезидентам та
утриманий з них податок за 2012 рік.

Як свідчить рядок 23 податкової
декларації з податку на доходи
(прибуток) страховика № від 11.02.2013
року, позивачем задекларовану суму
податків у розмірі 27 191,00 грн., які
відповідно до пункту 160.6 статті 160
розділу III Податкового кодексу України
сплачуються за власний рахунок
страховика, який здійснює страхові
платежі (страхові внески, страхові
премії) та страхові виплати (страхові
відшкодування) у межах договорів
страхування або перестрахування
ризиків, у тому числі страхування життя
на користь нерезидентів, нарахована за
результатами останнього календарного
кварталу звітного (податкового)
періоду (рядок 21 - рядок 22).

Позивачем було перераховано до
Державного бюджету вказану вище суму
податку у день виплати доходів
нерезидентам, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
платіжних доручень: 24.10.2012 року - 2 119,74
грн.; 26.10.2012 року - 7 200,00 грн.; 05.11.2012 року - 3
504,71 грн.; 16.11.2012 року - 2 852,00 грн.; 28.11.2012
року - 4 892,31 грн.; 19.12.2012 року - 440,00 грн.;
24.12.2012 року - 6 194,20 грн.

Однак, ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 25.02.2014 року, яким визначено
суму податкового зобов'язання по
податку на прибуток страхових
організацій у розмірі 5 438,20 грн.

Позивач вважаючи, що ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
помилково збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
страхових організацій згідно
оскаржуваного рішення, оскільки
грошове зобов'язання у розмірі 27 191,00
грн. мало бути сплачено не у загальний
термін, встановлений для сплати
податку на прибуток, а відповідно до п.
160.6. Податкового кодексу України як
податок з нерезидента з доходу, який
отриманий нерезидентом і сплачується
страховиком за власний рахунок, тобто у
момент здійснення перерахування таких
виплат.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. 160.1. Податкового
кодексу України будь-які доходи,
отримані нерезидентом із джерелом їх
походження з України, оподатковуються
в порядку і за ставками, визначеними
цією статтею. Під доходами, отриманими
нерезидентом із джерелом їх походження
з України, розуміються:

а) проценти, дисконтні доходи, що
сплачуються на користь нерезидента, у
тому числі проценти за позиками та
борговими зобов'язаннями, випущеними
(виданими) резидентом;

б) дивіденди, які сплачуються
резидентом;

в) роялті;

г) фрахт та доходи від інжинірингу;

ґ) лізингова/орендна плата, що
сплачується резидентами або
постійними представництвами на
користь нерезидента -
лізингодавця/орендодавця за
договорами оперативного
лізингу/оренди;

д) доходи від продажу нерухомого майна,
розташованого на території України,
яке належить нерезиденту, у тому числі
майна постійного представництва
нерезидента;

е) прибуток від здійснення операцій із
торгівлі цінними паперами,
деривативами або іншими
корпоративними правами, визначений
відповідно до норм цього розділу;

є) доходи, отримані від провадження
спільної діяльності на території
України, доходи від здійснення
довгострокових контрактів на
території України;

ж) винагорода за провадження
нерезидентами або уповноваженими ними
особами культурної, освітньої,
релігійної, спортивної, розважальної
діяльності на території України;

з) брокерська, комісійна або агентська
винагорода, отримана від резидентів
або постійних представництв інших
нерезидентів стосовно брокерських,
комісійних або агентських послуг,
наданих нерезидентом або його
постійним представництвом на
території України на користь
резидентів;

и) внески та премії на страхування або
перестрахування ризиків в Україні (у
тому числі страхування ризиків життя)
або страхування резидентів від ризиків
за межами України;

і) доходи, одержані від діяльності у
сфері розваг (крім діяльності з
проведення державної грошової
лотереї);

ї) доходи у вигляді благодійних внесків
та пожертв на користь нерезидентів;

й) інші доходи від провадження
нерезидентом (постійним
представництвом цього або іншого
нерезидента) господарської діяльності
на території України, за винятком
доходів у вигляді виручки або інших
видів компенсації вартості
товарів/виконаних робіт/наданих
послуг, переданих/виконаних/наданих
резиденту від такого нерезидента
(постійного представництва), у тому
числі вартості послуг із міжнародного
зв'язку чи міжнародного інформаційного
забезпечення.

Пунктом 160.6. Податкового кодексу
України встановлено, що страховики або
інші резиденти, які здійснюють
страхові платежі (страхові внески,
страхові премії) та страхові виплати
(страхові відшкодування) у межах
договорів страхування або
перестрахування ризиків, у тому числі
страхування життя на користь
нерезидентів, зобов'язані
оподатковувати суми, що
перераховуються, таким чином: у межах
договорів із обов'язкових видів
страхування, за якими страхові виплати
(страхові відшкодування) здійснюються
на користь фізичних осіб -
нерезидентів, а також за договорами
страхування у межах системи
міжнародних договорів «Зелена карта» -
за ставкою 0 відсотків; у межах
договорів страхування ризиків за
межами України, за якими страхові
виплати (страхові відшкодування)
здійснюються на користь нерезидентів,
крім ризиків, зазначених в абзаці
другому цього пункту, - за ставкою 4
відсотки суми, що перераховується, за
власний рахунок страховика у момент
здійснення перерахування такої суми;
під час укладання договорів
страхування або перестрахування
ризику безпосередньо із страховиками
та перестраховиками - нерезидентами,
рейтинг фінансової надійності
(стійкості) яких відповідає вимогам,
установленим національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг (у тому числі
через або за посередництвом
перестрахових брокерів, які в порядку,
визначеному такою національною
комісією, підтверджують, що
перестрахування здійснено в
перестраховика, рейтинг фінансової
надійності (стійкості) якого
відповідає вимогам, установленим
зазначеною національною комісією), а
також під час укладання договорів
перестрахування з обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності оператора ядерної
установки за шкоду, яка може бути
заподіяна внаслідок ядерного
інциденту, - за ставкою 0 відсотків; в
інших випадках, ніж зазначені в абзацах
другому - четвертому цього пункту, - за
ставкою 12 відсотків суми таких
платежів (виплат) за власний рахунок у
момент здійснення перерахування таких
платежів (виплат).

Як встановлено колегією суддів, згідно
матеріалів справи, позивачем було
виплачено задекларовану суму податку з
нерезидента з доходу, який отриманий
нерезидентом і сплачується
страховиком за власний рахунок, у
розмірі 27 191,00 грн., частинами в момент
здійснення перерахування відповідних
сум доходів на користь нерезидента,
відповідно до п. 160.6 Податкового
кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом в
своїй апеляційній скарзі невірно
визначено суму грошового зобов'язання
у розмірі 27 191,00 грн. як податок на
прибуток страховика. Ця сума
відповідно до ст. 160 Податкового
кодексу України є податком на доходи
нерезидента який сплачується за
власний рахунок страховика, у даному
випадку яким являється позивач. Цей
податок сплачується до бюджету у день
перерахування нерезиденту такого
доходу.

Апелянт помилково визначає вид
сплаченого податку як податок з доходу
страховика, вказуючи у своїй
апеляційній скарзі, що такий податок
повинен бути сплачений протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого Податкового
кодексу України для подання податкової
декларації.

Апелянт зазначає в апеляційній скарзі,
що саме несплата податку з доходу
страховика у визначений термін стало
підставою застосування до позивача
штрафних санкцій, однак, колегія суддів
ще раз наголошує про те, що сума у
розмірі 27 191,00 грн. є податком на доходи
нерезидента який сплачується за
власний рахунок страховика.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 25.02.2014
року є протиправним, а тому воно
підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують позиції суду першої
інстанції.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
В.А.Твердохліб

О.Є.Пилипенко

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Твердохліб В.А.

Пилипенко О.Є.