Справа № 815/3589/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3589/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Вовченко O.A.,

секретар судового засідання
Дубовик Г.В.,

за участі:

представника позивача
- Серт О.В. (за довіреністю),

представник
відповідача - Тараненко Р.Ю. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Одеське
шляхо-будівельне управління» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н
О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Одеське
шляхо-будівельне управління»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.06.2014 року №
.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем за порушення п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, однак
позивач не погоджується з вказаним
рішенням та посилається на те, що до
податкового органу при проведенні
перевірки надано всі необхідні
первинні документи, які посвідчують
факт реальності здійснення
господарської операції між позивачем
та його контрагентом - ТОВ «Гюріш».

Відповідач надав до суду заперечення
до адміністративного позову, в яких
зазначив, що головним державним
ревізором - інспектором відділу
проведення камеральних перевірок
управління податкового аудиту ДПІ на
підставі пункту 200.10 статті 200 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-V1 у порядку статті 76 глави 8
розділу II Податкового кодексу України
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
додану вартість за березень 2014 року
позивача. Як вказано в запереченнях до
позову, позивач скористався правом,
наданим абзацом 11 пункту 201.10 статті 201
розділу V Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями), а саме: до податкової
декларації з ПДВ за березень 2014 року
надано заяву про відмову постачальника
надати податкову накладну.

Водночас, як зазначено в запереченнях
до позову, позивач разом з заявою надав
акт приймання виконаних будівельних
робіт типової форми КБ-2, виписані ТОВ
«Гюріш» без ідентифікації дати
оформлення документу, що унеможливлює
визначити першу подію, яка є підставою
для виникнення у ТОВ «Гюріш»
податкових зобов'язань та не
підтверджує правомірність складання
податкових накладних.

Таким чином, відповідач вказує, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пункту 187.1 статті 187,
пункту 201.10 статті 201 Податкового
Кодексу України та пункту 21 розділу III
Наказу Міністерства доходів і зборів
від 13.11.2013 № 678 „Про затвердження форм
та Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість" в частині формування
податкового кредиту по податковим
накладним, складаних з порушенням
вимого діючого законодавства, що
призвело до завищення податкового
кредиту за березень 2014 року на загальну
суму 724871 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обґрунтування, викладені в позовній
заяві і просив задовольнити позовні
вимоги.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову посилаючись на
обґрунтування, що вказані в
запереченнях на адміністративний
позов.

Вислухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи
та матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Пунктом 76.1 ст. 76 Податкового кодексу
України передбачено, що камеральна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу без
будь-якого спеціального рішення
керівника такого органу або
направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

Згода платника податків на перевірку
та його присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.

Як з'ясовано судом, головним державним
ревізором - інспектором відділу
проведення камеральних перевірок
управління податкового аудиту ДПІ
Лемешко Вікторією Вікторівною на
підставі пункту 200.10 статті 200 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-V1 (із змінами та доповненнями), у
порядку статті 76 глави 8 розділу II
Податкового кодексу України проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість ТОВ
«Одеське шляхо-будівельне управління»
за березень 2014 року, за результатами
якої складено акт перевірки від 07.05.2014
року № 2385/15-53-22-08/36191005 (а.с. 9-13).

Згідно даного акту при перевірці
використано: податкову декларацію з
податку на додану вартість за березень
2014 року (від 22.04.2014 року № ),
додаток 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2014 року (від 22.04.2014 року № ),
додаток 8 до податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2014 року (від 22.04.2014 року № ), реєстр
виданих та отриманих податкових
накладних за березень 2014 року (від
22.04.2014 року № ) надані до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області шляхом
подання-звітності в електронному
вигляді та бази даних Міністерства
доходів і зборів України.

В описовій частині акту зазначено, що
позивач скористався правом, наданим
абзацом 11 пункту 201.10 статті 201 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI а саме: до податкової
декларації з ПДВ за березень 2014 року
надано додаток 8 „Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних
(Д8)». Згідно акту перевірки TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління», , надано до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області в
електронному вигляді податкову
декларацію з податку на додану
вартість за березень 2014 року (від 22.04.2014
року № ) та додаток 8 до податкової
декларації з податку на додану
вартість за березень 2014 року (від 22.04.2014
року № ) - заяву із скаргою на ТОВ
«Гюріш», яке зареєстровано в
Євпаторській ОДПІ ГУ Міндоходів в АРК.

Так, в акті зазначено, що TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» заявлено
про порушення продавцем порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно акту перевірки TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» до заяви
додано податкові накладні, видані
постачальником ТОВ «Гюріш» : податкова
накладна від 31.03.2014 року № 43 на загальну
суму 3 166 307,86 грн., у т. ч. ПДВ 527717,98 грн.;
податкова накладна від 31.03.2014 року № 42
на загальну суму 1 182 916,73 грн., у т. ч. ПДВ
197152,79 грн. Також, TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» до заяви
додано акти приймання виконаних
будівельних робіт типової форми КБ-2
виписані TOB «Гюріш» без ідентифікації
дати оформлення документу, що
засвідчує факт виконання будівельних
робіт платником податку.

Таким чином, як вказано в акті
перевірки, TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» до заяви
було надано первинні документи, які не
підтверджують правомірність складання
податкових накладних та не надають
визначення першої події, яка є
підставою для виникнення у TOB «Гюріш»,
, податкових
зобов'язань.

У зв'язку з викладеним, відповідач в
акті перевірки дійшов висновку, що дані
камеральної перевірки свідчать про
порушення TOB «Одеське шляхо-будівельне
управління» п. 201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення суми податкового кредиту,
заявленого у податковій декларації за
березень 2014 року на суму 724871 грн.

Як встановлено судом TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області подано заперечення на акт
перевірки від 07.05.2014 року №
2385/15-53-22-08/36191005, за розглядом яких
відповідач дійшов висновку про
відсутність підстав для перегляду
фактів, викладених в акті перевірки,
про що повідомлено позивача листом від
28.05.2014 року № 18535/10/15-5322-08 (а.с. 15-17).

На підставі акту перевірки від 07.05.2014
року № 2385/15-53-22-08/36191005 Державною
податковою інспекцією у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
прийнято податкове-повідомлення
рішення від 06.06.2014 року № , яким за
платежем - податок на додану вартість
визначено позивачу суму грошового
зобов'язання за основним платежем у
розмірі 724871,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 362435,50
грн. (а.с. 7).

Не погоджуючись з прийнятим
податковим-повідомленням рішенням від
06.06.2014 року № позивач звернувся
до суду з вказаним адміністративним
позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог,
суд виходить за наступного.

Як встановлено судом, між ВАТ
«Полтавський ГЗК» як замовником та ТОВ
«Одеське шляхо-будівельне управління»
як генпідрядником укладено договір
підряду № 242 від 29.01.2014 року, за яким
замовник доручає, а генпідрядник
зобов'язується у відповідності з
умовами даного договору виконати
роботи з капітального будівництва
об'єктів ЦШГ (а.с. 82-91).

З матеріалів справи вбачається, що
24.02.2014 року між ТОВ «Одеське
шляхо-будівельне управління» як
підрядником та ТОВ «Гюріш» як
субпідрядником укладено договір
субпідряду № Суб37, за яким
субпідрядник бере на себе зобов'язання
щодо виконання робіт: нарощування
фільтруючої дамби І-ІІ відсіку до
відм.96,00 м., нарощування фільтруючої
дамби І-ІІ відсіку до відм.98,00 м., а
підрядник зобов'язується оплатити
вартість виконаних робіт (а.с. 100-102).

Суд зазначає, що згідно п. 198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

В судових засіданнях представник
позивача зазначив, що суму ПДВ,
визначену в ціні наданих ТОВ «Гюріш»
послуг відображено в декларації з
податку на додану вартість та
віднесено до суми податкового кредиту.

Так, як встановлено судом, ТОВ «Одеське
шляхо-будівельне управління» надано до
ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області в
електронному вигляді податкову
декларацію з податку на додану
вартість за березень 2014 року від 22.04.2014
року, в якій визначено суму податкового
кредиту у розмірі 1756408 грн. (а.с. 19-22) та
додаток 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2014 року від 22.04.2014 року (а.с. 25-28).

Крім того, як з'ясовано в судових
засіданнях, позивач скористався
правом, наданим абзацом 11 пункту 201.10
статті 201 розділу V Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI а саме: до
податкової декларації з ПДВ за
березень 2014 року надано додаток 8
„Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних (Д8)» із скаргою на
ТОВ «Гюріш» (а.с. 29).

Згідно п. 21 розділу ІІІ Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Міністерства
доходів і зборів України 13.11.2013 N 678, у
разі відмови постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) до декларації
додаються заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та
копії документів, передбачених пунктом
201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

Платники, які подають податкову
звітність в електронному вигляді,
подають копії таких документів окремо
у порядку, визначеному для подання
податкової звітності у паперовому
вигляді.

Згідно затвердженої форми заповнення
Додатка 8 до податкової декларації до
податкової декларації з податку на
додану вартість додається заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8).

Встановлено формою вказано, що До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг, або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг, на ___
арк.

Для підтвердження фактів, викладених в
заяві позивачем надано для перевірки
в податковий орган реєстр виданих та
отриманих податкових накладних за
березень 2014 року від 22.04.2014 року (а.с.
31-48).

Як вбачається з матеріалів справи та
не заперечувалось сторонами в судовому
засіданні, разом із заявою про відмову
постачальника зареєструвати
податкові накладні ТОВ «Одеське
шляхо-будівельне управління» надало до
податкового органу податкові накладні,
видані постачальником ТОВ «Гюріш» :

- податкову накладну від 31.03.2014 року № 42
на загальну суму 1 182 916,73 грн., у т. ч. ПДВ
197152,79 грн. (а.с. 50);

- податкову накладну від 31.03.2014 року № 43
на загальну суму 3 166 307,86 грн., у т. ч. ПДВ
527717,98 грн. (а.с. 51).

Окрім податкових накладних, як
вбачається із супровідного листа від
22.04.2014 року № 42 (а.с. 49), TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» до заяви
надано акти приймання виконаних
будівельних робіт типової форми КБ-2,
виписані TOB «Гюріш», а саме:

- акт приймання виконаних будівельних
робіт № Г48 за березень 2014 року на
загальну суму 1 182 916,73 грн., у т. ч. ПДВ
197152,79 грн.; (а.с. 54-55);

- акт приймання виконаних будівельних
робіт № Г47 за березень 2014 р. на загальну
суму 3166307,86 грн., у т. ч. ПДВ 527717,98 грн. (а.с.
52-53).

У відповідності до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 29 грудня 2010 р. N 1246
затверджено Порядок ведення Єдиного
реєстру податкових накладних, який
визначає механізм внесення відомостей,
що містяться у податковій накладній
та/або розрахунку коригування
кількісних і вартісних показників до
неї (далі - податкова накладна та/або
розрахунок коригування), до Єдиного
реєстру податкових накладних (далі -
Реєстр) платників податку на додану
вартість - продавців товарів (послуг),
звіряння даних, що містяться у виданих
платникам такого податку - покупцям
товарів (послуг) податковій накладній
та розрахунку коригування з
відомостями, які містяться у Реєстрі.

Відповідно до п. 2 Порядку внесення
відомостей, що містяться у податковій
накладній та/або розрахунку
коригування, до Реєстру (далі -
реєстрація) здійснюється шляхом
подання протягом операційного дня
зазначених документів в електронній
формі Державній податковій службі з
використанням електронного цифрового
підпису та внесення відповідних
відомостей до Реєстру.

Абзацом 11 п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі.

До заяви додаються копії товарних
чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку у зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Закон України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16 липня 1999 року N 996-XIV визначає
правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні.

Статтею 1 цього Закону визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Так, як вже встановлено судом,
позивачем до податкової декларації за
звітний податковий період - березень 2014
року подано заяву із скаргою на
постачальника товару - ТОВ «Гюріш».

В той же час, суд зазначає, що п. 201.10 ст.
201 Податкового кодексу України чітко
передбачено, що до заяви додаються:

- копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг;

- або копії первинних документів,
складених відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", що підтверджують
факт отримання таких товарів/послуг.

Разом з цим, суд акцентує увагу на тому,
що в судових засідання судом
неодноразово з'ясовувалось у
представника позивача відомостей щодо
наявності у TOB «Одеське
шляхо-будівельне управління» товарних
чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку у зв'язку з придбанням послуг у
ТОВ «Гюріш».

При цьому, представник позивача
повідомив, що будь-які документи на
підтвердження сплати ТОВ «Гюріш»
грошових коштів, у т.ч. ПДВ, за наданні
послуги у ТОВ «Одеське
шляхо-будівельне управління» відсутні.

Водночас, позивач посилається на те, що
ним до заяви надано належним чином
оформлені копії первинних документів,
що підтверджують факт отримання таких
послуг, а саме: акт приймання виконаних
будівельних робіт № Г48 за березень 2014
року (а.с. 54-55); акт приймання виконаних
будівельних робіт № Г47 за березень 2014
р. (а.с. 52-53).

При дослідженні вказаних актів судом
встановлено, що останні не містять дати
їх складання.

При цьому, у відповідності до п. 187.1 ст.
187 Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; дата відвантаження товарів, а
в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

У зв'язку з тим, що акти приймання
виконаних будівельних робіт не місять
реквізиту, який передбачений ч.2 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
, а саме дату оформлення документа, суд
погоджується з доводами відповідача
відносно того, що надані до заяви
первинні документи не надають
визначення першої події, яка є
підставою для виникнення у ТОВ «Гюріш»
податкових зобов'язань, та не
підтверджують правомірність складання
податкових накладних.

В адміністративному позові позивач
посилається на приписи п. 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України та
зазначає, що оскільки до податкового
органу подано податкові накладні №№
42,43 від 31.03.2014 року, ДПІ мала можливість
встановити дату виникнення
податкового зобов'язання згідно даних
накладних, а саме - 31.03.2014 року.

Однак, суд зазначає, що згідно п. 198.2 ст.
198 Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, суд акцентує увагу на тому,
що абзацом 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Таким чином, на підставі наведених
норм законодавства, суд вважає, що
відомості, зазначені в податкових
накладних від 31.03.2014 року № 42 та № 43,
які, при цьому, не зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
не можуть слугувати підставою для
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту та не
можуть вказувати на дату виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту.

Варто зазначити, що під податком на
додатну вартість слід розуміти
непрямий податок, який нараховується
та сплачується в ціні товару
відповідно до норм розділу V
Податкового Кодексу.

У відповідності до п.п. 14.1.181 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно приписів чинного
законодавства обов'язковою умовою
віднесення суми податку до
податкового кредиту - є сплата суми ПДВ
в ціні товару.

Однак, суд акцентує увагу на тому, що
жодних доказів сплати позивачем
грошових коштів по виконанню договору
від 24.02.2014 року, укладеного між ТОВ
«Одеське шляхо-будівельне управління»
як підрядником та ТОВ «Гюріш» як
субпідрядником № Суб37, до суду не
надано.

Більш того, як вбачається з наданого
представником позивача акту звірки
взаємних розрахунків станом на період 1
квартал 2014 року (а.с. 99) позивачем
відображено в розділі «кредит» суми
грошових коштів, визначених в актах №
Г47 від 31.03.2014 року та Г48 від 31.03.2014 року, в
розмірі 3166307,86 грн. та 1182916,73 грн. Проте,
в даному акті не відображено
надходження даних коштів до
контрагента позивача - ТОВ «Гюріш» . При
цьому, в акті чітко зазначено, що
заборгованість станом на 31.03.2014 року на
користь ТОВ «Гюріш» складає 4349224,59 грн.

Таким чином, наявні в матеріалах справи
докази свідчать про відсутність факту
сплати позивачем грошових коштів разом
з ПДВ за отриманні послуги, й відтак,
позивачем не підтверджено право на
формування податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, акт приймання виконаних
будівельних робіт № Г48 за березень 2014
року на загальну суму 1 182 916,73 грн., у т. ч.
ПДВ 197152,79 грн. (а.с. 54-55) та акт приймання
виконаних будівельних робіт № Г47 за
березень 2014 р. на загальну суму 3166307,86
грн., у т. ч. ПДВ 527717,98 грн. (а.с. 52-53), які
складені не у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», не можуть підтверджувати
факт отримання послуг від ТОВ «Гюріш»
та встановлювати дату виникнення у
останнього податкового зобов'язання
перед бюджетом.

Надані ж позивачем копії актів про
відрядження директора позивача для
контролю за веденням господарської
діяльності ТОВ «Гюріш» на об'єкті ВАТ
«Полтавський ГЗК» (а.с. 97-98) жодним чином
не спростовують доводи відповідача
щодо порушення ТОВ «Одеське
шляхо-будівельне управління» вимог п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку, що позивач, скориставшись
своїм правом подання заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних),
не виконав вимоги п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, а саме не
надав до податкового органу
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг, та не надав належних
первинних документів, складених
відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", що підтверджують
факт отримання таких товарів/послуг.

Суд зазначає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем в повній мірі доведено
правомірність прийнятого рішення, й
відтак адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Одеське
шляхо-будівельне управління» не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Одеське
шляхо-будівельне управління» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.06.2014 року №
- відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 17.07.2014 року.

Суддя
Вовченко O.A.

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Одеське
шляхо-будівельне управління» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.06.2014 року №
- відмовити.

17 липня 2014 року.