Справа № 815/7515/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 липня 2014 р. Справа № 815/7515/13-а

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Ізмаїльський
СІТанилбаєва С.М.
(довіреність)ДФІСанжарук О.О.
(довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Ізмаїльського слідчого
ізолятору Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області на Постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 22 квітня 2014 року по справі за
позовом Державної фінансової
інспекції в Одеській області до
Ізмаїльського слідчого ізолятору
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області про
зобов'язання виконати пункти вимоги, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Ізмаїльського слідчого
ізолятору Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області, про зобов'язання
відповідача виконати п.3, п.4, п.13 вимоги
Ізмаїльської ОДФІ Держфінінспекції в
Одеській області від 22.08.2012 року №
850-16/1663.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року позов задоволено. Зобов'язано
Ізмаїльський слідчий ізолятор
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області () виконати п.3, п.4, п.13 вимоги
Ізмаїльської об'єднаної державної
фінансової інспекції в Одеській
області від 22.08.2012 року № 850-16/1663.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою позовну заяву залишити
без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ в
Одеській області на ІІ квартал 2012 року,
Ізмаїльською ОДФІ проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Ізмаїльського СІ Державного
департаменту України з питань
виконання покарань в Одеській області
за період з 01 січня 2010 року по 30 квітня
2012 року, за результатами якої складено
акт ревізії № 850-16/89 від 27 липня 2012 року.

В ході ревізії, серед іншого,
встановлено переплату Ізолятором
заробітної плати внаслідок
невідпрацювання робочого часу та
виконання роботи на загальну суму 44566,48
гривень вільнонайманими медичними
працівниками та, як наслідок, зайве
нарахування та сплата єдиного
соціального внеску в сумі 16177,63 гривень;
неправомірне нарахування та сплату
надбавки за особливі умови праці,
пов'язаної з роботою із засудженими в
розмірі 30% посадового окладу на
загальну суму 155495,43 гривень та сплату
єдиного соціального внеску в сумі 56510,31
гривень; неправомірне списання
медикаментів, строк використання яких
вичерпано, чим завдано матеріальну
шкоду установі на суму 8365,37 гривень.

На підставі п.7 ст. 10, ч.2 ст.15 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» з метою повного усунення
виявлених порушень, попередження їх
виникнення в подальшому ДФІ в Одеській
області висунуто вимогу щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень від
22.08.2012 року № 850-16/1663, в пунктах 3, 4 та 13
якої зазначено про необхідність
провести претензійно-позовну роботу
про стягнення зайво виплачених коштів,
або стягнути їх з керівника та винних
осіб по порушенням щодо переплати
заробітної плати вільнонайманим
медичним працівникам та
неправомірного нарахування надбавки
за особливі умови праці, пов'язаної з
роботою із засудженими, а також
стягнути шкоду з винних осіб по
проведенню списання медикаментів.
Зазначені пункти вимоги на момент
розгляду справи Ізолятором не
виконані, що зумовило Держфінінспекцію
звернутись до суду із даним
адміністративним позовом.

Як вбачається з акту ревізії № 850-16/89
від 27 липня 2012 року, в порушення ст.102-1
КЗпП України в Ізоляторі здійснювалась
переплата заробітної плати внаслідок
невідпрацювання робочого часу та
виконання роботи на загальну суму 44566,48
гривень, та як наслідок зайво
нараховано та сплачено Єдиний
соціальний внесок в сумі 16177,63 гривень.

Згідно з п.3 вимоги від 22.08.2012 року №
850-16/1663 за дане порушення Ізолятору
належить провести претензійно-позову
роботу щодо стягнення виплачених
коштів в сумі 44566,48 гривень з осіб, які
їх отримали безпідставно згідно
реєстру № 5.11. У разі пропуску
встановленого строку - відшкодувати
порушення за рахунок керівника, що
допустив зайві грошові виплати (ст.133
КЗпП України).

Крім того, ревізією встановлено, що в
порушення п.2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» № 268 від 09
березня 2006 року, державним службовцям,
які працювали в Ізоляторі
нараховувалась та сплачувалась
надбавка за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими в
розмірі 30% до посадового окладу,
виплата якої не передбачена зазначеною
Постановою, в результаті чого
державним службовцям зайво нараховано
та виплачено заробітної плати в сумі
155495,43 гривень та сплачено Єдиний
соціальний внесок в розмірі 56510,31
гривень.

Згідно з п.4 вимоги від 22.08.2012 року №
850-16/1663 за дане порушення Ізолятору
належить провести претензійно позовну
роботу щодо проведення зайво
виплачених коштів з осіб, які їх
отримали. В іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зайвих виплатах грошових
коштів в сумі 155495,43 гривень в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП
України.

Крім того, ревізією встановлено, що в
порушення р.1 п.7 Інструкції «Про облік
медикаментів, перев'язувальних засобів
та виробів медичного призначення в
установах охорони здоров'я, які
знаходяться на державному бюджеті»,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 02.06.1987 року №
747, проведено списання медикаментів,
строк використання яких вичерпано, чим
завдано матеріальної шкоди (збитків)
установі на загальну суму 8365,37 гривень.

Згідно з п.13 вимоги від 22.08.2012 року №
850-16/1663 за дане порушення Ізолятору
належить стягнути з осіб, винних у
списанні матеріальних цінностей на
суму 8365,37 гривень, шкоду в порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130, 133, 136
КЗпП України.

Вищевказані пункти вимоги про усунення
порушень фінансової дисципліни від
22.08.2012 року № 850-16/1663 були оскаржені
Ізолятором в судовому порядку (справа
№ 815/4420/13-а).

Так, постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року по справі № 815/4420/13-а, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року, пункти 3, 4, 13 вимоги від 22.08.2012
року № 850-16/1663 року визнані
правомірними, у зв'язку із чим в
задоволенні позову Ізолятора
відмовлено у повному обсязі.

Оцінюючи правомірність п.3 вимоги, суди
обох інстанцій виходили із того, що
дані табелів обліку робочого часу та
дані Журналу обліку відвідування
Ізмаїльського слідчого ізолятору
вільнонайманими медичними
працівниками за період з 01 серпня 2011
року по 30 квітня 2012 року не співпадають,
а саме: за табелями виходу на роботу і
графіком роботи зазначені працівники
працювали щоденно по 3-4 години, але за
даними Журналу обліку відвідування
установи факт знаходження медичних
вільнонайманих працівників в часи за
графіком не підтверджується. В ході
судового процесу даний факт
підтверджений поясненнями фельдшера
СІЗО ОСОБА_7, відповідно до яких в
період з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2012
року вона заповнювала табелі обліку
робочого часу на підставі графіку
прийому лікарів-спеціалістів, тобто
без перевірки фактичного знаходження
вільнонайманих осіб на роботі;
вільнонаймані працівники ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 працювали в інших закладах
охорони здоров'я з графіком роботи
ідентичним графіку роботи в СІЗО. Отже
суди дійшли єдиного висновку щодо
правомірності п.3 вимоги № 850-16/1663 від 22
серпня 2012 року.

Суди також дійшли вичерпного висновку
про те, що нарахування та виплата
надбавок за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими, в
розмірі 30% до посадового окладу з
посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України «Про поліпшення умов
оплати праці працівників установ
виконання покарань, слідчих ізоляторів
Державної кримінально-виконавчої
служби» №534 від 14 липня 1993 року та
Порядок підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) працівників установ
Державної кримінально-виконавчої
служби…», затвердженого наказом
Державного департаменту України з
питань виконання покарань № 190 від 03
жовтня 2004 року, здійснювалося
Ізолятором необґрунтовано, оскільки
вказана надбавка не передбачена
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України № 268 від 09 березня 2006
року «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апаратів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів». У зв'язку із
цим пункт 4 вимоги № 850-16/1663 від 22 серпня
2012 року визнаний правомірним.

Крім того, суди обох інстанцій
зазначили, що встановлене ревізією
списання лікарських засобів на суму
8365,37 гривень здійснено Ізолятором з
порушенням п.п. 27, 31, 38 Інструкції про
облік медикаментів, перев'язувальних
засобів і виробів медичного
призначення в
лікувально-профілактичних установах
охорони здоров'я, які знаходяться на
держаному бюджеті СРСР, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
№747 від 02 червня 1987 року. Судами також
надана оцінка доводам Ізолятора про
допущення зазначеного порушення поза
межами проведених Держфінінспекцією
контрольних заходів, як підстави для
скасування пункту 13 вимоги, та визнано
останні необґрунтованими, оскільки
перевірка проведена за період з 01 січня
2010 року по 30 квітня 2012 року, в якому
вказані лікарські засоби було отримано
(за розподілом від 28 березня 2011 року
надійшло 70 флаконів), а 05 червня 2012 року
закінчився термін придатності 57
флаконів, які були списані. У зв'язку із
цим пункт 13 вимоги № 850-16/1663 від 22 серпня
2012 року визнаний правомірним.

Таким чином, покладені в основу
адміністративного позову у справі №
815/4420/13-а доводи позивача, які є
аналогічними запереченням Ізолятору
по даній справі, визнані
необґрунтованими судовим рішенням, яке
в силу ч.5 ст.254 КАС України, набрало
законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Передбачене вищевказаною нормою
звільнення від доказування з підстав
установлення преюдиційних обставин в
іншому судовому рішенні встановлює
обов'язок суду враховувати такі
обставини при вирішенні даної справи.

Таким чином, вищевказане судове
рішення по справі № 815/4420/13-а, яким
підтвердженого правомірність пунктів
3, 4, 13 вимоги № 850-16/1663 від 22 серпня 2012
року має преюдиційне значення для
вирішення даного спору.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Відповідно до п.10 ст.10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» органу державного
фінансового контролю надається право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Ці положення кореспондуються з
приписами пункту 50 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, яким передбачено право
контролюючих органів звертатись до
суду в інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства.

Вирішуючи спір, суд критично оцінює
посилання позивача на ст.233 КЗпП
України, як на підставу для відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вказаним нормативно-правовим актом
врегульовані інші правовідносини, не
пов'язані із здійсненням контролюючими
суб'єктами державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів.

Крім того, суд критично оцінює доводи
відповідача щодо відсутності у ДФІ в
Одеській області права на звернення до
адміністративного суду із даними
вимогами з огляду на те, що вимога
складена Ізмаїльською ОДФІ, оскільки
вони не ґрунтуються на приписах
законодавства.

Так, Ізмаїльська ОДФІ згідно з п.1
Положення про державні фінансові
інспекції у районах, містах та
міжрайонні, об'єднані в районах та
містах державні фінансові інспекції,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України 03.10.2011 року № 1236, є
структурним підрозділом ДФІ в Одеській
області, і в силу п.6.16 вказаного
Положення, уповноважена лише вносити
пропозиції ДФІ в Одеській області щодо
стягнення у судовому порядку у дохід
держави коштів, отриманих
підконтрольними установами за
незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства. У зв'язку із
цим суд вважає, що належним позивачем у
спірних правовідносинах є саме ДФІ в
Одеській області.

Таким чином, пункти 3, 4, 13 вимоги №
850-16/1663 від 22 серпня 2012 року ДФІ в
Одеській області є чинними і
обов'язковими до виконання, у зв'язку із
чим позов є обґрунтованим та підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського
слідчого ізолятору Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області, - залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року по справі № 815/7515/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 09
липня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль