Справа № 2-а-393/2010
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Справа № 876/13808/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської області на постанову
Рівненського районного суду
Рівненської області від 22 січня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
нарахування і виплату допомоги по
догляду за дитиною по досягненню нею
трирічного віку,

ВСТАНОВИВ :

26 березня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати протиправними
дії управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської області (далі - УПСЗН
Рівненського РДА) щодо невиплати їй
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років та
стягнути з відповідача на її користь
пов'язану із цим недоплату в сумі 6861,45
грн. за 2007-2008 роки.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 22 січня 2010
року вказаний позов задоволено.
Визнано протиправними дії УПСЗН
Рівненської РДА щодо ненарахування та
невиплати ОСОБА_1 допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку і зобов'язано
відповідача перерахувати та виплатити
їй таку допомогу відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року в розмірі, що
обчислюється з урахуванням
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, встановленого законами
України про державний бюджет на
відповідні роки.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН
Рівненської РДА просить зазначену
постанову скасувати і прийняти нову,
якою залишити позов без розгляду або
закрити провадження у справі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що воно належним чином виконало
свій обов'язок перед позивачкою щодо
виплати їй щомісячної грошової
допомоги по догляду за дитиною у 2007-2008
роках. Просить врахувати, що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і органи праці
та соціального захисту населення не
вправі їх змінювати. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного судового
рішення було допущено порушення норм
бюджетного законодавства України та не
враховано видаткові можливості
основного фінансового документу
держави. Наполягає на застосуванні
строку звернення до суду, що був
пропущений позивачкою без поважних
причин.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає до частково
задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що вона як особа, яка здійснює догляд за
дитиною, має право на одержання
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років. Рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення ст. 56, п.7 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» та п. 25 підпункт 12 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було скасовано і зупинено (обмежено)
право на отримання спірної виплат.
Розмір отриманої позивачкою
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною за період з 09 липня по 31 грудня
2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року
суперечить вимогам ст. 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Обов'язок щодо виплати
позивачці пов'язаної із цим
заборгованості слід покласти на органи
праці та соціального захисту населення
за місцем її проживання, тобто на
відповідача УПСЗН Рівненської РДА.
Строк позовної давності не
застосовується, оскільки порушення
прав позивачки є триваючим.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, частково
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є матір'ю, яка
у спірному періоді здійснювала догляд
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку і була застрахована у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Тому відповідно до вимог ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у редакції, що була чинною
на час виникнення та існування спірних
правовідносин у 2007 році, вона мала
право на отримання щомісячної допомоги
у розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму.

При цьому апеляційний суд вважає, що на
підставі ч. 7 ст. 9 КАС України при
вирішенні даного спору вимоги ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» слід застосовувати у
сукупності із приписами ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а спірна допомога повинна
обчислюватися у розмірі законодавчо
встановленого розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення ст. 56, а також п. 7 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», яким було зупинено на 2007 рік
дію ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на викладене та виходячи із
фактично заявлених позовних вимог,
апеляційний суд погоджується із
висновком судом першої інстанції про
неправомірність відмови УПСЗН
Рівненської РДА у проведенні
нарахування і виплати позивачці ОСОБА_1
недоплаченої щомісячної допомоги по
догляду за дитиною у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років за період з 09 липня по 31
грудня 2007 року.

Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 99 КАС
України в редакції, що діяла в момент
виникнення та існування спірних
правовідносин, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч. 1 ст. 100 КАС України в редакції, що
діяла в момент виникнення та існування
спірних правовідносин).

Як слідує з матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_1 з даним
адміністративним позовом звернулася
до суду лише 26 березня 2009 року, тобто з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду, на застосуванні якого наполягає
відповідач.

Поважних причин, які б позбавляли
можливості своєчасно звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав з
часу прийняття 09 липня 2007 року
Конституційним Судом України рішення
за № 6-рп/2007, позивачкою не наведено, а
тому у задоволенні її позовних вимог
про перерахунок та виплату спірної
допомоги за період з 09 липня по 31 грудня
2007 року слід відмовити.

При цьому апеляційний суд вважає
помилковим і таким, що не відповідає
положенням ст.ст. 99, 100 КАС України
висновок суду першої інстанції про
неможливість застосування строку
звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо
аналогічних спірних виплат по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у 2008 році, апеляційний
суд зазначає наступне.

До 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону України від
28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» (далі - Закон № 107-VI)
низку положень Закону № 2240-III, у тому
числі й статтю 43, було виключено.
Водночас пунктом 23 зазначеного розділу
Закону № 107-VI положення статті 13 Закону
№ 2811-ХІІ щодо поширення його дії лише
на осіб, не застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виключено,
статтю ж 15 цього Закону викладено у
редакції, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Конституційний Суд України Рішенням №
10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку
прийняття змін та внесення доповнень
до чинних законів визнав
неконституційним пункт 25 розділу II
Закону № 107-VI щодо зміни визначеного
Законом № 2240-III правового регулювання
відносин, пов'язаних із правом осіб,
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на
матеріальне забезпечення у разі
народження дитини та необхідності
догляду за нею. У зазначеному Рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що застосований законодавцем у
вказаному випадку порядок прийняття
змін та внесення доповнень до чинних
законів створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
зокрема й статті 42-44 цього Закону, щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
особі, яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому
пункт 23 щодо внесення змін до Закону №
2811-ХІІ неконституційним не визнавався.

Таким чином, у період із 22 травня по 31
грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону № 2240-III, яка
врегульовувала питання щодо виплати
допомоги особам, які застраховані в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, і
стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції
Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка
поширювала свою дію на осіб (один з
батьків дитини, усиновлювач, опікун,
баба, дід або інший родич), які фактично
здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону № 2811-ХІІ).

Оскільки у справі, що розглядається,
суд першої інстанції встановив, що спір
виник з приводу виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини, пов'язані з виплатою
допомоги такій особі у період із 22
травня по 31 грудня 2008 року, поширюються
норми спеціального Закону, яким є Закон
№ 2240-III, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема у постановах від
18 червня та 17 вересня 2013 року справи №№
21-209а13, 21-187а13 відповідно та у постанові
від 01 квітня 2014 року справа № 21-52а14).

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального і
процесуального права, а мотиви, з яких
виходив суд під час ухвалення свого
рішення, не відповідають фактичним
обставинам справи, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської області
задовольнити частково.

Постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 22 січня 2010 року
у справі № 2а-393/10 скасувати та прийняти
нову, якою адміністративний позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської області щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячної державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого ст. 58 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років за період з 22 травня 2008 року
до 31 грудня 2008 року.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської області
нарахувати і виплатити ОСОБА_1
недоплачену щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі встановленого
ст. 58 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років за період з 22
травня 2008 року до 31 грудня 2008 року з
урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук