Справа № 810/3586/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року 810/3586/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача -
Білоус-Литвиненко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпарфум» до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

11 червня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерпарфум» (ТОВ
«Інтерпарфум», товариство) із позовом
до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (ДПІ, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 28
травня 2014 року №.

Зазначали, що твердження відповідача
про безтоварність операцій між
позивачем і його контрагентом не
відповідає дійсності, а податковий
орган не наділений повноваженнями
визнавати угоди нікчемними. Звертали
увагу на наявність у товариства усіх
необхідних і належно оформлених
первинних документів, що підтверджують
реальність операцій.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності, згідно з
вимогами чинного законодавства, у тому
числі Податкового кодексу України,
просили визнати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити. Пояснила, що вибір
контрагента у досліджуваних операціях
зумовлювався економічно вигідним
рівнем вартості робіт і послуг, а також
наявністю у такого суб'єкта
господарювання документів
підтверджуючих його змогу виконати
необхідні роботи та надати необхідні
послуги.

Представник відповідача направив
клопотання про розгляд справи без його
участі, а також подав письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні позову. Стверджував, що
виявлені у ході перевірки порушення
належним чином відображені в Акті і є
достатньою підставою для прийняття
оскаржуваного рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання позивача
із податку на додану вартість, а також
стягнення штрафних санкцій. Вказав, що
посадові особи контрагента позивача не
могли фактично здійснювати
господарські операції з урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна тощо.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши інші докази,
зокрема письмові, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення позову,
виходячи з такого.

Як вбачається з Акта від 16 травня 2014
року №476/22-4/31056755 (т.1 а.с.23-34), у період з 12
травня по 16 травня 2014 року проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпарфум» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТБК «Фаворі-Строй»
щодо нарахування та сплати податку на
додану вартість за період з 1 листопада
2013 року по 31 січня 2014 року (т.1 а.с.23-34).

За висновками цього Акта, на
переконання посадових осіб ДПІ,
товариством порушено вимоги пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання із податку на додану
вартість на суму 96000,00 грн., в тому числі
по періодам: за листопад 2013 року - на 35000
грн., за грудень 2013 року - на 31667 грн., за
січень 2014 року - на 29333 грн.

У такому Акті вказано, що операції по
ланцюгу виконання робіт/надання послуг
ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй» із ТОВ
«Інтерпарфум» порушують положення
Цивільного кодексу України щодо
вчинення правочину та є нікчемними;
також такі господарські операції не
підтверджуються стосовно врахування
часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень.

На підставі Акта перевірки 28 травня 2014
року відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, згідно
якого збільшено суму грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість на 96000,00 грн. за основним
платежем і нараховано 21000,00 грн.
штрафних санкцій (т.1 а.с.21).

Зі змісту Акта перевірки, із пояснень
представника позивача, заперечень
відповідача вбачається, що приводом
для перевірки та підставою твердження
про нереальність угод є опосередковані
дані, зокрема Акт ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська №561/12-34-22-04/38251558 від
26 березня 2014 року «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй» з
питань визначення повноти нарахування
та своєчасності сплати податків у
період з 1 липня 2012 року по 1 березня 2013
року».

Проте врахування зазначеного
документу у якості єдиного доказу
нереальності (безтоварності) операцій
є передчасним та помилковим.

Як видно із статутних документів,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерпарфум» є
юридичною особою, зареєстроване 23
серпня 2000 року, має свідоцтво платника
податку на додану вартість та
перебуває на податковому обліку у
Ірпінській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області. Тобто є суб'єктом
господарської діяльності.

Основними видами діяльності
товариства є: надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; оптова торгівля
іншими товарами господарського
призначення; неспеціалізована
торгівля; консультування з питань
комерційної діяльності й керування (т.1
а.с.17).

У ході судового розгляду встановлено,
що 1 листопада 2013 року позивачем
укладено договір оренди №01/11 із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгово-Будівельна
компанія «Фаворі-Строй» (т.1 а.с.38), за
умовами якого орендодавець (ТОВ «ТБК
«Фаворі-Строй») передає, а орендар (ТОВ
«Інтерпарфум») бере в тимчасове
володіння та користування обладнання,
а саме: дизельні генератори AKERMAN Airman SDG
150 S та QAS 125. Передача майна в оренду
здійснюється відповідно до акта
прийняття-передачі. Орендна плата
складає 38000,00 грн. щомісячно, в тому
числі податок на додану вартість 6333,33
грн. Витрати на транспортування,
встановлення та налаштування майна, що
орендується бере на себе орендодавець.

З метою підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем подано до
суду належним чином засвідчені копії
наступних документів:

- акт прийому-передачі від 1 листопада
2013 року (т.1 а.с.39);

- акт прийому-передачі від 28 лютого 2014
року (т.1 а.с.40);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №3003 від 30 листопада 2013 року (т.1
а.с.48);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №6501 від 31 січня 2014 року (т.1
а.с.53);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №4008 від 31 грудня 2013 року (т.1
а.с.54);

- платіжне доручення №9 від 14 січня 2014
року на суму 38000,00 грн. (т.1 а.с.57);

- платіжне доручення №108 від 7 листопада
2013 року на суму 38000,00 грн. (т.1 а.с.59);

- платіжне доручення №132 від 9 грудня 2013
року на суму 38000,00 грн. (т.1 а.с.62);

- податкова накладна №6501 від 14 січня 2014
року на суму 38000,00 грн. (т.1 а.с.124);

- податкова накладна №4008 від 9 грудня 2013
року на суму 38000,00 грн. (т.1 а.с.127);

- податкова накладна №3003 від 7
листопада 2013 року на суму 38000,00 грн. (т.1
а.с.129).

Також, 1 листопада 2013 року між тими ж
сторонами укладено договір оренди №02/11
(т.1 а.с.41), за умовами якого орендодавець
(ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй») передає, а
орендар (ТОВ «Інтерпарфум») бере в
тимчасове володіння та користування
обладнання (акумуляторний колінчатий
підйомник Dino 2010 XT, дизельний ножичний
підйомник H 15 SXL та дизельний
телескопічний підйомник JLG 660 SJ).
Передача майна здійснюється
відповідно до акта прийняття-передачі.
Орендна плата складає 47000,00 грн.
щомісячно, в тому числі податок на
додану вартість 7833,33 грн. Витрати на
транспортування, встановлення та
налаштування майна, що орендується
бере на себе орендодавець.

На засвідчення виконання такого
договору позивачем подано до суду
належним чином завірені копії
наступних документів:

- акт прийому-передачі від 1 листопада
2013 року (т.1 а.с.43);

- акт прийому-передачі від 28 лютого 2014
року (т.1 а.с.44);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №7001 від 31 січня 2014 року (т.1
а.с.49);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №4507 від 31 грудня 2013 року (т.1
а.с.50);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №5005 від 30 листопада 2013 року (т.1
а.с.50а);

- платіжне доручення №11 від 15 січня 2014
року на суму 47000,00 грн. (т.1 а.с.57);

- платіжне доручення №109 від 11
листопада 2013 року на суму 47000,00 грн. (т.1
а.с.59);

- платіжне доручення №136 від 10 грудня 2013
року на суму 47000,00 грн. (т.1 а.с.62);

- податкова накладна №7001 від 15 січня 2014
року на суму 47000,00 грн. (т.1 а.с.118);

- податкова накладна №4507 від 10 грудня
2013 року на суму 47000,00 грн. (т.1 а.с.123, 126);

- податкова накладна №5005 від 11
листопада 2013 року на суму 47000,00 грн.(т.1
а.с.130).

Крім того, 1 листопада 2013 року позивачем
укладено договір оренди №03/11 із
згаданим підприємством (т.1 а.с.45),
згідно якого орендодавець (ТОВ «ТБК
«Фаворі-Строй») передає, а орендар (ТОВ
«Інтерпарфум») приймає в тимчасове
володіння та користування обладнання
(дизельний генератор PH165E1 FG Wilson).
Передача майна в оренду здійснюється
відповідно до акта прийняття-передачі.
Орендна плата складає 31000,00 грн.
щомісячно, в тому числі податок на
додану вартість 5166,67 грн. Витрати на
транспортування, встановлення та
налаштування майна, що орендується
бере на себе орендодавець.

З метою підтвердження виконання умов
цього договору позивачем подано до
суду засвідчені копії таких
документів:

- акт прийому-передачі від 1 листопада
2013 року (т.1 а.с.47);

- акт прийому-передачі від 28 лютого 2014
року (т.1 а.с.46);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №11001 від 31 січня 2014 року (т.1
а.с.50б);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №8503 від 31 грудня 2013 року (т.1
а.с.51);

- акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №6007 від 30 листопада 2013 року (т.1
а.с.52);

- платіжне доручення №118 від 13
листопада 2013 року на суму 31000,00 грн. (т.1
а.с.55);

- платіжне доручення №15 від 23 січня 2014
року на суму 31000,00 грн. (т.1 а.с.56);

- платіжне доручення №147 від 18 грудня 2013
року на суму 31000,00 грн. (т.1 а.с.63);

- податкова накладна №11001 від 23 січня 2014
року на суму 31000,00 грн. (т.1 а.с.121);

- податкова накладна №8503 від 18 грудня
2013 року на суму 31000,00 грн. (т.1 а.с.125);

- податкова накладна №6007 від 13
листопада 2013 року на суму 31000,00 грн. (т.1
а.с.131).

Також, 1 листопада 2013 року між згаданими
суб'єктами господарювання укладено
договір надання послуг №04/11 (т.1 а.с.64-65),
за яким підрядник (ТОВ «ТБК
«Фаворі-Строй») зобов'язується
виконати ремонтні роботи по монтажу
системи повітропроводів для опалення
на складських приміщеннях за адресою:
смт. Гостомель Київської області, вул.
Леніна, 141-Р. Підрядник виконує роботи,
передбачені цим договором, з власних
матеріалів. Загальна вартість робіт
становить 128000,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 21333,33 грн.
Договірна ціна є динамічною, підлягає
уточненню з урахуванням понесених
фактичних витрат підрядника,
інфляційних процесів, а також по
узгодженню сторін. Підрядник
зобов'язаний виконати роботи в термін
до 28 лютого 2014 року та по закінченню
робіт здати їх замовнику за актом
виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов такого
договору позивачем подано до суду
завірені копії наступних документів:

- акт №6008/9003 приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2013 року
типової форми №КБ-2в (т.1 а.с.66-67);

- акт №8504 приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2013 року
типової форми №КБ-2в (т.1 а.с.68-69);

- підсумкову відомість ресурсів (т.1
а.с.70-71);

- платіжне доручення №119 від 13
листопада 2013 року на суму 43000,00 грн. (т.1
а.с.55);

- платіжне доручення №120 від 19
листопада 2013 року на суму 51000,00 грн. (т.1
а.с.60);

- платіжне доручення №148 від 18 грудня 2013
року на суму 32000,00 грн. (т.1 а.с.61);

- податкова накладна №8504 від 18 грудня
2013 року на суму 32000,00 грн. (т.1 а.с.122);

- податкова накладна №6008 від 13
листопада 2013 року на суму 43000,00 грн. (т.1
а.с.132);

- податкова накладна №9003 від 19
листопада 2013 року на суму 51000,00 грн. (т.1
а.с.133).

2 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ
«ТБК «Фаворі-Строй» укладено договір
надання послуг №01/12 (т.1 а.с.72), за яким
підрядник зобов'язується забезпечити
прибирання та вивіз снігу і сміття з
території складського приміщення, яке
знаходиться за адресою: Київська
область, смт. Гостомель, вул. Леніна,
141-Р. Здача робіт здійснюється
щомісячно, на підставі акта виконаних
робіт та кошторисної документації, а їх
загальна вартість - 81000,00 грн., в тому
числі податок на додану вартість.
Договірна ціна є динамічною, підлягає
уточненню з урахуванням понесених
фактичних витрат підрядника,
інфляційних процесів, а також по
узгодженню сторін.

На засвідчення факту виконання цього
договору товариством надані до суду
засвідчені копії таких документів:

- акт №6007 приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2013 року
типової форми №КБ-2в (т.1 а.с.73-74);

- платіжне доручення №144 від 13 грудня 2013
року на суму 42000,00 грн. (т.1 а.с.61);

- податкова накладна №6007 від 13 грудня
2013 року на суму 42000,00 грн. (т.1 а.с.128, 139).

Крім того, 2 січня 2014 року між позивачем
та ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй» укладено
договір надання послуг №02/01 (т.1 а.с.75-76),
згідно якого останній приймає на себе
зобов'язання виконати роботи по
ремонту металевих воріт складських
приміщень за адресою: смт. Гостомель,
вул. Леніна, 141-Р. Вартість виконаних
робіт підтверджується актами
виконаних робіт та кошторисною
документацією. Роботи виконуються з 2
січня 2014 року по 1 березня 2014 року до
повного їх виконання.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем подані
завірені копії наступних документів:

- акт №9502/11002 приймання виконаних
будівельних робіт за січень 2014 року
типової форми №КБ-2в (т.1 а.с.77-78);

- підсумкова відомість ресурсів (т.1
а.с.79-81);

- довідка про вартість виконаних
будівельних робіт за січень 2014 року (т.1
а.с.82),

- платіжне доручення №13 від 20 січня 2014
року на суму 37000,00 грн. (т.1 а.с.56);

- платіжне доручення №14 від 23 січня 2014
року на суму 23000,00 грн. (т.1 а.с.58);

- податкова накладна №11002 від 23 січня 2014
року на суму 23000,00 грн. (т.1 а.с.119);

- податкова накладна №9502 від 20 січня 2014
року на суму 37000,00 грн. (т.1 а.с.120).

Перед укладанням досліджуваних
договорів, з метою запобігання
укладенню правочинів із
недобросовісним суб'єктом
господарювання, товариство здійснило
низку дій щодо перевірки наявності
спеціальної податкової
правосуб'єктності та добросовісності
ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй», зокрема
позивачем запитано та отримано від
контрагента копію ліцензії серії АЕ
№181435 на провадження господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, копію виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй», копію довідки
з ЄДРПОУ, копію свідоцтва про
реєстрацію платником податку на додану
вартість (т.1 а.с.134-138).

На засвідчення відображення операцій
позивача із ТОВ «ТБК «Фаворі-Строй» у
податковій звітності, товариством
«Інтерпарфум» подано примірники
декларацій із податку на додану
вартість із додатками 5 за листопад,
грудень 2013 року та за січень 2014 року із
доказами їх прийняття податковим
органом (т.1 а.с.141-175)

Також, позивач подав до суду картки
рахунку 631, оборотно-сальдові відомості
по рахунку 631, аналіз рахунка по
субконто 631 по контрагенту ТОВ «ТБК
«Фаворі-Строй» за період із листопада
2013 року по січень 2014 року (т.1 а.с.221-232), як
доказ відображення операцій
здійснених із вказаним підприємством у
бухгалтерському обліку.

У судовому засіданні представник
позивача пояснила, що орендоване у ТОВ
«ТБК «Фаворі-Строй» обладнання,
виконані ним роботи, надані послуги
використані у господарській
діяльності ТОВ «Інтерпарфум», зокрема
з метою належного виконання договірних
зобов'язань останнього із ПрАТ
«Міжнародний Медіа Центр-СТБ». На
підтвердження цього позивачем подано
та досліджено судом засвідчені копії
договору оренди нежитлового
приміщення №7918/13 від 31 липня 2013 року,
договору оренди №4781/11 від 1 грудня 2011
року, акта приймання-передачі в оренду
нежитлових приміщень від 1 грудня 2011
року, додаткових угод №1, №2, №3 до
договору оренди №4781/11 від 1 грудня 2011
року, акта здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №46 від 30 листопада 2013
року, акта здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №51 від 31 грудня 2013
року, акта здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №3 від 31 січня 2014 року;
виписки по рахунку за 6 листопада 2013
року, 5 грудня 2013 року, 13 січня 2014 року
(т.1 а.с.176-207).

Також товариство надало засвідчені
копії витягу про реєстрацію права
власності на складські приміщення у
смт. Гостомель по вул. Леніна, 141-Р від 23
травня 2008 року (т.1 а.с.36) та державного
акта на право власності на земельну
ділянку за цією ж адресою серії ЯЖ №222776
(т.1 а.с.37).

Крім того, позивачем подано копії
наказів №2 від 1 листопада 2013 року, №3
від 2 грудня 2013 року, №1 від 2
січня 2014 року, №3 від 27 лютого 2014 року
про відрядження директора товариства
«Інтерпарфум» Васильченка Д.Ю. до м.
Луганськ (для підписання господарських
договорів оренди обладнання і актів),
посвідчень про відрядження №КУ-0000001
від 1 листопада 2013 року, №КУ-0000002 від 2
грудня 2013 року, №КУ-0000002 від 27 лютого 2014
року, №КУ-0000001 від 2 січня 2014 року,
звітів про використання коштів,
виданих на відрядження або під звіт
№АО-0000002 від 3 березня 2014 року, №АО-0000001
від 6 січня 2014 року, №АО-0000001 від 4
листопада 2013 року, №АО-0000002 від 5 грудня
2013 року (т.1 а.с.250, т.2 а.с.1-8, 31-38).

Суд підкреслює, що недоліків як у
первинних документах, так і в
податкових накладних під час перевірки
не встановлено, не зазначено їх і у ході
судового розгляду справи. При цьому усі
зазначені документи підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками підприємств.

Надаючи правову оцінку відносинам, які
склалися між сторонами, суд констатує,
що за визначенням пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання товарів, послуг
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
передбачено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201
Податкового кодексу України право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
здійснення оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

З метою встановлення фактів здійснення
господарських операцій судом
з'ясовувалися, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення таких
операцій; установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності їх
учасників; зв'язок між фактом придбання
робіт та послуг, понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
позивача.

Крім того, суд наголошує, що факт
визнання правочину нікчемним має
наслідком застосування негативних
наслідків за цивільним законодавством,
а не донарахування податкових
зобов'язань. Наявність укладеного між
учасниками господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції та навпаки.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення податкового
кредиту з податку на додану вартість;
податковий кредит вважається
сформованим правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій визначено
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту і об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт чи послуг або
в разі якщо придбані товари, роботи чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, на підставі
якого визначаються податкові
зобов'язання платника податків,
приймається податковим органом за
результатами безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної
від інших підрозділів податкової
служби чи з інформаційних систем
держаної податкової служби, що не
оформлена рішеннями суб'єкта владних
повноважень і не є юридичним фактом,
утворює лише підставу для перевірки
такої інформації, може породжувати
певні сумніви щодо законності
господарських операцій платника
податків, однак не є беззаперечним
доказом того факту, що в дійсності
платнику податків його контрагентом
ніякі послуги не надавались, роботи не
виконувались.

Суд звертає увагу, що обов'язок
сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
персоніфікованими. Визначення
податкових зобов'язань платнику
податків не може ставитись у пряму
залежність від виконання податкових
обов'язків його контрагентом. Тобто, в
основу притягнення позивача до
податкової відповідальності не може
бути покладено висновок акта перевірки
його контрагента без фактичного
встановлення порушень податкового
законодавства самим позивачем.

Також суд враховує положення статті 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно з якою
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Судом з'ясовано, що позивачем вжито
усіх заходів щодо перевірки наявності
спеціальної податкової
правосуб'єктності у ТОВ «ТБК
«Фаворі-Строй», наявності дефектів у
його правовому статусі в офіційно
оприлюднених даних щодо анульованих
свідоцтв платника податку на додану
вартість, а також спроможності
виконувати зобов'язання за
відповідними договорами, зокрема
наявність ліцензії на право здійснення
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури.

Суд звертає увагу, що відповідач жодних
заперечень щодо форми і змісту наданих
позивачем письмових документів як під
час проведення перевірки, так і у ході
судового розгляду справи - не висловив.
Доказів, які б вказували на недійсність
чи підробку первинних документів,
податкових накладних або їх
невідповідність нормативно-правовим
актам Інспекція суду не надала.

Суд, на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності, встановив, що факти
здійснення операцій із виконання робіт
і надання послуг та оплати їх вартості
підтверджується документально; надані
позивачем докази є переконливими для
твердження про реальність
господарських операцій.

За таких обставин вбачається, що
твердження про нереальність
ґрунтуються на припущеннях,
відповідачем не доведено відсутності
операцій із надання полуг та виконання
робіт, а доводи позивача про дійсність
правочинів належними доказами не
спростовуються.

За недоведеності відповідачем того, що
відповідні роботи контрагентом
позивача не виконувались, послуги не
надавалися, висновки податкового
органу є безпідставними.

Таким чином, доводи Інспекції про
заниження позивачем податкового
зобов'язання із податку на додану
вартість у ході судового розгляду не
підтвердились.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

Суд наголошує, що у цьому випадку
податковий орган не довів відсутності
здійснення господарських операцій та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 240,00 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано. Тому судові витрати щодо
сплати судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 28 травня 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпарфум» судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
240 (двісті сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 16 липня 2014 р.