Справа № 826/5296/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5296/14
інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ інструменту
Україна» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
інструменту Україна» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Світ інструменту
Україна» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що коригування митної
вартості за резервним методом
здійснене відповідачем з порушенням
вимог законодавства України, оскільки
митний орган мав достатньо інформації
для визначення ціни із застосуванням
попередніх п'яти методів. Посилається
на те, що надав митному органу усі,
передбачені Митним кодексом України,
документи, що підтверджують
правомірність формування позивачем
митної вартості за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
травня 2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ інструменту
Україна» подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
- скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Між ТОВ «Світ
інструменту Україна» (Покупець) та MATRIZE
Handels-GmbH (Китай) (Продавець) укладено
контракт від 28.04.2011 року №CH-MIU/28/0411 про
постачання товарів, найменування,
кількість та ціни яких визначаються у
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами даного Контракту.

На виконання Контракту № CH-MIU/28/0411
компанія MATRIZE Handels-GmbH (Китай) поставила
на адресу позивача партію товару
(інструменти ручні в асортименті).

З метою митного оформлення зазначеної
партії товару, позивач подав до митного
органу митну декларацію №100270004/2013/266107.
Митна вартість ввезених товарів (98
позицій) була визначена позивачем за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються та загальна сума склала
71632,40 дол. США.

При здійсненні аналізу наданих до
митного оформлення позивачем
документів, відповідачем виявлено, що
вони містять розбіжності, а також
відсутність у цих документах всіх
відомостей відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

У зв'язку із зазначеним, декларанта
було повідомлено про необхідність
надання додаткових документів, які
надані не були.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів,
відповідач прийняв рішення про
коригування митної вартості №
100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013 року, заявленої
у митній декларації № 100270004/2013/266100 та
скоригував митну вартість 13-ти видів
товарів у бік її збільшення.

Отримавши зазначене рішення про
коригування митної вартості позивач
оскаржив його у адміністративному
порядку, передбаченому статтею 55
Митного кодексу України.

За результатами розгляду скарги
позивача Міністерство доходів і зборів
України листом від 20.02.2014 року №
2322/1/26-70-63-04 повідомило про неможливість
надати відповідь по суті у зв'язку з
ненаданням документів у повному
обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його необгрунтованим з огляду
на наступне.

У відповідності до положень ч.1. ст. 51 та
ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу. Заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані, зокрема: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з органом доходів і
зборів; 2) подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню (ч. 2. ст. 52 МК
України).

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування (ч. 2. ст. 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК
України).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості (ч. 1
ст. 54 МК України).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема: здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари (п. 1 ч. 4 ст. 54 МК
України).

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів (ч.
10 ст. 58 МК України).

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті, не допускається включення
ніяких інших витрат, крім тих, що
передбачені у цій статті (ч. 11 ст. 58 МК
України).

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості (ч. 6. ст. 54 МК України).

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом (ч. 7, 8, 9 ст. 55 МК України).

Судом першої інстанції на підставі
відомостей графи 33 оскаржуваних рішень
встановлено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
контракту не застосовувався, оскільки
надані документи для підтвердження
митної вартості не містять всіх даних,
що унеможливлює застосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості.

Однак, колегією суддів встановлено, що
Інвойсом 13-0793-K137UKR від 05.11.2013 року
визначено, що Покупець здійснює сплату
шляхом « 100% сплати від вартості партії
товару, протягом 30 календарних днів с
дати відвантаження товару, що
підтверджено копіями документів».

Так, Позивачем в підтвердження оплати
за поставлений товар, в порядку
адміністративного оскарження
Відповідачу було надано, як належний
доказ, банківську виписку за 05.12.2013
року, копія якої наявна в матеріалах
справи, що підтверджує сплату за
поставлений товар, але дана виписка без
будь-якого мотивування під час
розгляду скарги митним органом не була
прийнята до уваги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
питання дотримання фінансової
дисципліни та порядок розрахунків за
поставлений товар між Продавцем та
Декларантом регулюється
зовнішньоекономічним контрактом, а
зауваження Відповідача не можуть бути
підставою для відмови у визначенні
митної вартості за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, оскільки
зазначені обставини не впливають на
митну вартість товару.

Отже, надана позивачем банківська
виписка від 05.12.2013 року на суму 71632,40
доларів США з документами в порядку
адміністративного оскарження є
належним доказом своєчасності сплати
за поставлений товар та належної
фінансової дисципліни Позивача,
оскільки товар було випущено у вільний
обіг на підставі винесеного Рішення
про коригування митної вартості товару
№100270000/2013/310307/2 від 25.12.2013 року.

Також колегія суддів вважає
безпідставним висновок суду першої
інстанції про ненадання позивачем
додаткових документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до вимог ст. 55 Митного
кодексу України позивач направив
листом від 12.02.2014 року № 28 до Київської
міжрегіональної митниці та скаргою від
17.12.2013 року № 310209 до Міністерства
доходів та зборів України у
встановлені терміни було надано
додаткові документи, що наявні в
матеріалах справи, які підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення, а саме:
копію бухгалтерської документації
(свіфт), що підтверджує сплату за
поставлений товар у відповідності до
умов контракту; копію прайс-листа
Постачальника; копія Рішення про
визначення митної вартості №
100270004/2013/310307/2 від 25.12.2013року; копії
експортних декларацій країни
відправлення товару.

Отже, надання додаткових документів в
порядку адміністративного оскарження
підтверджує той факт, позивачем
виконано своє зобов'язання щодо
надання додаткових документів, однак,
судом першої інстанції зазначений факт
процедури адміністративного
оскарження з наданням додаткових
документів не було прийнято до уваги.

Також колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції не було взято до уваги
відсутність доказів використання
інформації з інших джерел визначених
чинним законодавством України, окрім
інформації ЄАІС ДМСУ.

Згідно з приписами частини першої
статті 14 «Про ціни і ціноутворення» під
час проведення експортних (імпортних)
операцій у розрахунках з іноземними
суб'єктами господарювання
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

Статтею 6 Указу Президента України від
25.08.1994 року № 475/94 «Про заходи щодо
запобігання експорту товарів
походженням з України за цінами, що
можуть розглядатися як демпінгові, та
врегулювання торговельних спорів»
встановлено, що при здійсненні
суб'єктами підприємницької діяльності
України експортних та імпортних
операцій безпосередньо або через
зовнішньоторговельного посередника
контактні (зовнішньоторговельні) ціни
мають відповідати цінам, що склалися чи
складатимуться на відповідний товар на
ринку експорту чи імпорту на момент
здійснення експортної, імпортної
операції.

З аналізу наведених вище
нормативно-правових норм вбачається,
що ціна імпортованого товару повинна
відповідати цінам, що склалися на ринку
експорту на ідентичний або аналогічний
товар, тобто на товар, який є однаковим
або подібним за характеристиками,
торговельною маркою, артикулом та має
однакову собівартість виробництва.

З наявних в адміністративній справі
матеріалах вбачається, що вони містять,
зокрема, опис партії товару, а також
інформацію про кількість партії
товару, виробника товару, дату
здійснення митного оформлення товару,
номерів МД, за якими здійснювалось
митне оформлення кожної партії товару,
що дає змогу індивідуалізувати партію
товару та встановити їх ідентичність
чи подібність.

Отже, у Відповідача була наявна
інформація про ідентичні товари, що
вказує на наявність у відповідача
можливості визначити ціну товару за
методом, передбаченим пунктом «а»
частини 2 статті 57 Митного кодексу
України.

Однак, всупереч правилам діючого
законодавства України під час
коригування митної вартості товару,
обґрунтовуючи заниження Декларантом
ціни на задекларований товар у
порівнянні з цінами, що склалися на
такий товар на ринку імпорту,
відповідач посилався на інформацію,
наявну у ціновій базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України.

При цьому колегія суддів зазначає, що
наявність в автоматизованій системі
аналізу та управління ризиками
інформації про те, що товар, який
задекларовано позивачем, іншими
особами розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
Декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що враховуючи, що
автоматизована система аналізу та
управління ризиками з об'єктивних
причин не містить усієї інформації, що
стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, такі дані не
можуть мати першочергового значення у
порівнянні з наданими декларантом
первинними документами про товар.

Отже, відповідачем належним чином не
обгрунтовано та не підтверджено той
факт, що подані позивачем основні та
додаткові документи не дозволяли
митному органу у належний спосіб
перевірити числове значення складових
митної вартості товарів та відомості
щодо їх ціни.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 54 МК України
встановлено, що відповідач має право у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі
якщо зазначені у ч. 2 цієї статті
документи подані декларантом під час
процедури митного оформлення містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язана протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 246 МК України порядок
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, якщо інше
не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 266 МК України
декларант зобов'язаний надати органу
доходів і зборів виключно передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
формальностей.

За положеннями ч. 3 ст. 318 МК України
митний контроль передбачає виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

За положенням п.п. 4.5.10. п. 4.5. Порядку
виконання митних формальностей при
здійсненні митного оформлення товарів
із застосуванням митної декларації на
бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 631 від
30.05.2012 року, при здійсненні митного
оформлення митної декларації
виконується серед іншого така митна
формальність, як перевірка
правильності визначення митної
вартості товарів.

Відповідно до п. 2.2. Порядку після
прийняття МД для митного оформлення у
разі подання МД на паперовому носії
необхідність подання документів,
зазначених в графі 44 МД, визначається
посадовою особою ПМО під час виконання
митних формальностей, встановлених
п.п.4.5.5 - 4.5.10 пункту 4.5 розділу IV цього
Порядку. Інформація про необхідність
подання документів, зазначених в графі
44 МД, вноситься посадовою особою, що
здійснює відповідну митну
формальність, до розділу IV
інформаційного аркуша, форма якого
наведена у додатку 1 до цього Порядку
(далі - Інформаційний аркуш), із
зазначенням коду документа, посади,
прізвища, ініціалів, дати та часу
встановлення вимоги, та засвідчується
особистим підписом посадової особи.
Інформація про ознайомлення з вимогою
надання документів вноситься
Декларантом до розділу IV
Інформаційного аркуша.

Відповідно до п. 2.3. Порядку, під час
виконання митних формальностей,
встановлених в тому числі і п.п. 4.5.10. п.
4.5. розділу IV цього Порядку, у разі
необхідності подання додаткових
документів чи відомостей про
зовнішньоекономічну операцію або
характеристики товару згідно з МК
України інформація про це вноситься
посадовою особою, що здійснює
відповідну митну формальність, до
розділу V Інформаційного аркуша із
зазначенням документів чи відомостей,
надання яких вимагається, посади,
прізвища, ініціалів цієї посадової
особи, дати та часу встановлення вимоги
та засвідчується особистим підписом
посадової особи. Інформація про
ознайомлення з вимогою надання
документів вноситься декларантом до
розділу V Інформаційного аркуша.

Крім того, відповідно до змісту
Міністерство доходів і зборів України
«Щодо судових спорів стосовно
визначення (коригування) митної
вартості товарів» № 10441/7/99-99-10-03-01-17 від
07.05.2014 року повідомлено голів митниць
Міндоходів про необхідність
врахування судової практики при
виконанні обов'язків в тому числі і на
те, що приписи ст. 53, ст. 58 МК України
зобов'язують митницю зазначити в
рішеннях, письмових вимогах про
надання додаткових документів
конкретні обставини, які викликали
відповідні сумніви, причини
неможливості їх перевірки на підставі
наданих декларантом документів, а
також обгрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких може
усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, колегія суддів вважає, що
встановивши відсутність достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів
орган Міндоходів повинен вказати, які
саме складові митної вартості товарів
є непідтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові та які документи необхідні
для підтвердження того чи іншого
показника.

Правова позиція щодо послідовного
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товару
висловлена Верховним судом України в
постановах, ухвалених в порядку ст. 244-2
КАС України, від 21.03.12 року в справі №
21-15а12, від 22.10.2013 року в справі № 326а13, за
змістом яких повноваження митних
органів у разі їх незгоди із
задекларованою митною вартістю мають
законодавчі обмеження. До числа таких
обмежень належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України дії митного органу по
застосуванню шостого (резервного)
методу визначення митної вартості
товару без послідовного застосування
попередніх п'яти, як це передбачено п. 6
ст. 57 Митного кодексу України, і без
обгрунтування неможливості їх
застосування є неправомірними.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином колегія суддів вважає, що
відповідач у спірних правовідносинах
діяв всупереч правилам ст. 19
Конституції України.

Отже, колегія суддів вважає
неправильним висновок суду першої
інстанції про обгрунтованість
прийняття відповідачем спірного
рішення за другорядним (резервним)
методом) без застосування попередніх.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
обґрунтованими, а тому вона є такою, що
підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, оскаржуване
судове рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
інструменту Україна» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 травня 2014 року -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ інструменту
Україна» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270004/2013/310307/2 від
25.12.2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

І.О. Лічевецький

Головуючий суддя

Мельничук В.П.

Судді:

Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.