Справа № 2а-19416/10/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/9991/65845/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02.02.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.09.2011

у справі № 2а-19416/10/2670

за позовом Закритого акціонерного
товариства „Київський палац спорту"

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
„Київський палац спорту"
(правонаступник - Товариство з
обмеженою відповідальністю
„ЕКСПОСТАР") звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
про скасування податкових
повідомлень-рішень: № /0 від 22.12.2010;
№ /0 від 22.12.2010.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.02.2011 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.09.2011
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02.02.2011 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства в частині
несвоєчасності подання платіжних
доручень до установ банку за період з
01.07.2010 по 17.12.2010 та складено акт № 2840/15-0824
від 22.12.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення - рішення: №/0 від
22.12.2010, яким позивачу у зв'язку з
порушенням строків сплати податкових
зобов'язань з орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності нараховано
штраф 3721, 05 грн.; №/0 від 22.12.2010, яким
позивачу у зв'язку з порушенням строків
сплати податкових зобов'язань з
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
нараховано штраф 14916,08 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України „Про погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
порушення строків сплати податкових
зобов'язань по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності.

31.03.2006 позивачем було укладено
договір оренди земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: площа
Спортивна, 1 у Печерському районі м.
Києва розміром 3,0923 га, а також договір
оренди земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: площа
Спортивна, 1 у Печерському районі м.
Києва розміром 0,1137 га.

01.02.2010 позивачем подало до
відповідача податкову декларацію з
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності за
2010 рік №5863, якою самостійно узгодило
податкові зобов'язання з орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності на 2010 рік на
підставі вказаних Договорів оренди,
проте відповідна оренда плата була
сплачена лише за період до 23.07.2010.

02.11.2010 позивачем подано до
відповідача уточнюючу податкову
декларацію з коригованими сумами
податкових зобов'язань "перерахунок
податкового зобов'язання орендної
плати за земельні ділянки державної і
комунальної власності з 23.07.2010".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України „Про плату за землю"
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

У статті 5 цього Закону визначено,
зокрема, що об'єктом плати за землю є
земельна ділянка, яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди, суб'єктом -
власник земельної ділянки і
землекористувач, у тому числі орендар.

За змістом статті 15 вказаного
Закону обов'язок сплачувати за землю
виникає у власників та
землекористувачів з дня виникнення
права власності або користування
земельною ділянкою.

Рішенням Київської міської ради
№ 1311/4749 від 15.07.2010 року земельні
ділянки, які були об'єктами оренди по
вищезазначених Договорах оренди,
передані в постійне користування ДП
„Палац спорту".

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що земельний податок за
земельні ділянки за період з 23.07.2010 у
повному обсязі сплачено ДП „Палац
Спорту", що підтверджується платіжними
дорученнями з відмітками банку про їх
виконання.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої та апеляційної інстанції
стосовно того, що у позивача відсутні
підстави для нарахування та сплати
орендної плати за земельні ділянки, які
перебували в оренді на підставі
Договорів до 23.07.2010.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.02.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.09.2011 у
справі № 2а-19416/10/2670 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.02.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.09.2011 у
справі № 2а-19416/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко