Справа № 554/16994/13-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 р.Справа № 554/16994/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Октябрського районного суду м. Полтава
від 10.04.2014р. по справі №
554/16994/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міндоходів
у Полтавській області третя особа
Міністерство доходів і зборів
України , Державна казначейська
служба України

про визнання неправомірної відмови
щодо виплати одноразової грошової
допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до відповідача, Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, визначивши третіми особами
Міністерство доходів і зборів України
та Державну казначейську службу
України, про визнання неправомірної
відмови в проведенні йому виплати
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із встановленням ІІІ групи
інвалідності за вих.№ 91/Х/04-009 від 24
березня 2008 року, стягнення одноразової
грошової допомоги в розмірі трирічного
грошового забезпечення у сумі 96 120 грн.,
витрат понесених у зв'язку з
ушкодженням здоров'я у сумі 5 936 грн. 16
коп., окладу за спеціальним званням за
лютий і березень 2008 року у сумі 230 грн.
та зобов'язати відповідача виплачувати
його протягом наступних 10 місяців,
відшкодування моральної шкоди у сумі 300
000 грн., стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 10.04.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на прийняття оскаржуваного рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також в супереч
висновкам ВАСУ, просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Сторони по справі в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що 30 липня 2001 року
ОСОБА_1 ( далі - позивач) проходив службу
в МГВ ПМ ДПІ в м. Полтаві на посаді
помічника оперуповноваженого
підрозділу фізичного захисту, з 02
червня 2003 року по 15 жовтня 2003 року у
відділі фізичного захисту, з 15 жовтня
2003 року по 31 січня 2008 року на посадах
слідчого та старшого слідчого з
особливо важливих справ СВ МП ДПА в
Полтавській області (том 1 а.с.13). 23
листопада 2002 року під час занять з
фізичної підготовки, згідно розкладу,
на стадіоні 11 школи м. Полтави, під час
виконання прискорення при пересуванні
бігом, позивач правою ногою потрапив у
заглиблення поверхні стадіону, після
чого відчув біль та зміщення кісток у
правому колінному суглобі.

Внаслідок погіршення стану здоров'я 25
листопада 2002 року позивач був
доставлений до 2-ої міської клінічної
лікарні м. Полтави, де йому встановлено
діагноз «розтягнення зв'язок і
гемартроз правого колінного суглоба»,
де перебував на лікуванні до 04 грудня
2002 року. 31 жовтня 2003 року пройшов
медичне обстеження в Центрі спортивної
травматології Національного
університету фізичного виховання і
спорту в м. Києві, де йому встановлено
діагноз «хронічна передньомедіальна
нестабільність правого колінного
суглоба» та рекомендовано оперативне
лікування (а.с.24). 09 березня 2004 року
комісією зі складу управління ПМ ДПА в
Полтавській області проведено
розслідування та встановлений
висновок «хронічна передньомедіальна
нестабільність правого колінного
суглоба» 23 листопада 2002 року в період
проходження служби під час виконання
службових обов'язків (том.1 а.с.18-20).

Військово-лікарською комісією УМВС
України в Полтавській області був
зроблений висновок № 432-С від 29 грудня
2007 року про непридатність позивача до
військової служби в мирний час,
обмежену придатність у військовий час
(том 1 а.с.27).

31 січня 2008 року позивач був звільнений
зі служби в запас через хворобу, що
підтверджується наказом № 15-о від 31
січня 2008 року ( том 1 а.с.28).

06 лютого 2008 року МСЕК надала висновок
про встановлення інвалідності ІІІ
групи з причин отримання травми під час
виконання службових обов'язків (том 1
а.с.29).

Крім того, було встановлено що позивач
25.02.2008 звертався до голови ДПА в
Полтавській області із заявою щодо
проведення виплати одноразової
грошової допомоги, у зв'язку із
встановленням інвалідності ІІІ групи,
на що отримав відповідь від 24.03.2008 року
(том 1 а.с. 31-32) про відмову у виплаті
одноразової допомоги.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції, відповідно
до Закону України «Про міліцію»,
постанови КМУ № 386 від 22 квітня 2009 року
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 12
травня 2007 року № 707», наказу МВС України
«Про затвердження Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи МВС України» від 27
грудня 2002 року № 1346, дійшов до висновку
про відсутність підстав для стягнення
одноразової грошової допомоги, а також
відшкодування витрат на лікування,
оскільки позивач не звертався до
відповідача із заявою про повернення
йому витрачених коштів в досудовому
порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Законом України «Про міліцію»
визначено основні положення щодо
державного страхування, відшкодування
шкоди в разі загибелі або каліцтва
працівника міліції, в тому числі і
податкової міліції, а також визначення
граничної суми грошових виплат у разі
настання страхового випадку.

Так, відповідно до частини шостої
статті 23 цього Закону (в редакції від
07.02.2002 року чинній на час настання
нещасного випадку) у разі каліцтва,
заподіяного працівникові міліції при
виконанні службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала у період
проходження служби або не пізніш як
через 3 місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце у
період проходження служби, йому
виплачується одноразова допомога в
розмірі від трирічного до п'ятирічного
грошового утримання (залежно від
ступеня втрати працездатності) і
призначається пенсія по інвалідності.

На момент встановлення позивачу
інвалідності ІІІ групи з причин
отримання травми під час виконання
службових обов'язків до зазначеної
вище статті Закону України «Про
міліцію» було внесено відповідні
зміни, а саме частина 6 статті 23
вказаного Закону була викладена у
наступній редакції: «У разі поранення
(контузії, травми або каліцтва),
заподіяного працівнику міліції під
час виконання ним службових обов'язків,
а також інвалідності, що настала в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання
або нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

Відповідно до частини 2 пункту 1 Порядку
та умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 травня 2007 року
за №707 (в редакції від 12.05.2007р.),
положення, якого за аналогією могли
розповсюджуватися і на працівників
податкової міліції, одноразова
грошова допомога виплачується у разі
установлення інвалідності, яка
настала в період проходження служби в
органах внутрішніх справ або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення із служби чи після
закінчення такого строку внаслідок
захворювання або нещасного випадку,
що сталися: під час виконання службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку
та боротьбі із злочинністю, у розмірі:
п'ятирічного грошового забезпечення -
інвалідам I групи; чотирирічного
грошового забезпечення - інвалідам II
групи; трирічного грошового
забезпечення - інвалідам III групи; у
період проходження служби, - у
відсотках відповідного розміру
грошового забезпечення згідно із
ступенем втрати працездатності, який
визначається медико-соціальною
експертною комісією.

Виконанням службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю, відповідно до
пункту 2 зазначеного Порядку, є: несення
постової чи патрульної служби;
вчинення дій із забезпечення
особистої безпеки громадян, захисту
їх прав і свобод, законних інтересів;
припинення або запобігання злочинам та
правопорушенням; охорона і
забезпечення громадського порядку;
виявлення і розкриття злочинів, розшук
осіб, що їх вчинили; забезпечення
безпеки дорожнього руху; участь у
ліквідації наслідків аварії, пожежі,
катастрофи, стихійного лиха та інших
надзвичайних подій.

Крім того, пунктом 3.11Наказу МВС України
«Про затвердження Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи МВС України» від 27
грудня 2002 року № 1346, визначено випадки
в яких комісія з розслідування визнає,
що нещасний випадок трапився при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку,
громадської безпеки, у боротьбі зі
злочинністю, в переліку яких відсутні
проведення навчання, тренування,
обов'язкові фізичні заняття у
встановлений час.

Тобто, колегія суддів доходить до
висновку, що заняття з фізичної
підготовки, що мало місце під час
отримання травми позивачем, для
підрозділів фізичного захисту
податкової міліції не може бути
безпосереднім вчиненням дій із
забезпечення особистої безпеки
громадян, захисту їх прав, свобод і
законних інтересів, а є підвищенням
професійного рівня та фізичного стану
працівників податкової міліції, які
необхідні для виконання службових
завдань.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач отримавши право на пенсію,
згідно з витягом з акту огляду МСЕК №
0115409 про встановлення йому
інвалідності ІІІ групи, відповідно до
положень постанови Кабінету міністрів
України від 17.07.1992 №393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (чинній
станом на 06.02.2008р.) позбавився права на
збереження виплати окладу за
військовим чи спеціальним званням
протягом одного року з дня звільнення.

Також, колегія суддів зазначає, що
позивачем, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 №
627 (чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), було отримано виплату
страхової суми з державного
обов'язкового страхування працівників
в період проходження служби в
податковій міліції у сумі 850 гривень, що
підтверджується довідкою НАСК
«Оранта» від 20 грудня 2007 року № 03-13/1432, у
зв'язку з чим колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для стягнення на користь позивача
одноразової грошової допомоги в разі
установлення інвалідності, яка
настала в період проходження служби в
органах внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
викладена правова позиція не є
обґрунтованою та підтвердженою
матеріалами справи.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 10.04.2014р. по справі №
554/16994/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.