Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/22862/12

К/9991/18861/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційні скарги Київської
міської ради (далі - КМР) та
Комунального підприємства «Дирекція
будівництва шляхово-транспортних
споруд м. Києва» (далі - Підприємство) на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до КМР, третя особа:
Підприємство,

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом про
скасування рішення КМР № 529/5341 (далі -
Рішення № 529/5341) щодо надання
Підприємству земельної ділянки,
загальною площею 5,3552 га, для
будівництва Подільського мостового
переходу через р. Дніпро у м. Києві на
території Русанівських садів (відрізок
від садового товариства «Сад-будівник»
до залізниці Дарниця-Петрівка) у
Дніпровському районі м. Києва.

На обґрунтування позову зазначила, що
до складу наданої Підприємству
земельної ділянки входить її земельна
ділянка, площею 995,28 кв.м., яка
розташована на АДРЕСА_1.

Оскаржуване рішення порушує її право
на отримання у власність зазначену
земельну ділянку.

10 серпня 2011 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2012 року, позов задоволений
частково.

Рішення № 529/5341 скасоване в частині
надання Підприємству земельної
ділянки, площею 995,28 кв.м., на АДРЕСА_1, що
знаходиться в користуванні ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

КМР та Підприємство звернулися із
касаційними скаргами про скасування
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва та ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду і
ухвалення нової постанови про відмову
у задоволені позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 12.02.1957 року
Виконавчий комітет Київської міської
ради депутатів трудящих прийняв
рішення № 245 щодо відводу
підприємствам та установам м. Києва
земельних ділянок під посадку
колективних садів для робітників та
службовців в Дарницькому районі.

Відповідно до Додатку до зазначеного
рішення серед даних підприємств є
Гіпростроммаш (підприємство, на
ділянці якого було засноване
садівницьке товариство «Рубін»).

Згідно плану земельної ділянки в м.
Києві Б-17507 підприємству
Гіпростроммашу відведено в
користування під колективні сади
земельну ділянку, загальною площею 3 га
0420 кв.м., з окремими ділянками, ОСОБА_3
була надана в безстрокове користування
земельна ділянка, площею 995,25 кв.м., на
АДРЕСА_1.

16 березня 2004 року ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_3, став власником
садового будинку АДРЕСА_1.

28 грудня 2010 року КМР прийняла Рішення
№529/5341 щодо надання земельної ділянки,
загальною площею 5,3552 га, Підприємству
для будівництва Подільського
мостового переходу через р. Дніпро у м.
Києві на території Русанівських садів
(відрізок від садового товариства
«Сад-будівник» до залізниці
Дарниця-Петрівка) у Дніпровському
районі м. Києва.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позову, з таких підстав.

Відповідно до пункту а) частини 3 ст. 116
Земельного кодексу України безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що ОСОБА_2 має першочергове
право на передачу земельної ділянки,
площею 995,25 кв.м., на АДРЕСА_1 у приватну
власність відповідно до Земельного
кодексу України, так як вона являється
користувачем даної земельної ділянки,
та володіє садовим будинком НОМЕР_1 на
праві приватної власності, що
знаходиться на зазначеній земельній
ділянці.

12 липня 2006 року рішенням
Святошинського районного суду м. Києва,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 6 лютого
2007 року, та рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 27 січня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 жовтня 2010
року, за ОСОБА_2, визнане право на
приватизацію земельної ділянки, площею
995,28 кв.м., на АДРЕСА_1; зобов'язано КМР
розглянути проект рішення щодо
передачі ОСОБА_2, як члену садівничого
товариства «Рубін», зазначеної
земельної ділянки для колективного
садівництва.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_2 є
неналежним позивачем, оскільки пункт 1,
2, 3 оскаржуваного рішення
безпосередньо порушують її права на
отримання у приватну власність
земельної ділянки, що знаходиться у її
користуванні.

Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суди попередніх інстанцій правильно
зазначили, що відсутня необхідність
встановлення обставин, які б
підтверджували правомірність
користування ОСОБА_2 земельною
ділянкою, площею 995,28 кв.м., на АДРЕСА_1 та
її право на приватизацію зазначеної
земельної ділянки, оскільки рішеннями
судів за нею визнане право на
приватизацію спірної земельної
ділянки та зобов'язано КМР прийняти
відповідне рішення.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу
України визначений виключний перелік
підстав припинення права користування
земельною ділянкою, а саме: добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; вилучення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Кодексом; припинення
діяльності релігійних організацій,
державних чи комунальних підприємств,
установ та організацій; використання
земельної ділянки способами, які
суперечать екологічним вимогам;
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; систематична
несплата земельного податку або
орендної плати; набуття іншою особою
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, які розташовані на
земельній ділянці; використання
земельної ділянки у спосіб, що
суперечить вимогам охорони культурної
спадщини.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що у порушення
ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України КМР не надала
належних та допустимих доказів
припинення права користування ОСОБА_2
земельною ділянкою, площею 995,25 кв.м., на
АДРЕСА_1, на якій розташований та їй
належить на праві приватної власності
садовий будинок НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційних скаргах, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Київської міської
ради та Комунального підприємства
«Дирекція будівництва
шляхово-транспортних споруд м. Києва»
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.