Справа № 2а-4454/10/0270
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року м.
Київ К/9991/15656/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у м.Вінниці

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.01.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011

у справі №2-а-4454/10/0270

за позовом Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Вінниці

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.01.2011,
залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.Вінниці
від 26.10.2010 №/0 та №/0.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем було проведено виїзну
планову перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 08.09.2010 по 28.09.2010, про що складено
акт від 01.10.2010 №2180/1721/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки
позивачем допущено порушення вимог пп.
7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», внаслідок
включення до складу податкового
кредиту ПДВ за господарськими
операціями з придбання
транспортно-експедиційних послуг які
не мають безпосереднього відношення до
підприємницької діяльності позивача,
оскільки товарно-транспортні накладні,
які б підтверджували факт перевезення
саме ти товарів, які мають відношення
до діяльності позивача на перевірку не
надано, а також ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» внаслідок
включення до складу валових витрат за
2009 рік та 1 півріччя 2010 року витрат на
прдбаннятранспортних послуг, які не
мають безпосереднього відношення до
отриманого позивачем доходу, внаслідок
чого донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 37580,49 грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення від
26.10.2010: №/0, яким визначено суму
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 77664грн. та №/0, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 37580,49 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач був замовником
транспортних послуг з перевезення
жита, транспортування якого
проводилось ТОВ «Каскад-Транссервіс»,
ПП «Арм-Прим» та ПП «Галас КВ»,
одержувачем товару було ТОВ «Ржевуськ
млин», за наслідком виконання
зазначених господарських операцій
позивачем до валових витрат включені
транспортні послуги, надані ТОВ
«Каскад-Транссервіс», ПП «Арм-Прим» та
ПП «Галас КВ», у 2009 році на суму 181742 грн.
та в І-му півріччі 2010 року на суму 68794,60
грн.

Відповідач, заперечуючи право позивача
на віднесення понесених витрат до
складу валових витрат, обґрунтовує
свої доводи відсутністю у нього
товарно-транспортних накладних у
зв?язку з чим донараховано податок з
доходів фізичних осіб в загальній сумі
37580,49 грн.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб-підприємців
визначається Законом України «Про
оподаткування доходів фізичних осіб»,
ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок громадян», а також Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Пунктом 13 Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої Наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 9 червня 1993 р. за № 64,
визначено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» визначальною ознакою
валових витрат є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку. При цьому, неодмінною
характерною рисою господарської
діяльності в податкових
правовідносинах є її направленість на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній чи нематеріальній формах
(пункт 1.32 статті 1 цього Закону).

Пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією і веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) та охороною праці з урахуванням
обмежень, установлених підпунктами 5.3 -
5.8 цієї статті.

Таким чином, правильність формування
платником податків валових витрат
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання послуг
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних послуг.
У протилежному випадку відсутні
підстави для зменшення бази
оподаткування податком на прибуток за
рахунок валових витрат.

При цьому, згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не відносяться до складу
валових витрат будь-які витрати, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

На підтвердження правомірності
віднесення до складу валових витрат
сум витрат, сплачених за надання
транспортно-експедиційних послуг по
транспортуванню жита позивачем було
подано відповідні первинні
бухгалтерські документи, а саме,
податкові накладні, акти
здачі-прийняття виконаних
робіт/наданих послуг, платіжні
доручення та виписки банку, що свідчать
про надання ТОВ «Каскад-Транссервіс»,
ПП «Арм-Прим» та ПП «Галас КВ»
приватному підприємцю транспортних
послуг у 2009 році на суму 181742 грн. та в
І-му півріччі 2010 року на суму 68794,60 грн.,
а також про оплату наданих послуг.

В силу наведених вище вимог Закону
зазначені документи є відповідними
розрахунковими та платіжними
документами, які підтверджують надання
транспортних послуг, що пов?язані з
господарською діяльністю позивача,
доказів недостовірності цих
документів відповідачем не надано.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг); або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

При цьому, відповідно до пп. 7.4.5, п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту).

Сплата податку на додану вартість в
ціні придбання
транспортно-експедиційних послуг
підтверджена наявними у позивача
податковими накладними, які складені
відповідно до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» та наказу ДПА України № 165
від 30.05.1997 «Про затвердження форм
податкової накладної та порядку її
заповнення», на час їх видачі
контрагенти позивача мали необхідний
обсяг податкової правосуб'єктності,
були зареєстровані платниками ПДВ в
установленому порядку.

Щодо посилання відповідача, на
фіктивність господарських операцій,
оскільки відсутні документи на
транспортне перевезення товару, то
відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Вищенаведеним спростовуються доводи
податкового органу, які наведені ним в
касаційній скарзі, як підставу для
скасування рішення судів першої та
апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б давали підстави для скасування
оскаржених судових рішень, а тому
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Вінниці відхилити, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.01.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.02.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун