Справа № 2а-18216/10/2670
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/58456/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Янкова І.В. Гомольська
Я.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_7 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.10.2013 рокуу
справі№ 2а-18216/10/2670за позовомФізичної
особи - підприємця ОСОБА_7до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
службипровизнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.11.2012 року у справі № 2а-18216/10/2670 позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби від 08.11.2010 року №
/0 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва Державної податкової
служби задоволено. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.11.2012 року у справі № 2а-18216/10/2670
скасовано. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить її скасувати, залишити в силі
постанову суду першої інстанції. Свої
вимоги заявник обґрунтовує порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної планової виїзної
перевірки Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_7 з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2009 року по 30.06.2010 року складено акт
№852/17-40/2790/0115031 від 28.10.2010 року, яким
зафіксовано порушення п. 1 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

На підставі акт перевірки відповідачем
прийнято рішення від 08.11.2010 року №
/0 про застосування фінансових
санкцій, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 3
832 718,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки акта перевірки, на підставі
яких відповідачем застосовано
фінансові санкції, спростовуються
матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про відмову в позові у зв'язку
із порушенням позивачем вимог ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Колегія суддів з таким висновком
апеляційного суду не погоджується,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Згідно із п. 12 ст. 9 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» реєстратори розрахункових
операцій та розрахункові книжки не
застосовуються, якщо в місці отримання
товарів (надання послуг) операції з
розрахунків у готівковій формі не
здійснюються (оптова торгівля тощо).

З акта перевірки вбачається, що
позивачем здійснено розрахункові
операції за період:

з 01.07.2009 року по 31.12.2009 року на суму 2 841
021,38 грн. (в тому числі в безготівковій
формі отримано грошові кошти у сумі -2
1561 04,78 грн., в готівковій формі отримано
грошові кошти в сумі - 684 916,60 грн.);

з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року отримано 1 424
122,33 грн. (в тому числі в безготівковій
формі отримано грошові кошти у сумі - 1
342 494,67 грн., в готівковій формі отримано
грошові кошти в сумі - 81 627,66 грн.).

Відповідач в обґрунтування своєї
позиції посилається на те, що позивачем
в порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» не проведено через реєстратор
розрахункових операцій суму покупки в
розмірі 766 543,66 грн. (за період з 01.07.2009
року по 31.12.2009 року не проведено 684 916,60
грн., з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року не
проведено 81 627,66 грн.)

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем укладено договір від 24.12.2009
року № 24-2011 на постачання
сільськогосподарської продукції з ТОВ
«Універсальна Торгово-зернова Фірма»,
відповідно до якого позивач
зобов'язується передавати у власність
товариству сільськогосподарську
продукцію у кількості та асортименті,
згідно до оформлених специфікацій, які
є невід'ємними частинами договору, а
товариство зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату на умовах договору.

На виконання зобов'язань за цим
договором позивач згідно з накладними
за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року
поставив ТОВ «Універсальна
Торгово-зернова Фірма» продукцію на
загальну суму 96 920,31 грн.

Згідно із банківськими виписками ТОВ
«Універсальна Торгово-зернова Фірма»
за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року
сплатило грошові кошти за отриману
продукцію в безготівковій формі в
розмірі 10 080,00 грн., а тому в останнього
утворилась заборгованість перед
платником в розмірі 86 840,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Універсальна Торгово-зернова
Фірма» за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010
року поставила на користь позивача
продукцію на загальну суму 479 584,80 грн.

Згідно із банківськими виписками
позивачем перераховано у
безготівковій формі грошові кошти на
адресу ТОВ «Універсальна
Торгово-зернова Фірма» за поставлену
продукцію в розмірі 244 524,72 грн., а тому
утворилась заборгованість платником
перед товариством в розмірі 235 060,08 грн.

Відповідно до акта звірки
взаєморозрахунків між ТОВ
«Універсальна Торгово-зернова Фірма»
та позивачем від 30.06.2010 року сторони
домовилися про взаємозалік
заборгованостей в розмірі 86 840,00 грн.

Позивачем укладено договір від 05.01.2009
року № 2/2010-ОПТ на постачання
сільськогосподарської продукції зі СТ
«УТФ», відповідно до якого позивач
зобов'язується передавати у власність
товариству сільськогосподарську
продукцію у кількості та асортименті,
згідно до оформлених специфікацій, які
є невід'ємними частинами договору, а
товариство зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату на умовах договору.

На виконання зобов'язань за цим
договором позивач за період з 01.07.2009
року по 30.06.2010 року поставив товариству
продукцію на загальну суму 3 297 707,81 грн.

Згідно із банківськими виписками СТ
«УТФ» за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010
року сплачено грошові кошти за
отриману продукцію в безготівковій
формі в розмірі 2 816 791,21 грн., а тому
утворилась заборгованість товариства
перед позивачем в розмірі 480 916,60 грн.

СТ «УТФ» за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010
року поставлено на користь позивача
продукцію на загальну суму 717 162,65 грн.

Згідно із банківськими виписками
позивачем перераховано у
безготівковій формі грошових коштів на
адресу СТ «УТФ» за поставлену
продукцію в розмірі 150 162,00 грн., а тому
утворилась заборгованість платника
перед товариством в розмірі 567 000,65 грн.

Відповідно до акта звірки
взаєморозрахунків між СП «УТФ» та
позивачем від 31.12.2010 року сторони
домовилися про взаємозалік
заборгованостей в розмірі 480 916,60 грн.

Позивачем укладено договір від 01.12.2009
року № 1/12 на постачання
сільськогосподарської продукції із СП
«Промінь», відповідно до якого позивач
зобов'язується передавати у власність
товариству сільськогосподарську
продукцію у кількості та асортименті,
згідно до оформлених специфікацій, які
є невід'ємними частинами договору, а
товариство зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату на умовах договору.

На виконання зобов'язань за цим
договором позивачем згідно із
накладною № 1/12-1 від 01.12.2009 року
реалізовано зерно кукурудзи на
загальну суму 204 000,00 грн.

Відповідно до акта звірки
взаєморозрахунків між СП «Промінь»
позивачем за період з квітня 2008 року по
вересень 2010 року у грудні 2009 року
виникала заборгованість позивача за
закуплену продукцію на суму 204 000,00 грн.
Згідно із даним актом сторони
домовилися про взаємозалік
заборгованостей в розмірі 204 000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
при проведені зарахування зустрічних
вимог позивача з його контрагентами
операції з розрахунків в готівковій
формі не здійснювалися, у позивача була
відсутня необхідність застосування
РРО. Колегія суддів погоджується з
таким висновком, оскільки він
зроблений на підставі наявних в справі
доказів. Як наслідок, рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва від 08.11.2010 року №
/0 про застосування фінансових
санкцій є неправомірним.

Крім того, згідно із висновком
судово-економічної експертизи від
19.07.2012 року № 3002/3003/12-44 Київського
наукового-дослідного інституту
судових експертиз погашення
заборгованості в розмірі 771 756,00 грн.
шляхом взаємозаліку однорідних вимог
за домовленістю позивача з його
контрагентами у період з 01.07.2009 року по
30.06.2010 року, а саме: із СП «УПФ», з ТОВ
«Універсальна торгово-зернова фірма»,
з СП «Промінь» та відсутністю
готівкових розрахунків на цю суму
документально та нормативно
підтверджуються.

Враховуючи, що в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач не довів правомірності
спірного рішення, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
в мотивувальній частині постанови суду
апеляційної інстанції зазначаються
встановлені судом апеляційної
інстанції обставини із посиланням на
докази, а також мотиви неврахування
окремих доказів; мотиви, з яких суд
апеляційної інстанції виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Оскаржувана постанова апеляційного
суду зазначеним вимогам не відповідає,
оскільки судом не спростовано
встановлені місцевим адміністративним
судом обставини відсутності
розрахунків в готівковій формі між
позивачем та вказаними контрагентами.

Отже, прийняте апеляційним судом нове
рішення у справі про часткове
задоволення позову підлягає
скасуванню, а постанова суду першої
інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
у справі № 2а-18216/10/2670 скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.11.2012 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, в
порядку та строки, передбачені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак