Справа № 806/1417/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"17" липня 2014 р.
Справа № 806/1417/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю сторін:

представників позивача Лисюк Т.А.,
Колесниченка Д.М.

представника відповідача Житкевич С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"04" червня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "А-ВІКТ" до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання неправомірним
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
(далі ТОВ "А-ВІКТ") звернулося з
адміністративним позовом до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі
Бердичівська ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.11.2013 року № .

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року позовні вимоги задоволено
повністю.

Визнано неправомірним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції № від
04.11.2013 року.

Відшкодовано на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ" з
державного бюджету судові витрати в
сумі 182 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Бердичівська ОДПІ звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. В апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши законність та
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

ТОВ "А-ВІКТ" звернулося з
адміністративним позовом до
Бердичівської ОДПІ про скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.11.2013 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки, викладені у акті перевірки,
на підставі якого прийняте оспорюване
податкове повідомлення-рішення, не
ґрунтуються на достовірних,
об'єктивних та належним чином
встановлених і відображених у акті
даних, не відповідають фактичним
обставинам.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
відповідач не довів правомірність
оспорюваного податкового
повідомлення - рішення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "А-ВІКТ" як платник
податків знаходиться на обліку в
Бердичівській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, є платником податку на додану
вартість.

Посадовою особою Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
жовтні 2013 року була проведена виїзна
позапланова документальна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "А-ВІКТ" з питань
визначення податкового кредиту по
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ "Інтайм-Сервіс"
за січень 2013 року та з ТОВ "Промислова
група "Фапром" за вересень 2012 року за
результатами якої складено акт від
17.10.2013 року № 700/22-00/33446070 (далі - акт
перевірки).

На підставі висновків вказаного акту
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області було прийняте податкове
повідомлення-рішення від 04.11.2013 року №
, яким зменшено Товариству з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 30
413 грн., в тому числі: 15 113 грн. за січень
2012 та 15 300 грн. за вересень 2012 року.

Фактичною підставою для винесення
спірного повідомлення - рішення
слугував відображений в акті перевірки
висновок про порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
вимог п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, 201.6 ст.206
Податкового кодексу України в
результаті чого встановлено завищення
податкового кредиту за січень 2012 року в
сумі 15 113 грн. (завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту в розмірі 15 113 грн. (р.19)) та за
вересень 2012 року в сумі 15 300 грн.
(заниження позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту у
сумі 15 300 грн. (р.18)).

З акту перевірки видно, що мотивами, на
підставі яких суб'єкт владних
повноважень дійшов такого висновку,
слугувало те, що на думку контролюючого
органу господарські операції позивача
з ТОВ "Інтайм-Сервіс" та ТОВ
"Промислова група "Фапром" реально не
вчинялися оскільки на договорі
купівлі-продажі № 01/11-Р від 01.11.2011 року,
податкових накладних № 35 від 18.01.2012
року та № 41 від 20.01.2012 року замість
підпису директора ТОВ "Інтайм Сервіс"
ОСОБА_6 встановлено факсиміле, а на
підтвердження реального виконання
договору укладено з ТОВ "Промислова
група "Фапром" позивачем не надано до
перевірки наказів та посвідчень про
відрядження осіб відповідальних за
укладання договорів,
товарно-транспортних накладних,
договорів на перевезення та журналу
реєстрації довіреностей.

В акті перевірки контролюючий орган
посилається на отриманий від ДПІ у
Святошинському районі м.Києва акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Інтайм Сервіс", в якому
міститься пояснення керівника
(засновника) ТОВ "Інтайм Сервіс" ОСОБА_6
щодо того, що він не здійснював
керівництво господарської діяльності
ТОВ "Інтайм Сервіс" та не підписував
будь-яких документів від імені
директора цього підприємства. Також в
акті перевірки контролюючий орган
посилається на отриманий від ДПІ у
Бабушінському районі
м.Дніпропетровська акт неможливості
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Промислова група "Фапром" щодо
документального підтвердження
господарських відносин з
контрагентами за вересень-жовтень 2012
року.

Колегією суддів встановлено, що 01
листопада 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтайм Сервіс"
укладено договір купівлі-продажу №
01/11-Р, відповідно до якого продавець
зобов'язується передати належний йому
товар (рельси б/в Р-65 в кількості 25 тонн)
у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього кошти (3 750 грн. за
тонну).

На виконання зазначеного договору
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтайм Сервіс" було
передано у власність позивачу рельси
б/в Р-65 в кількості 20,150 тонн на загальну
суму 80 979 грн. 17 коп. без ПДВ, в т.ч. 5 416
грн. 67 коп. за транспортні послуги та 75
562 грн. 50 коп. за рельси б/в Р-65, що
стверджується рахунком (а.с.31),
видатковими накладними
(а.с.32-33),податковими накладними (на
звороті а.с.32-33).

Оплату вартості транспортних послуг та
товару позивачем на користь ТОВ "Інтайм
Сервіс" здійснена шляхом списання
коштів з розрахункового рахунку
позивача, що підтверджується копією
платіжного доручення № 33 від 19.01.2012
року (а.с.39).

Фактичне отримання позивачем від ТОВ
"Інтайм Сервіс" рельс б/в Р-65 в кількості
20,150 тонн підтверджується актом
списання № МЛ-0000001 від 31.01.2012 року (а.с.39),
карточкою складського обліку
матеріалів (а.с.57).

10 вересня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промислова група
"Фапром" (продавець) укладено договір №
110914, відповідно до якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його на умовах даного договору.
Найменування товару, кількість, ціна та
умови поставки зазначаються в
специфікаціях та додаткових угодах,
які є невід'ємною частиною даного
договору.

Також 10 вересня 2012 року було укладено
специфікацію до договору № 110914 від
10.09.2012 року (а.с.41) та рахунок - фактуру №
110914 (а.с.42) щодо придбання позивачем в
ТОВ "Промислова група "Фапром" рейс Р-65
б/в в кількості 50,00 тонн на суму 169 999 грн.
80 коп., в т.ч. 28 333 грн. 30 коп. ПДВ.

На виконання вищезазначеного договору
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промислова група
"Фапром" у вересні 2012 року було передано
у власність позивачу рельси б/в Р-65 в
кількості 41,42 тонн на загальну суму 140 827
грн. 84 коп. з ПДВ, що стверджується
видатковими накладними (а.с.43-45) та
податковими накладними (на звороті
а.с.43-45).

Оплату вартості товару позивачем на
користь ТОВ "Промислова група "Фапром"
здійснена шляхом списання коштів з
розрахункового рахунку позивача, що
підтверджується копіями платіжних
доручень (а.с.46) та випискою банку з
рахунку (а.с.47-48).

Фактичне отримання позивачем від ТОВ
"Промислова група "Фапром" рельс Р-65 б/в
в кількості 41,42 тонн підтверджується
актом списання № МЛ-0000003 від 30.09.2012 року
(а.с.56), карточкою складського обліку
матеріалів (а.с.57).

Транспортування рельсів б/в Р-65 в
кількості 41,42 тонн від Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Промислова група "Фапром" до позивача
підтверджується рахунком №254 від
11.09.2012 року (а.с.103) актом № 254 від 11.09.2012
року (а.с.103), актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № 15 від 12.09.2012
року (а.с.104), рахунком № 15 від 12.09.2012
року.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податків за ставкою,
встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
подачку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Приписами п.198.6 ст.198 ПК України
визначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 ПК, чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст. 201 ПК. У разі, коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму подану на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України визначено,
що платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках обов'язкові реквізити.

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Згідно із п.201.6 Податкового кодексу
України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Оцінивши перелічені первинні та інші
документи, суд відмічає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис та/або дані особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції тощо.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", ст.44
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак враховуються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

В свою чергу правочини були укладені
між правоздатними і дієздатними
юридичними особами, за формою та
змістом спірні правочини не суперечать
закону, предметом спірних правочинів
не є речі, що обмежені в цивільному
обороті, сторони спірних правочинів на
момент господарських операцій мали
правовий статус платників ПДВ.

Таким чином, перелічені договори
визнаються судом належними та
допустимими доказами наявності між
позивачем та контрагентами позивача
факту вчинення правочинів в розумінні
ст.202 Цивільного кодексу України.

У ході розгляду справи відповідачем не
спростовано достовірності відомостей
цих первинних документів.

Крім того, факт виконання умов
договорів придбання товарів, укладених
між позивачем та ТОВ "Інтайм Сервіс",
ТОВ "Промислова група "Фапром"
підтверджується дослідженими під час
розгляду справи в суді першої
інстанції первиними бухгалтерськими
документами. В свою чергу податкові
накладні виписані ТОВ "Інтайм Сервіс"
та ТОВ "Промислова група "Фапром"
відображені позивачем в реєстрі
отриманих податкових накладних.

Щодо доводів контролюючого органу про
підписання договору та податкових
накладних представником ТОВ "Інтайм
Сервіс" із використанням факсимільного
підпису, що непередбачено Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За приписами п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 (далі - Положення №88),
господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до п.2.4 цього Положення
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно п. 2.5 Положення № 88 документ має
бути підписаний особисто, а підпис може
бути скріплений печаткою. Електронний
підпис накладається відповідно до
законодавства про електронні
документи та електронний
документообіг.

Використання при оформленні первинних
документів факсимільного відтворення
підпису допускається у порядку,
встановленому законом, іншими актами
цивільного законодавства.

На підставі статті 202 Цивільного
кодексу України дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків,
вважається правочином.

Статтею 207 Цивільного кодексу України
закріплено, що використання при
вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронно-числового
підпису або іншого аналога
власноручного підпису допускається у
випадках, встановлених законом, іншими
актами цивільного законодавства, або
за письмовою згодою сторін, у якій
мають міститися зразки відповідного
аналога їхніх власноручних підписів.

Суд зазначає, що чинним законодавством
не наданий конкретний перелік
первинних документів, а тільки
встановлено, які реквізити повинні
містити первинні документи. Виходячи з
такого, до первинних документів можна
віднести договори, додаткові угоди,
специфікації, накладні, різноманітні
акти та інші документи, які фіксують і
підтверджують здійснення
господарської операції.

При цьому, як встановлено судом,
наведеними вище актами прямо не
заперечується використання при
оформленні первинних документів
факсимільного відтворення підпису.

Водночас, як вже зазначалось судом,
відповідно до частини 2 статті 9 Закону
№ 996-XIV первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити, серед яких,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Іншими даним,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції в даному
випадку може бути факсимільне
відтворення підпису.

Разом з цим суд зазначає, що чинним
законодавством передбачені випадки,
коли використання факсимільного
відтворення підпису не допускається.
Це стосується, зокрема, оформлення
платіжних документів: грошових чеків
та розрахункових документів (п.1.10 гл.1
розділу IV "Касові операції банків
(філій, відділень) з клієнтами"
Інструкції про ведення касових
операцій банками в Україні,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 01.06.2011
року № 174, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.06.2011
року за № 790/19528; п. 2.8 Глави 2 "Загальні
правила документообігу" Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року № 22,
зареєстрованого в міністерстві
юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976).

Таким чином, з урахуванням наведених
доводів та обставин суд вважає
необґрунтованим висновок відповідача,
що при визначенні об'єкту
оподаткування не можуть
використовуватися первинні документи,
оформлені з використанням факсиміле.

Крім того, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
25.02.2013 року по справі № К-10088/10
зазначено, що за умови реального
здійснення господарської операції, яка
призвела до об'єктивної зміни складу
активів платника податків - покупця,
факсимільне відтворення підпису на
податковій накладній не може бути
підставою для позбавлення податкової
накладної сили звітного податкового і
одночасно розрахункового документа, а
відтак позбавлення покупця права на
формування податкового кредиту.

Що стосується посилання відповідача в
акті перевірки на акт ДПІ у
Святошинському районі м.Києва про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Інтайм Сервіс", то суд не
визнає цей акт належним та допустимим
доказом в розумінні приписів ст.70 КАС
України з наступних підстав.

Відповідно до п.73.5 ст.73 ПК України (в
редакції чинній на момент складання
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки), з метою отримання
податкової інформації органи
державної податкової служби мають
право проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Отже, як вбачається з акта перевірки,
податковий орган, який надіслав
відповідачу акт про неможливість
провезення зустрічної звірки
контрагента позивача, безпосереднього
дослідження первинних бухгалтерських
та інших документів цього суб'єкта
господарювання не здійснював,
наявність у нього відповідних ресурсів
та можливостей для виконання
господарських операцій не перевіряв,
відтак висновки, викладені в цьому
акті, суперечать приписам п.73.5 ст.73 ПК
України та не є належними і допустимими
доказами відсутності вчинених цим
контрагентом господарських операцій з
позивачем.

З приводу пояснень засновника та
директора ТОВ "Інтайм-Сервіс" ОСОБА_6,
який пояснив, що не здійснював
керівництво господарською діяльністю
товариства та не підписував документи
в фінансово-господарської діяльності
підприємства з 01.01.2012 року по 31.01.2012 року
, суд зазначає, що дані свідчення до
уваги не беруться з підстав того, що, з
однієї сторони, вони не стосуються
предмету доказування - здійснення
господарської операції, а з іншої
сторони відповідно до вимог КПК
України ці документи містять лише
попередньо встановлену дослідчою
перевіркою інформацію. Відомості щодо
порушення кримінальної справи та
результатів її розслідування
відповідачем до суду не надано, як і не
надано вироку суду, який набрав
законної сили.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних суд зазначає, що їх
відсутність не може бути підставою для
невключення до податкового кредиту сум
ПДВ відповідно до господарських
операцій, які відбулись. Правилами
ведення податкового обліку не
передбачено обов'язковості ведення і
зберігання товарно-транспортних
накладних на перевезення вантажів
автомобільним транспортом для
підтвердження обставин щодо
правомірності включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту по придбаним позивачем
товарам. Таким чином відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про факт порушення
правил перевезення автомобільним
транспортом, допущеним позивачем, що не
пов'язане з дотриманням вимог
податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 05.12.2012р. № К/9991/54098/12.

Посилання контролюючого органу на
ненадання позивачем до перевірки
наказів та посвідчень про відрядження
осіб відповідальних за укладання
договорів судом оцінюється критично,
оскільки, по-перше, наказом
Міністерства фінансів України від 21
червня 2011 року №738 "Про визнання таким,
що втратив чинність, наказ Державної
податкової адміністрації України від
28.07.1997 року № 260" було скасовано форму
посвідчення про відрядження, тобто
посвідчення про відрядження оформляти
не потрібно, по - друге, відсутність чи
наявність наказів та посвідчень про
відрядження осіб відповідно до
Податкового кодексу України не
впливає на формування валових витрат
підприємства.

Крім того, судом враховано, що
відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 року №1936/11/13-11, сама по собі
наявність чи відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
документів вбачається, що фактичний
рух активів або зміни у власному
капіталі чи зобов"язання платника
податків у зв"язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Додаткового суд звертає увагу, що
позивач як суб'єкт господарських
відносин не повинен нести
відповідальність за дії чи
бездіяльність своїх контрагентів.
Порушення податкової дисципліни,
вчинені контрагентом платника податку
тягнуть відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не можуть бути підставою
для позбавлення платника податку права
на віднесення вартості отриманих
послуг до складу валових витрат у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого права та має
необхідні документальні підтвердження
їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний
Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в
адміністративній справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення та
Європейський Суд з прав людини зокрема
у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"
(заява №3991/03), в якій у своєму рішенні
від 22.01.2009 р. зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач в
повній мірі довів ті обставини, на яких
грунтуються його позовні вимоги, в той
час як відповідачем правомірність
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення від 04.11.2013 року №
не доказана.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "04" червня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "17" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю "А-ВІКТ"
вул.Низгірецька,
157,м.Бердичів,Житомирська область,13307

3- відповідачу/відповідачам:
Бердичівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області
вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Жито
мирська область,13312

4-третій особі: - ,