Справа № 698/182/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 698/182/14
інстанції: Баранов О.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області на постанову
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області, про визнання дій
неправомірними та скасування постанов
про закінчення виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У лютому 2014 року, позивач звернувся до
Катеринопільського районного суду
Черкаської області з позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, про визнання дій
неправомірними та скасування постанов
про закінчення виконавчого
провадження. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що винесені державним
виконавцем Нечипоренком Ю.І. постанови
є незаконними, а посилання останнього
на Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
постанову КМ України від 03.08.2011 року №
845, якою затверджено «Порядок виконання
рішень суду про стягнення коштів,
державного та місцевих бюджетів або
боржників», як на підставу для
повернення є безпідставними, оскільки
вважає, що органи ДВС повинні
самостійно стягнути з рахунків
боржника відкритих у органах Державної
казначейської служби України визнані
судом суми заборгованості.

Постановою Катеринопільського
районного суду Черкаської області від
11 березня 2014 року позов задоволено
повністю.

Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення
до суду з адміністративним позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, про визнання дій
неправомірними та скасування постанов
про закінчення виконавчого
провадження як такий, що пропущений з
поважних причин.

Визнано дії Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області щодо закінчення виконавчих
проваджень №40578122, №40578417, №40578545 з
примусового виконання виконавчих
листів виданих Катеринопільським
районним судом Черкаської області:
30.03.2009 року №2-а-38, 06.10.2010 року №2-а-17,
06.10.2010 року №2-а-16 - протиправними.

Постанови від 28.01.2014 року про
закінчення виконавчих проваджень
№40578122, №40578417, №40578545 з примусового
виконання виконавчих листів виданих
Катеринопільським районним судом
Черкаської області: 30.03.2009 року №2-а-38,
06.10.2010 року №2-а-17, 06.10.2010 року №2-а-16
скасовано.

Зобов'язано Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області відновити виконавчі
провадження №40578122, №40578417, №40578545 з
примусового виконання виконавчих
листів виданих Катеринопільським
районним судом Черкаської області:
30.03.2009 року №2-а-38, 06.10.2010 року №2-а-17,
06.10.2010 року №2-а-16 та провести примусове
виконання судових рішень у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчими
документами і Законом України «Про
виконавче провадження».

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
з виконавчого листа №2-а-38 виданого
Катеринопільським районним судом
Черкаської області 30.03.2009 року за
судовим рішенням, яке набрало законної
сили 26.02.2009 року вбачається, що з
управління праці та соціального
захисту населення Катеринопільської
РДА на користь ОСОБА_2 стягнуто 5500 грн.
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005-2007 роки.

З виконавчого листа №2-а-17 виданого
Катеринопільським районним судом
Черкаської області 06.10.2010 року за
судовим рішенням, яке набрало законної
сили 16.08.2010 року вбачається, що з
управління праці та соціального
захисту населення Катеринопільської
РДА на користь ОСОБА_2 стягнуто 2605 грн.
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС за 2008 рік.

З виконавчого листа №2-а-16 виданого
Катеринопільським районним судом
Черкаської області 06.10.2010 року за
судовим рішенням, яке набрало законної
сили 06.09.2010 року вбачається, що з
управління праці та соціального
захисту населення Катеринопільської
РДА на користь ОСОБА_2 стягнуто 3440 грн.
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення, як інваліду війни другої
групи за 2008 рік.

З постанов про повернення виконавчого
документа стягувачеві винесених 28.01.2014
року державним виконавцем
Нечипоренком Ю.І. у виконавчих
провадженнях №40578122, №40578417, №40578545
вбачається, що виконавчі листи видані
Катеринопільським районним судом у
справах: №2-а-38 30.03.2009 року, №2-а-17
06.10.2010 року та №2-а-16 06.10.2010 року;
перебували на виконанні в управлінні
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області та 28.01.2014 року вказаним
державним виконавцем з підстав
передбачених п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
були повернуті стягувачеві ОСОБА_2. В
обґрунтування мотивів повернення
державним виконавцем зазначено, що
відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності
01.01.2013 року, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу. Також державним виконавцем
зазначено, що згідно п. 3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів або
боржників затвердженого постановою КМ
України від 03.08.2011 року № 845, рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 3. Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», виконавчі документи
за рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Згідно до практики Європейського суду
з прав людини, яка застосовується судом
як джерело права згідно ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» ( рішення у справах
«Кечко проти України», «Жовнер проти
України») органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46
Конституції України.

Як вбачається з оскаржуваних постанов,
державний виконавець закінчив
виконавче провадження на підставі п. 9
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» помилково вважаючи, що
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
встановлено заборону органам
державної виконавчої служби щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржників, які визначені ч. 1 ст. 2 цього
Закону.

Оцінивши, за своїм внутрішнім
переконанням, досліджені у судовому
засіданні докази, врахувавши
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
досліджених доказів у їх сукупності,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та наявність законних підстав
для їх задоволення, оскільки усі
повернуті державним виконавцем
виконавчі документи видані до набрання
чинності Законом України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», а тому згідно п. 3 Прикінцевих
та перехідних положень вказаного
Закону підлягають виконанню органом
державної виконавчої служби.

Також суд першої інстанції правильно
зазначив, що пропущений позивачем
строк для звернення до суду з
адміністративним позовом підлягає
поновленню як такий, що пропущений з
поважних причин.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області - залишити без задоволення, а
постанову Катеринопільського
районного суду Черкаської області від
11 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 15
липня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.