Справа № 823/11/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/11/14
інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Звенигородка Черкаської області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Звенигородка
Черкаської області про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Звенигородка
Черкаської області, в якому просив
визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у прийнятті
до відшкодування суми коштів на
виплату пенсії по інвалідності
громадянам, каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн Співдружності
Незалежних Держав сплаченої
управлінням за період з 01.11.2013 по 31.12.2013
ОСОБА_2 в розмірі 302 грн. 38 коп., ОСОБА_3 в
розмірі 304 грн. 68 коп. та стягнути з
відповідача на користь позивача кошти
на виплату пенсії по інвалідності
ОСОБА_2 у сумі 302 грн. 38 коп. та на
виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_3
у сумі 304 грн. 68 коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року позов задоволено, при цьому суд
виходив з того, що понесені позивачем
витрати у зв'язку із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності від
трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР)
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача як належного страховика
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, а тому не
прийняття до відшкодування зазначених
витрат є неправомірними діями
відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування обставин
справи, просив його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що документи щодо
призначення соціальних виплат,
передбачені чинним законодавством до
Фонду не надавались, тому рішення про
призначення соціальних виплат
громадянам, які одержали каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, не приймались.
Також зазначив, що Порядком визначено,
що відшкодування проводиться лише на
централізованому рівні. Крім того,
вказав що ОСОБА_3 отримала травму не
пов'язану з виробництвом, тому немає
правових підстав для здійснення
страхових виплат, оскільки відсутній
страховий випадок.

Позивачем подано письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких він просив
залишити скаргу без задоволення,
оскаржувану постанову суду - без змін.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Представником
позивача подано клопотання про розгляд
справи без участі представника
управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області. Представник відповідача про
причину своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачем виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у зв'язку з чим позивач
поніс грошові витрати на загальну суму
за листопад 2013 року - 4515 грн. 34 коп., за
грудень 2013 року - 4815 грн. 34 коп.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у листопаді 2013 року - 4211 грн. 81
коп., у грудні 2013 року - 4511 грн. 81 коп. що
підтверджується вищезазначеними
актами та довідками про відшкодування
Фондом Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання по управлінню Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі від 29.11.2013 та від 27.12.2013.

Разом з тим, відповідачем не враховано
витрати на виплату пенсій громадянам
ОСОБА_2 у зв'язку із отриманням травми в
Росії у розмірі 151 грн. 19 коп. та ОСОБА_3 у
зв'язку із отриманням травми по дорозі
на роботу у розмірі 152 грн. 34 коп. всього
у сумі 303 грн. 53 коп.

Позивач, вважаючи неправомірними дії
відповідача щодо відмови у прийнятті
до відшкодування суми коштів на
виплату пенсії по інвалідності
громадянам, каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн Співдружності
Незалежних Держав сплаченої
управлінням за період з 01.11.2013 по 31.12.2013
ОСОБА_2 в розмірі 302 грн. 38 коп., ОСОБА_3 в
розмірі 304 грн. 68 коп., звернувся до суду
з даним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Згідно зі ст.. 4 Основ, залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до Основ.

Перелік видів соціальних послуг і
матеріального забезпечення, які
надаються за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання встановлено
п. 4 ч.1 ст. 25 Основ, серед яких в тому
числі пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Отже, зважаючи на те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", яка
визначає перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене в
положеннях частини другої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", зокрема, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

У зв'язку з цим суд небезпідставно
відхилив доводи відповідача щодо
втрати чинності ст. 7 Закону України
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно з вимогами ст.. 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, в тому числі, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до умов Угоди про гарантії
прав громадян у сфері пенсійного
забезпечення, підписаної
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною),
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають (стаття 1); всі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення (стаття 3); призначення
пенсій громадянам держав-учасниць
Угоди проводиться за місцем
проживання; для встановлення права на
пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Враховуючи вищезазначене, витрати,
понесені органами ПФУ у зв'язку із
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності від трудового каліцтва (у
тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України (постанова від
21.05.2013 справа № 21-129а13).

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно проживають
на території України та перебувають на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі.

Так, ОСОБА_2 отримав інвалідність у
зв'язку із травмою на виробництві
«Мегионнефтепромстрой» в п. Радужний
Нижневартовського району Тюменської
області у 1984 році, що підтверджується
актом про нещасний випадок на
виробництві №2 від листопада 1984 року,
довідкою серії ВТЭ -234 №060660 та
протоколом №92 від 01.04.1985.

ОСОБА_3 отримала інвалідність у зв'язку
із травмою на виробництві у
Владивостоцькому фарфоровому заводі м.
Владивосток - 80 Російської Федерації у
1974 році, що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві 1974
року. Потерпілу визнано інвалідом 2
групи, відповідно до довідки МСЕК серії
ВТЭ -17 №013790 від 27.08.1975 та протоколу №1/575
від 16.09.1974 причиною встановлення
інвалідності стало трудове каліцтво і
ОСОБА_3 призначено пенсію по
інвалідності.

Отже, доводи апелянта відносно того, що
ОСОБА_3 отримала травму не пов'язану з
виробництвом спростовуються
матеріалами справи і судовою колегією
відхиляються.

Також, апеляційний суд критично
відноситься до твердження апелянта
відносно того, що відповідні документи
щодо призначення соціальних виплат до
Фонду не надавались, оскільки у
матеріалах справи містяться копії
актів щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад, грудень 2013
року.

Щодо посилань відповідача на те, що
відшкодування проводиться лише на
централізованому рівні і у зв'язку з
цим позивач не є належним стягувачем,
колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду є постійно діючим виконавчим
органом правління Фонду, проводить
свою діяльність від імені Фонду у межах
та в порядку, що визначаються його
статутом і Положенням про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року № 15 (далі - Положення про
виконавчу дирекцію Фонду), організовує
та забезпечує виконання рішень
правління Фонду, робочими органами
виконавчої дирекції Фонду є, зокрема,
її відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно із Положенням про Пенсійний
фонд України, затвердженим Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 384/2011 (перед цим діяло Положення
затверджене Указом Президента України
від 1 березня 2001 року № 121/2001), Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи (п.7).

Таким чином, вимоги управління ПФУ про
відшкодування відділенням Фонду
витрат, пов'язаних із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, відповідають змісту його
прав як робочого органу ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду, крім
іншого, визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві, та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Отже, витрати, понесені органами ПФУ у
зв'язку із виплатою та доставкою пенсій
по інвалідності від трудового каліцтва
(у тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Такий висновок щодо застосування норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року, 12 червня 2012 року та 21
травня 2013 року (справи №№ 21-1087во06,
21-165а12 та 21-129а13 відповідно).

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, який прийшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, при цьому виходив з
того, що понесені позивачем витрати у
зв'язку із виплатою та доставкою пенсій
по інвалідності від трудового каліцтва
(у тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача
як належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а тому не прийняття до
відшкодування зазначених витрат є
неправомірними діями відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Звенигородка
Черкаської області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Звенигородка
Черкаської області про стягнення боргу
- залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.