Справа № 822/1881/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1881/14
Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоус О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

предстаника відповідача: Банашко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до УПФ України у
м.Хмельницькому про визнання
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Хмельницькому щодо утримання з нього
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування;
зобов'язання припинити участь ОСОБА_2 у
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванні, починаючи з
23.07.2012 року. Позовні вимоги мотивовано
тим, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем
з 23.07.2012 року та знаходиться на
спрощеній системі оподаткування; з
липня 2012 року сплачує єдиний
соціальний внесок; отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб". Вважаючи, що УПФ
України у м.Хмельницькому неправомірно
стягує з нього єдиний внесок, просив
задовольнити заявлені ним вимоги.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
у задоволенні позову відмовлено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись при цьому на
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні позивач та його
представник апеляційну скаргу
підтримали у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просили
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 року
скасувати, дали пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа та є платником єдиного податку.

З 01.01.2007 року позивач перебуває на
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області та отримує пенсію
за вислугу років відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб".

Позивачу 01.08.2009 року виповнилось 60
років, тобто відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" він
досяг загального пенсійного віку
встановленого для чоловіків, що надає
йому право на пенсію за віком.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України
07.07.2011 №3609-VІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" ст.4
Закону №2464-VI доповнено частиною
четвертою, згідно з якою особи, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Зазначені
зміни відповідно до ч.1 розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України №3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011 року.

Згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі -
Закон №1058-ІV) пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цих Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV передбачені
наступні види пенсій: пенсія за віком,
пенсія по інвалідності внаслідок
захворювання, пенсія у зв'язку із
втратою годувальника. Відповідно до
ст.2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" за цим Законом
призначаються трудові пенсії: за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі не
менше 25 років; жінки - після досягнення
55 років і при стажі роботи не менше 20
років (ст.12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення"). Одним з різновидів
пенсії за віком є пенсія за віком на
пільгових умовах, передбачених ст.13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскільки призначена позивачу
пенсія за вислугу років не є різновидом
пенсії за віком, а є різновидом
трудової пенсії, на нього
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону №2464-VI.

При цьому судом першої інстанції не
враховано наступне. Відповідно до ч.2
ст. 11 КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять. При
вирішенні спору по суті суд першої
інстанції не дав належної оцінки тій
обставині, що обраний позивачем спосіб
захисту його права є неналежним у
даному випадку. Колегія суддів
апеляційного суду прийшла до
переконання, що можливе припинення
участі ОСОБА_2 у загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванні з
дня реєстрації його як фізичної особи -
підприємця не забезпечує захисту його
прав у спірних правовідносинах, та не
узгоджується із суттю
адміністративного спору. В даному
випадку позивачу слід було звертатись
із вимогою про визнання протиправним
та скасування рішення суб'єкта владних
повноважень, яке, на його думку,
безпосередньо порушує його законні
права та інтереси.

Відтак, апеляційний суд вважає, що
судом правильно і обґрунтовано
відмовлено у задоволенні позову, однак
судове рішення підлягає зміні у зв'язку
з помилковим застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.
Згідно вимог ст. 201 КАС України,
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні заявлених вимог, а судове
рішення суджу першої інстанції
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії, - змінити .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 14.07.14 .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.