Справа № 2а-217/33/2013
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
справа №2а-217/33/2013

приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва Е.
Г., суддів Яманко В. Г., Васильєвої І. А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в
м.Авдіївці Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
р. у справі № 2а-217/33/2013 (головуючий І
інстанції Волгіна Н.П.) за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Авдіївці Донецької області про
визнання дій протиправними та
скасування рішення №390 від 09 серпня 2012
року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємця ОСОБА_2
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в м. Авдіївці Донецької
області, в якому просив визнати дії
працівників відповдіача в частині
застосування до нього фінансових
санкцій в розмірі 850 грн., скасувати як
незаконне рішення відповідача № 390 від
9 серпня 2012 року «Про застосування
фінансових санкцій за несвоєчасне
подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку». (а.с. 2-6, 55).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року позовні вимоги задоволені
частково. Суд першої інстанції
скасував рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Авдіївці
Донецької області № 390 від 9 серпня 2012
року про застосування до позивача
фінансових санкцій в розмірі 850,00 грн за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовив.

Відповідач не погодившись з постановою
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій зазначив на порушення
судом норм матеріального права, просив
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовмити в задовольні позову.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги встановила
наступне.

ОСОБА_2 з 28 жовтня 2002 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, зареєстрований як
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Управління Пенсійного
фонду України в м. Авдіївці Донецької
області (а.с. 7-10).

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Авдіївці Донецької області була
проведена перевірка позивача про
неподання (несвоєчасне подання)
звітності про нарахування збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування (а.с. 18)

За результатами перевірки
відповідачем складений акт від 09
серпня 2012 року, відповідно до висновків
якого позивачем несвоєчасно були
подана звітність за 2004-2008 роки, а саме:
за 2004 рік: при граничному строку
подання до 1 квітня 2005 року звітність
фактично була подана 31 травня 2010 року;
за 2005 рік: при граничному строку
подання до 1 квітня 2006 року звітність
фактично була подана 8 червня 2010 року;
за 2006 рік: при граничному строку
подання до 1 квітня 2007 року звітність
фактично була подана 31 травня 2010 року;
за 2007 рік: при граничному строку
подання 1 квітня 2008 року звітність
фактично була подана 31 травня 2010 року;
за 2008 рік при граничному строку подання
до 1 квітня 2009 року звітність фактично
була подана 31 травня 2010 року (а.с. 18).

На підставі висновків вищезазначеного
акту перевірки та керуючись п. 5 ч. 9 ст.
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідачем прийняте
рішення № 390 від 9 серпня 2012 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку на суму 850,00
грн. (за кожний рік по 170,00 грн.) (а.с. 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем протиправно винесло
рішення про застосування до позивача
фінансових санкцій за несвоєчасне
подання звітності до органів
Пенсійного фонду України за 2005 - 2009 роки
на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058-IV,
оскільки зазначена норма Закону
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Законом № 2464-VI і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржувального рішенння.

Колегія суддів з зазначеним висновком
суду першої інстанції погоджується, з
наступних підстав.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон № 1058-IV).
Зазначеним Законом №1058-IV визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі Закон №
2464-VI).

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI визнано такими,
що втратили чинність, частини 1-9 статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058-IV за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону № 2464-VI, що набрав чинності з 1
січня 2011 року, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону № 1058-ІV та абзаців
третього, п'ятого, шостого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI.

Таким чином, нарахування після 1 січня
2011 року відповідачем на підставі
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-ІV позивачу штрафних
санкцій за несвоєчасне подання
звітності, що використовуються у
системі персоніфікованого обліку, є
протиправним.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування до страхувальників
відповідальності (фінансових санкцій)
на підставі норм закону, які втратили
чинність з 01 січня 2011 року, викладена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року, що прийнята за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах. Вказане судове
рішення відповідно до ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції надана правильна правова
оцінка спірним правовідносинам та
постанова прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.Авдіївці
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
р. у справі № 2а-217/33/2013 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
р. у справі № 2а-217/33/2013 залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий
Е.Г. Казначеєв

Судді
В.Г. Яманко

І.А. Васильєва