Справа № 2а-1670/5558/12
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/800/25270/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Островича С.Е., Степашка О.І., Федорова М.
О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року у справі
№2а-1670/5558/12 за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Кременчуцької об`єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - ФО-П ОСОБА_4) звернувся до суду з
позовом до Кременчуцької об`єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області (далі -
Кременчуцька ОДПІ) в якому просить
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року у задоволенні позову ФО-П
ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року апеляційну скаргу ФО-П ОСОБА_4
залишено без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
ФО-П ОСОБА_4 подала касаційну скаргу в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Кременчуцькою ОДПІ в період з 27.02.2012 по
02.03.2012, проведено позапланову виїзну
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ФО-П ОСОБА_4, з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2009 року по 02.03.2012 року. За
результатами перевірки складено акт
від 12.03.2012 року №135/17-311/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст. 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» щодо
перевищення ФО-П ОСОБА_4 граничного
обсягу виручки 500000,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем 28.03.2012 року прийняті
податкові повідомлення-рішення:
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на суму 73197,97
грн., в тому числі за основним платежем -
58558,38 грн, за штрафними (фінансовими)
санкціями - 14639,59 грн. та №, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання за платежем: податок на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
особами за результатами річного
декларування, на суму 41722,83 грн.

Статтею 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 року №727/98
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) яких за рік не
перевищує 500 000,00 грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг). До
обсягу виручки відносяться всі
надходження, отримані на розрахунковий
рахунок та в касу суб'єктом малого
підприємництва від продажу продукції
(товарів, робіт, послуг), майна,
включаючи основні фонди, які належать
суб'єкту й реалізовані у звітному
(податковому) періоді,
позареалізаційні доходи та виручка від
іншої реалізації.

В пункті 7.1 ст. 7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" від
22.05.2003 №889-IV (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що ставка податку становить
15 відсотків від об'єкта оподаткування,
крім випадків, визначених у пунктах
7.2-7.4 цієї статті.

Згідно ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до Норм витрат, що
враховуються при оподаткуванні
доходів громадян, які займаються
підприємницькою діяльністю без
створення юридичної особи, та інших
доходів, затверджено Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 09.06.1993
року за №64, норма витрат за здійснення
посередницької діяльності становить 5%.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що видом діяльності ФО-П
ОСОБА_4, є "18.22.0 - виробництво верхнього
одягу". В 2009 році зазначену діяльність
позивач не здійснювала. Проте, фактично
в період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року
позивач надавала
транспортно-експедиторські послуги.

Перевіркою встановлено, що різниця між
обсягом виручки, яка надійшла на
розрахунковий рахунок позивача
протягом І-ІІІ кварталів 2009 року (753365,61
грн.) та граничною сумою обсягу виручки
від реалізації продукції, дозволеною
Указом Президента України - 500 000,00 грн.,
склала 253365,61 грн. без ПДВ. Тобто, сума
валового доходу позивача, отриманого у
ІІІ кварталі 2009 року, становить 253 365,61
грн.

ФО-П ОСОБА_4 самостійно на загальну
систему оподаткування з 4 кварталу 2009
року не перейшла, заяв про реєстрацію в
якості платника податку на додану
вартість до Кременчуцької ОДПІ не
подавала.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
висновку, що прийняті Кременчуцькою
ОДПІ податкові повідомлення-рішення
№/89 та №/90 від 28.03.2012 року на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що встановлені законами
України.

Однак колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

За змістом абз. 5 п.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
виручкою вважається вся сума, отримана
на розрахунковий рахунок. Вказана
норма не ставить визначення розміру
виручки в залежність від того, яким
чином будуть використовуватись кошти,
отримані на рахунок. Тобто, немає
значення, чи частина цієї суми в
подальшому перерахована іншій особі чи
ні. Інакше втрачається зміст спрощеної
системи оподаткування як такої.

Крім того, обґрунтовуючи свої рішення,
суди попередніх інстанцій залишили
поза увагою той факт, що наявність хоча
б однієї з таких підстав, як: загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), що перевищує
допустимий розмір для платників
єдиного податку; здійснення операцій
або укладання угод на суму, що
перевищує допустимий розмір для
підприємців-платників єдиного податку;
перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків, -
передбачає перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

Виходячи із викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року в частині відмови
в задоволенні позовних вимог щодо
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача в
цій частині.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 в цій частині. Скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 28 березня 2012 року.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
листопада 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді
С.Е. Острович О.І.
Степашко М. О. Федоров