Справа № 820/7766/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.Справа № 820/7766/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2014р. по справі № 820/7766/14

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Фермерського господарства
"Авелес"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Фермерського господарства "Авелес", в
якому просив суд стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
10245,46 грн..

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ч. 3 ст. 18, ч. 3, ч. 5 ст. 19, ст. 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини
викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
перегляду справи, що згідно форми 10-ПІ
"Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2013 рік,
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача у 2013 році
становила 11осіб, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених, відповідно до вимог ст.19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів України"
становить 1 особа.

У вказаному звіті ФГ "Авелес"
самостійно обчислив суму
середньорічної заробітної плати
штатного працівника в розмірі - 20490,91
грн.

Згідно з розрахунком суми позову,
наданого позивачем, відповідачем не
виконано норматив - 1 робоче місце по
працевлаштуванню інвалідів, розмір
середньорічної заробітної плати на
підприємстві за 2013 рік становить 20490,91
грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, становить 10245,46 грн.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем виконано вимоги ст. ст. 19,
20 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
створення робочих місць для інвалідів
в кількості визначеній Законом, тому
застосування до Фермерського
господарства "Авелес"
адміністративно-господарських санкцій
є необґрунтованим.

Колегія суддів з висновками суду
першої інстанції погоджується та
вважає їх правильними, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" відмова в
укладенні трудового договору з мотивів
інвалідності не допускається, за
винятком випадків, коли за висновком
медико-соціальної експертизи стан його
здоров'я перешкоджає виконанню
професійних обов'язків, загрожує
здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або
продовження трудової діяльності чи
зміна її характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст. 19 вказаного Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до п.п. 2, 4 Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та Законом
України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про
систему оподаткування", а є заходом
впливу на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Частиною другою статті 20 Закону №
875-ХІІ передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він вжив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного
Закону пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Отже, адміністративно-господарські
санкції не можуть застосовуватися до
працедавця в разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Дана правова позиція узгоджується з
практикою Верховного Суду України щодо
розгляду справ даної категорії
(постанова від 08.06.2010 року по справі №
10/72; постанова від 02.02.2010 року справа
№21-1982во09 (номер в ЄДРСР 8089874), постанова
від 22.12.2009 року №21-2151во009 (номер в ЄДРСР
7417998), постанова від 02.04.2013 року у справі
№21-95а13, (номер в ЄДРСР 30604032).

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Пунктом 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №70 від 31.01.2007 року
"Про реалізацію статей 19 та 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що окрім обов'язку подання
звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів, - на роботодавців покладено
обов'язок подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів - до центру зайнятості за
місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року №420 "Про затвердження
форм звітності та інструкцій щодо їх
заповнення" (який був чинним до 12.07.2013
року - набрання чинності Наказом
Міністерства соціальної політики "Про
затвердження форми звітності № 3-ПН
„Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання" № 316
від 31.05.2013 року) - було затверджено
Інструкцію щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті
50 Закону України "Про зайнятість
населення" від 05.07.2012 року, роботодавець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії).

На виконання даної норми Закону
Міністерством соціальної політики
України видано наказ від 31.05.2013 N 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання".

Згідно з вимогою пункту 2.1 Порядку
подання звітності N 3-ПН така звітність
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії (й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

У разі якщо роботодавець планує
укомплектувати вакансію самостійно,
без допомоги служби зайнятості, він
також зобов'язаний подати форму N 3-ПН,
при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку
подання цієї звітності, зазначивши у
ній, що не потребує укомплектування
вакансії за сприянням служби
зайнятості.

У випадку якщо вакансія передбачена
штатним розписом, роботодавець має
подавати інформацію за формою N 3-ПН до
внесення відповідних змін у штатний
розпис.

Матеріали справи містять копії
звітності Фермерського господарства
"Авелес" про наявність вакансій Форми
3-ПН з яких вбачається, що до серпня 2013
року відповідачем до Зміївського
районного центру зайнятості
надавалась звітність (Звіт про
наявність вакансій Форми № 3-ПН,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19 грудня 2005 року № 420 та з
Інформація про попит на робочу силу
(вакансії) за формою № 3-ПН,
затвердженої наказом від 31.05.2013 N 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН) про
наявні вакантні робочі місця для
працевлаштування інвалідів) та з 28
серпня 2013 року - до Чугуївського
міського районного центру зайнятості
(Інформація про попит на робочу силу
(вакансії) за формою № 3-ПН,
затвердженої наказом від 31.05.2013 N 316 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН) про
наявні вакантні робочі місця для
працевлаштування інвалідів). ( а.с. 28-46)

Згідно листа Зміївського районного
центру зайнятостівід 04.06.2014 року № 1007 у
2013 році у Зміївському районному центрі
зайнятості перебувало на обліку 14
інвалідів, які звернулися за сприянням
у працевлаштуванні. Протягом 2013 року ФГ
"Авелес" не було працевлаштовано жодної
особи з обмеженими фізичними
можливостями, відмови у
працевлаштуванні особам з обмеженими
фізичними можливостями за
результатами направлень центру
зайнятості відсутні.

Згідно листа Чугуївського міського
районного центру зайнятості від 12.05.2014
року № 885 у 2013 році в Чугуївському
міськрайонному центрі зайнятості
перебувало на обліку 31 особа з
інвалідністю, які звернулися за
сприянням у працевлаштуванні. Протягом
2013 року на ФГ "Авелес" не було
працевлаштовано жодної особи з
обмеженими фізичними можливостями,
відмови у працевлаштуванні особам з
обмеженими фізичними можливостями за
результатами направлень центру
зайнятості відсутні.

Викладене свідчить про інформування
відповідачем центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких базуються її
вимоги або заперечення.

Разом з тим, доказів того, що ФГ "Авелес"
не створено робочих місць для
інвалідів, необґрунтовано відмовлено
інвалідам у прийнятті на роботу на такі
місця, несвоєчасно надавало державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, або
несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, позивачем
не надано, а тому і відсутні підстави
для застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

З урахуванням того, що відповідач вжив
усіх залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, він не
може бути притягнений до
відповідальності за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування чи відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись. В його
діях відсутня вина як елемент
господарського правопорушення.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, надав їм належну оцінку
та прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 820/7766/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.