Справа № 2а-3872/10/1970
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 червня 2014 року м. Київ
В/800/2173/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І., Кошіля
В.В., Муравйова О.В., Шипуліної
Т.М.,перевіривши заяву
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2014

у справі № 2а-3872/10/1970 (19814/12/9104) (№
К/9991/48478/12 номер справи у Вищому
адміністративному суді України)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Професіонал»

до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання нечинним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області звернулося до
Верховного Суду України із заявою про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2014 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про
судоустрій і статус суддів»), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2014 заявник посилається не
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: підпунктів
7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії: ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.02.2014 у справі № 2а-0470/11691/11 (№ К/9991/48350/12 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України),
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 12.02.2014 у справі № 826/6006/13-а (№
К/800/42298/13 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України),
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 26.03.2014 у справі № 2а-4419/10/2670
(№ К/9991/26540/11 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України), у
яких, на його думку, згадані норми
матеріального права застосовано
інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області та додатків,
доданих до неї, фактичні обставини
справи, що розглядаються, відмінні від
тих, на які посилається заявник на
обґрунтування наявності підстав для
перегляду справи.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Зокрема, у рішенні касаційного суду,
яке заявник просить переглянути,
зазначено, що судами попередніх
інстанцій встановлено, що в матеріалах
справи наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період. Жодних доказів, які б
підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договорів
публічного порядку, відповідачем не
надано. На час укладання договорів із
позивачем, його контрагенти були
платниками податку на додану вартість
згідно чинного законодавства та
належним чином зареєстрованими у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
тобто мали достатній об'єм
правоздатності для укладення спірних
угод.

У рішенні ж Вищого адміністративного
суду України від 26.03.2014 у справі №
2а-4419/10/2670 (№ К/9991/26540/11 - номер справи у
Вищому адміністративному суді
України), на яке посилається заявник, як
приклад різного застосування норм
матеріального права, суд першої
інстанції зазначив, що позивачем не
доведена реальність операції, оскільки
первинні документи підписані
неповноважною особою (директором) щодо
якої є вирок суду у кримінальній
справі, яким встановлено непричетність
вказаної особи до участі в
господарських відносинах з ТОВ
«Спецторгпозитив». Крім того, судом
встановлено відсутність доказів
транспортування нафтопродуктів, їх
зберігання та прийняття.

Що стосується ухвал Вищого
адміністративного суду України від
12.02.2014 у справі № 826/6006/13-а (№ К/800/42298/13 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України), від
12.02.2014 у справі № 2а-0470/11691/11 (№ К/9991/48350/12 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України), на які
посилається заявник як на підставу
неоднакового застосування норм
матеріального права, то ними не було
розв'язано заявлений сторонами спір по
суті, оскільки справи було направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що у
викладених випадках відсутня
подібність правовідносин, оскільки
обставини кожної конкретної справи
різні.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Тернопільській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області у допуску
справи № 2а-3872/10/1970 (19814/12/9104) (№ К/9991/48478/12
номер справи у Вищому
адміністративному суді України) до
провадження для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.03.2014.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М.
ЛосєвСудді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)В.В. Кошіль (підпис)О.В. Муравйов
(підпис)Т.М. Шипуліна