Справа № 826/16965/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Головань
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
України в м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Державної фінансової інспекції
України в м. Києві до Київського
пансіонату ветеранів праці про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київського пансіонату ветеранів праці
про зобов'язання Київського пансіонату
ветеранів праці вчинити певні дії,
зокрема, виконати вимоги
Держфінінспекції в м. Києві від 18.07.13 р.
№26-06-14-14/9674, зокрема: відшкодувати
нанесену матеріальну шкоду в сумі 13 121,
71 грн., у тому числі, за рахунок винних
осіб у порядку, встановленому
законодавством України (п. 2 письмової
вимоги); повернути до доходів
загального фонду місцевого бюджету
кошти в сумі 1303602, 0 грн. (п. 3 письмової
вимоги); (в редакції зі змінами згідно
заяви від 02.12.13 р.).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з"ясування обставин, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачем проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Київського пансіонату ветеранів праці
за період з 01.10.11 р. по 01.04.13 р., за
результатами якої складено акт ревізії
від 12.07.13 р. №06-30/1589.

Згідно з даним актом, позивачем зокрема
встановлено, що в порушення п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
"Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій" від 03.04.12 р.№245,
двом сумісникам проведено оплату за
невідпрацьований час (за фактично
невиконану роботу) на загальну суму 15
966, 5 грн. та як наслідок зайво
перераховано ЄСВ в сумі 5795, 84 грн.

В даному випадку позивач виходив з
того, що звіркою табелів обліку
робочого часу в Пансіонаті з копіями
табелів робочого часу, отриманих від
Центральної поліклініки МВС України
стосовно роботи зовнішнього сумісника
лікаря-невропатолога ОСОБА_2
встановлено, що протягом ревізуємого
періоду ОСОБА_2 в табелях обліку
робочого часу проставлялося 6
відпрацьованих годин при фактично
відпрацьованих 2, що призвело до зайво
виплачених коштів працівнику на
загальну суму 13 826, 99 грн. та як наслідок
зайво перераховано ЄСВ на загальну
суму 5019, 2 грн. Стосовно роботи
зовнішнього сумісника дезінфектора
ОСОБА_3 встановлено, що протягом
ревізуємого періоду в табелях обліку
робочого часу Пансіонату ОСОБА_3
проставлялося 8 годин при фактично
відпрацьованих 6, що призвело до зайво
виплачених коштів працівнику на
загальну суму 2 139, 51 грн. та як наслідок
зайво перераховано ЄСВ на загальну
суму 776, 64 грн.

Крім того, ревізією встановлено, що за
період з 01.10.11 р. по 01.04.13 р. на
спеціальний реєстраційний рахунок
Пансіонату надійшло власних
надходжень у вигляді плати за послуги з
утримання підопічних в загальній сумі
2587369 грн., з них відповідно до
розрахунків вартості утримання одного
підопічого відшкодовано витрат на
заробітну плату працівників в
загальній сумі 1303601, 6 грн.

Таким чином, позивач дійшов висновку
про недотримання ч. 4 ст. 13, ч. 4 ст. 23
Бюджетного кодексу України, оскільки
за рахунок асигнувань загального фонду
місцевого бюджету Пансіонатом у
періоді з 01.10.11 р. по 01.04.13 р. проведено
видатки на заробітну плату в загальній
сумі 1303602 грн., які були включені до
розрахунку вартості наданих на платній
основі послуг з утримання підопічних,
що, на думку позивача, відповідно до ст.
116 Бюджетного кодексу України є
порушенням бюджетного законодавства

18.07.2013 Держфінінспекцією в м. Києві на
адресу Пансіонату направлено вимогу
№26-06-14-14/9674, у п. 2 та 3 якого зобов'язано
усунути виявлені порушення, зокрема,
зобов'язано відшкодувати нанесену
матеріальну шкоду в сумі 21 762, 34 грн., у
тому числі, за рахунок винних осіб у
порядку, встановленому законодавством
України та повернути до доходів
загального фонду місцевого бюджету
кошти в сумі 1303602, 0 грн.

Відповідач, листом від 24.07.2013 повідомив
ДФІ про вжиття заходів щодо виконання
вимоги, зокрема: зайво нарахована
заробітна плата у 2 зовнішніх
сумісників буде щомісячно
вираховуватися з їх поточної
заробітної плати на підставі написаних
ними заяв, до повного погашення. Також у
додатку до листа Пансіонат повідомив
про неможливість та відсутність
підстав для виконання п. 3 вимоги,
оскільки механізму відновлення
касових видатків загального фонду не
існує, і визначення суми сплати кожного
підопічного неможливе.

Крім того, листом від 18.09.2013 №153
Пансіонат повідомив Держфінінспекцію
у м. Києві про часткове виконання п. 2
вимоги в сумі 3111, 73 грн.

Разом з тим, позивач, посилаючись на те,
що Пансіонат у добровільному порядку
не забезпечив виконання наведених
вимог в повному обсязі, звернувся до
суду із позовом про зобов'язання
виконати вказані п. 2 та 3 вимоги.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, при цьому, щодо п. 2
вимоги про відшкодування нанесеної
матеріальної шкоди за зайво нараховану
та проведену оплату сумісників,
виходив з того, що виконання даного
пункту шляхом щомісячних відрахувань з
заробітної плати у розмірі 50% до
повного погашення триває в часі, а не є
одноразовим відрахуванням, тому на
даний момент передчасно робити
висновки про невиконання вимоги в цій
частині так як термін її виконання не
сплив. Відмовляючи в задоволенні
позову щодо зобов"язання відповідача
виконати п. 3 вимоги про повернення до
доходів загального фонду місцевого
бюджету коштів в сумі 1303602, 0 грн., суд
виходив з того, що надходження від
платних послуг використовуються
Пансіонатом як кошти спеціального
фонду бюджету згідно визначеного
бюджетного призначення, і жодних
підстав використовувати їх іншим
чином, зокрема, скеровувати їх на
виплату заробітної плати персоналу,
відсутні. В той же час, зауважив, що
скерування Пансіонатом надходжень від
надання платних послуг на виплату
заробітної плати персоналу було би
порушенням затвердженого кошторису, що
є бюджетним правопорушенням згідно п. 24
ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України
(нецільове використання бюджетних
коштів), тоді як за відсутності такого
використання коштів підстави для
повернення отриманих від надання
платних коштів до загального фонду
бюджету (відновлення касових видатків)
відсутні у будь-якому випадку.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні",
державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Пунктом 10 ч.1 ст. 10 Закону встановлено,
що органу державного фінансового
контролю надається право, в тому числі,
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, при
цьому, в силу ст. 15 зазначеного Закону,
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Стосовно позовних вимог в частині
зобов"язання виконати п. 2 вимоги
№26-06-14-14/9674 про відшкодування нанесеної
матеріальної шкоди за зайво нараховану
та проведену оплату сумісників, то,
виходячи зі змісту акту ревізії,
позивачем встановлено, що в порушення
п. 2 постанови Кабінету Міністрів
України "Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій" від 03.04.12 р.№245,
двом сумісникам проведено оплату за
невідпрацьований час (за фактично
невиконану роботу), зокрема протягом
ревізуємого періоду ОСОБА_2 в табелях
обліку робочого часу проставлялося 6
відпрацьованих годин при фактично
відпрацьованих 2, що призвело до зайво
виплачених коштів працівнику на
загальну суму 13 826, 99 грн. та як наслідок
зайво перераховано ЄСВ на загальну
суму 5019, 2 грн. Стосовно роботи
зовнішнього сумісника дезінфектора
ОСОБА_3 встановлено, що протягом
ревізуємого періоду в табелях обліку
робочого часу Пансіонату ОСОБА_3
проставлялося 8 годин при фактично
відпрацьованих 6, що призвело до зайво
виплачених коштів працівнику на
загальну суму 2 139, 51 грн. та як наслідок
зайво перераховано ЄСВ на загальну
суму 776, 64 грн.

Колегія суддів враховує, що відповідач
не заперечує наявність вказаного
порушення, разом з тим, як вірно
встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, на час звернення
позивача до суду триває виконання
даної вимоги в добровільному порядку,
зокрема, на підставі заяв про
проведення щомісяця з 01.08.2013 р.
відрахувань з заробітних плат у
розмірі 50% до повного погашення
лікаря-невропатолога ОСОБА_2 та
дезінфектора ОСОБА_3, здійснюється
виконання даного пункту вимоги, що
підтверджується, в тому числі,
обліковими картками вказаних
працівників.

Враховуючи, що такий спосіб виконання
вимоги не суперечить законодавству і
триває в часі, а не є одноразовим
відрахуванням, суд першої інстанції
вірно вказав про відсутність підстав
для зобов'язання Пансіонату
відшкодувати нанесену матеріальну
шкоду в сумі 13 121, 71 грн. (залишок на час
розгляду справи судом першої
інстанції), у тому числі, за рахунок
винних осіб у порядку, встановленому
законодавством України, оскільки в цій
частині відповідачем здійснюється
добровільне виконання вимоги, яке
станом на час прийняття рішення у
справі продовжує виконуватися.

Стосовно вимог позивача про
зобов'язання відповідача виконати п. 3
вимоги, а саме, щодо повернення до
доходів загального фонду місцевого
бюджету коштів в сумі 1303602, 0 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Так, ревізією встановлено, що за період
з 01.10.11 р. по 01.04.13 р. на спеціальний
реєстраційний рахунок Пансіонату
надійшло власних надходжень у вигляді
плати за послуги з утримання
підопічних в загальній сумі 2587369 грн., з
них відповідно до розрахунків вартості
утримання одного підопічого
відшкодовано витрат на заробітну плату
працівників в загальній сумі 1303601, 6 грн.

На думку позивача, неперерахування
Пансіонатом коштів у розмірі 1303602 грн.,
отриманих в якості оплати праці за
надані Пансіонатом платні послуги, до
загального фонду місцевого бюджету, є,
відповідно до ст. 116 Бюджетного кодексу
України, порушенням бюджетного
законодавства, зокрема ч. 4 ст. 13, ч. 4 ст.
23 Бюджетного кодексу України.

Згідно з наведеною нормою, власні
надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи: перша група -
надходження від плати за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно із законодавством.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи: підгрупа 1 - плата за послуги,
що надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю; Власні
надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат, пов'язаних
з організацією та наданням послуг, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю (за
рахунок надходжень підгрупи 1 першої
групи).

Витрати спеціального фонду бюджету
мають постійне бюджетне призначення,
яке дає право провадити їх виключно в
межах і за рахунок фактичних
надходжень спеціального фонду бюджету
(з дотриманням вимог частини другої
статті 57 цього Кодексу), якщо цим
Кодексом та/або законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет) не встановлено інше.

Відповідно до пункту 3.5 Типового
положення про будинок-інтернат для
громадян похилого віку та інвалідів,
геріатричний пансіонат, пансіонат для
ветеранів війни та праці,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.12.01р. №549, за наявності вільних
місць до будинку-інтернату можуть
прийматися особи, які мають
працездатних дітей або родичів, які
відповідно до чинного законодавства
зобов'язані їх утримувати, за умови
стовідсоткового відшкодування
будинку-інтернату витрат на їх
утримання.

Згідно з Порядком регулювання тарифів
на платні соціальні послуги,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.04.05 р. №268, тариф
на платну соціальну послугу
обчислюється з урахуванням
собівартості послуги,
адміністративних витрат і податку на
додану вартість. До собівартості
платної соціальної послуги
включаються: прямі матеріальні
витрати; загальновиробничі витрати;
прямі витрати на оплату праці; інші
прямі витрати.

Відповідно до розрахунків вартості
утримання одного підопідчого
Пансіонату, окремим рядком входить
заробітна плата; вартість утримання
одного підопічного Пансіонату в місяць
станом на 01.04.11 р. складала 3610 грн., на
01.05.12р. - 4200 грн. та на 01.04.13 р. - 4680 грн., при
цьому, заробітна плата, включена до
розрахунків вартості утримання
становить відповідно 1583, 45 грн., 2381, 5
грн., 2291 грн.

Видатки спеціального фонду кошторису
плануються за встановленими
напрямками використання на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій на
підставі затверджених Департаментом
соціальної політики виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) кошторисів.

З наявної у матеріалах справи копії
кошторису на 2013 рік вбачається, що
відповідачем до спеціального фонду в
повному обсязі включено надходження
від плати за послуги, що надаються
бюджетними установами.

З наведеного слідує, що включена до
вартості розрахунку утримання одного
підопічного вартість заробітної плати
фактично на виплату заробітної плати
не використовувалась, оскільки
отримані від надання платних послуг
кошти в повному обсязі направляються
до спеціального фонду бюджету і
використовуються на покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу
України) згідно затвердженого
кошторису

Отже, як встановлено судом, надходження
від платних послуг використовуються
Пансіонатом як кошти спеціального
фонду бюджету згідно визначеного
бюджетного призначення, у зв"язку з чим
у відповідача відсутні підстави
використовувати ці кошти зокрема на
виплату заробітної плати персоналу,
оскільки це було би порушенням
затвердженого кошторису, що є
бюджетним правопорушенням згідно п. 24
ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України
(нецільове використання бюджетних
коштів).

В той же час, за відсутності такого
використання коштів підстави для
повернення отриманих від надання
платних коштів до загального фонду
бюджету (відновлення касових видатків)
відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог, виходячи з того, що
вимога про відшкодування нанесеної
матеріальної шкоди за зайво нараховану
та проведену оплату сумісників не
підлягає задоволенню оскільки
виконання даного пункту шляхом
щомісячних відрахувань з заробітної
плати у розмірі 50% до повного погашення
триває в часі, а не є одноразовим
відрахуванням, тому передчасно робити
висновки про невиконання вимоги в цій
частині. Вимога про зобов'язання
відповідача повернути до доходів
загального фонду місцевого бюджету
коштів в сумі 1303602, 0 грн. не підлягає
задоволенню з огляду на те, що
матеріалами справи (копією кошторису)
підтверджується, що до спеціального
фонду в повному обсязі включено
надходження від плати за послуги, що
надаються бюджетними установами, тобто
надходження від платних послуг
використовуються Пансіонатом як кошти
спеціального фонду бюджету згідно
визначеного бюджетного призначення, і
жодних підстав використовувати їх
іншим чином, зокрема, скеровувати їх на
виплату заробітної плати персоналу,
відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України в м. Києві
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державної
фінансової інспекції України в м. Києві
до Київського пансіонату ветеранів
праці про зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 грудня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.