Справа № 2а-0770/3430/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
9104/129778/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Тячівському районі Закарпатської
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 24
травня 2012 року в адміністративній
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області, з участю
прокуратури Закарпатської області, про
скасування податкових
повідомлень-рішень, визнання дій
неправомірними і зобов'язання вчинити
дії,

встановив:

У жовтні 2011 року позивач ФОП ОСОБА_1
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача ДПІ у
Тячівському районі Закарпатської
області (на даний час ДПІ у Тячівському
районі ГУ Міндоходів у Закарпатській
області), в якому, з урахуванням
уточнення та збільшення позовних
вимог, просив: 1) скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача : №
136//17-01 від 19.09.2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 518807,55 грн.; №
732/17-01 від 19.09.2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 821341,25 грн. (в
т.ч. за основним платежем 657073 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 164268,25
грн.); № 138//17-01 від 19.09.2011 року, яким
до позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 6440 грн.;
№ 139//17-2 від 19.09.2011 року, яким до
позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1 грн.; 2)
визнати неправомірними дії
відповідача, які виражені в умисному
неврахуванні документально
підтверджених витрат і невиключенні
цих витрат із валового доходу та в
такий спосіб штучному збільшенні
сукупного чистого доходу; 3) зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
чистого доходу з врахуванням всіх
витрат та встановити суму прибуткового
податку з доходів фізичної особи
відповідно до діючого законодавства.

Відповідач ДПІ у Тячівському районі
Закарпатської області позову не
визнав, у суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 року
позов задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
136//17.01 від 19.09.2011 року, яким
збільшено суму зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 518807,55
грн.; скасовано податкове
повідомлення-рішення № 732/17.01 від
19.09.2011 року, яким збільшено суму
зобов'язань по ПДВ у розмірі 821341,25 грн.,
в т.ч. за основним платежем 657073 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 164268,25
грн.; скасовано податкове
повідомлення-рішення № 138//17.01 від
19.09.2011 року, яким застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 6440 грн.;
скасовано податкове
повідомлення-рішення № 139//17.2 від
19.09.2011 року, яким застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 1 грн..

З цією постановою суду не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції, в
частині задоволення позовних вимог,
винесена із порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржена постанова суду від 24.05.2012
року підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення від
19.09.2011 року були прийняті відповідачем
за результатами документальної
позапланової виїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_1 за період 01.01.2008 р. по 31.12.2010 р., за
результатами якої складено акт
перевірки № 2841/17-0120/НОМЕР_1 від 26.08.2011 р..
Проведеною перевіркою встановлено, що
облік доходів і витрат за період 2008-2010
р.р. позивач вів неналежним чином, а
саме, не обліковував доходи від
торгово-посередницької діяльності.
Зокрема, перевіркою встановлено, що
відповідно до бази даних «Митниця» ФОП
ОСОБА_1 протягом 2008-2010 р.р. імпортував
для подальшої реалізації будівельні
матеріали, а саме, прокат плоский з
вуглецевої сталі (металочерепиця)
фірми «LIMBLACH», «ZARTMET», «KLAUDIA» на загальну
суму 4297179,59 грн., що не відобразив в
податковому обліку та не включив до
податкової звітності. Таким чином, з
суми перевищення граничного обсягу
виручки 1388558 грн. позивач мав сплатити
податок з доходів фізичних осіб. Для
цього позивач з 01.07.2008 р. мав перейти на
загальну систему оподаткування та
включити суму перевищення до складу
загального річного оподатковуваного
доходу за 2008 р. і подати річну
декларацію за 2008 р.. Звертає увагу
апелянт на те, що в ході перевірки
позивач не надав перевіряючим жодного
документу, який би посвідчував, що дані
будівельні матеріали в такій кількості
ввозились ним для власних потреб, тобто
не надано документів, які посвідчують
право власності позивача на ангар, який
був перекритий ввезеною
металочерепицею. Реалізацію ввезених
будівельних матеріалів позивач
здійснював без придбання торгового
патенту, за готівкові кошти, без
застосування РРО, тому до нього
правомірно застосовано штрафні
санкції в розмірах відповідно 6440 грн. і
1 грн..

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 24.05.2012 р. та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що в період із
11.08.2011 року по 19.08.2011 року відповідачем
ДПІ у Тячівському районі Закарпатської
області було проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
СПД-ФО ОСОБА_1 за період 01.01.2008 р. по
31.12.2010 р..

За наслідками перевірки складено Акт №
2841/17-0120/НОМЕР_1 від 26.08.2011 р. року, у
висновках якого зазначено, що
позивачем порушено : ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а саме, перевищено
граничний рівень обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) 500000
грн. у II кварталі 2008 р. (наростаючим
підсумком з початку року) на 173351 грн.;
п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4, п.п.8.1.3 п.8.1 ст.8, абз.«а»
п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», ст. 13, 14 Декрету
КМ України від 26.12.1992 р. № 13/92 «Про
прибутковий податок з громадян», в
результаті чого перевіркою
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в загальній сумі 518807,55 грн.,
в тому числі за 2008 рік на суму 208283,70 грн.
(1388558,00 грн. х 15%), за 2009 рік - 297372,90 грн.
(1982486 грн. х 15%) та за 2010 р. на суму 13150,95
грн. (87673 грн. х 15%); п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого
перевіркою донараховано ПДВ на
загальну суму 657073 грн.; п.п.267.1.1 п.267.1
ст.267 ПК України, в результаті чого
перевіркою застосовано фінансові
санкції в загальній сумі 6440 грн.; п.1 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», в результаті
чого перевіркою застосовано фінансові
санкції в загальній сумі 1 грн. (а.с. 10-26).

На підставі вказаного вище Акта
перевірки від 26.08.2011 року відповідачем
винесено відносно позивача податкові
повідомлення-рішення : № 136//17-01
від 19.09.2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на суму 518807,55
грн.; № 732/17-01 від 19.09.2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 821341,25 грн. (в
т. ч. за основним платежем 657073 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 164268,25
грн.); № 138//17-01 від 19.09.2011 року, яким
до позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 6440 грн.;
№ 139//17-02 від 19.09.2011 року, яким до
позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1 грн.
(а.с. 6-9).

Суд апеляційної інстанції враховує, що
постанова суду першої інстанції від
24.05.2012 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання неправомірними дії
відповідача та зобов'язання
відповідача вчинити пенні дії,
позивачем в апеляційному порядку не
оскаржена, а тому в цій частині
постанова суду не є предметом
перевірки суду апеляційної інстанції.

Відносно позовних вимог щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень від 19.09.2011 року, то
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо задоволення цих
позовних вимог, з врахуванням
наступного.

Із матеріалів адміністративної справи,
зокрема, із змісту Акту податкової
перевірки від 26.08.2011 року та доводів
відповідача видно, що податковий орган
дійшов висновку про нарахування
позивачу податкових зобов'язань за
платежами податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 518807,55 грн. та податок на
додану вартість у розмірі 821341,25 грн.,
про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах 6440 грн.
і 1 грн., у зв'язку із перевищенням у 2
кварталі 2008 року граничного обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) більше 500000 грн. та непереходу на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності з 01.07.2008 р., а також
здійснення реалізації будівельних
матеріалів без придбання торгового
патенту та проведення розрахункових
операції за готівкові кошти без
використання реєстратора
розрахункових операцій.

Такі висновки ДПІ обґрунтовуються
твердженням про те, що позивач протягом
перевіреного періоду отримав доходи
від реалізації імпортованих ним в
Україну будівельних матеріалів на суму
4297179,59 грн., що не відобразив у
податковому обліку та не включив до
податкової звітності.

Суд апеляційної інстанції враховує, що
відповідно до ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727/98,
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується до
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн..
Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, єдиним податком обкладається
сума виручки, яка не перевищує 500 тис.
грн., і відповідно до ч.9 ст.2 вказаного
Указу лише доходи, отримані від
здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумком звітного року такого
платника.

У разі порушення вимог Указу № 727/98,
зокрема, перевищення обсягу виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за календарний рік 500 тис.
грн., платник єдиного податку згідно зі
ст. 5 цього Указу повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності. Такий перехід платник
податку повинен здійснити самостійно,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу, в якому виникло
перевищення), шляхом подання до
податкового органу за його податковою
адресою податкової декларації за
наслідками такого звітного кварталу.

Таким чином, обов'язок щодо переходу
платника єдиного податку на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності виникає у разі якщо обсяг
його виручки від провадження
підприємницької діяльності перевищив
500 тис. грн., тобто визначений у ст. 1
Указу № 727/98 граничний рівень.

Судом встановлено і визнається
учасниками адміністративного процесу,
що в період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року
позивач здійснював підприємницьку
діяльність на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції вірно
враховано, що матеріалами справи не
підтверджено і відповідачем на надано
жодних належних доказів того, що
імпортовані позивачем на територію
України протягом 2008 - 2010 років
будівельні матеріали, які вказані в
базі даних «Митниця», були використані
позивачем у власній господарській
діяльності, зокрема, були ним
реалізовані у звітних податкових
періодах і призвели до зміни у
структурі активів позивача, зокрема, до
отримання ним доходу.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначає, що в матеріалах справи немає
жодного належного доказу, як то
первинних документів, які б фіксували
(підтверджували) факт реалізації
позивачем імпортованих будівельних
матеріалів на території України.

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що відповідачем не
спростовано тверджень представника
позивача про те, що розглядувані
будівельні матеріали позивач
імпортував на територію України не як
суб'єкт господарської діяльності, а як
фізична особа, і що вказані будівельні
матеріали ввозились ним на замовлення,
за кошти і для особистих потреб інших
осіб.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
вважає, що за відсутності доказів про
існування у позивача первинних
документів про реалізацію ним у 2008 - 2010
роках імпортованих будівельних
матеріалів, є безпідставними
покликання апелянта на те, що позивач
не надав податковому органу таких
первинних документів.

З врахуванням наведеного вище,
твердження податкового органу про
реалізацію позивачем в межах звітного
періоду визначених будівельних
матеріалів і отримання виручки від
такої реалізації з перевищенням
граничного обсягу, являються лише
суб'єктивними припущеннями ДПІ, які не
ґрунтуються на доказах.

Також, суд апеляційної інстанції
враховує, що визначений відповідачем
розрахунок перевищення позивачем
граничного обсягу виручки в розмірі
1388558,00 грн. від реалізації у 2008 року
імпортованого товару (металочерепиці),
що розрахований з використанням
середніх цін вказаних у листі
Закарпатської торгово-промислової
палати № 15.03-11/521 від 25.08.2011 року,
являється умовним і не може буди
використаний для визначення
податкових зобов'язань позивача,
оскільки як уже було зазначено судом,
відсутні належні докази про реальний
факт (чи факти) реалізації позивачем
вказаного товару, реальну ціну
реалізації та реальний розмір
отриманого доходу.

У зв'язку із наведеним вище, є
необґрунтованими висновки податкового
орану про недоплату позивачем податку
з доходів фізичних осіб та податку на
додану вартість.

Також, є неправомірними оскаржені
позивачем ППР від 09.09.2011 року про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 6440 грн.
за порушення п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК
України щодо реалізації будівельних
матеріалів без придбання торгового
патенту, та застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 1 грн. за
порушення п.1 ст.3 Закону України «Про
застосуванню реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» щодо проведення розрахункових
операції за готівкові кошти без
використання реєстратора
розрахункових операцій, оскільки про
вчинення позивачем зазначених
порушень доказів немає, а відповідні
твердження відповідача ґрунтуються
лише на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
протиправності і необхідності
скасування оскаржених ППР від 19.09.2011
року № 136//17-01; № 137//17-01; №
138//17-01; № 139//17-01.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду
винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Тячівському
районі Закарпатської області -
залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Тячівському районі
Закарпатської області про скасування
податкових повідомлень-рішень,
визнання дій неправомірними і
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 04.07.2014 року.