Справа № К/9991/4484/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/4484/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання недійсними рішень за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 у Донецькому
окружному адміністративному суді
пред'явила позов до УПФ України в
Жовтневому районі

м. Маріуполя Донецької області про
визнання недійсними рішень.

Просила визнати недійсними та
скасувати рішення УПФ України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області від 29 серпня 2011 року
№ 1372 про застосування фінансових
санкцій за донарахування сум своєчасно
не обчислених та несплачених внесків у
розмірі 14874,41 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року, залишеною без зміни ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано нечиним рішення УПФ України в
Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області від 29
серпня 2011 року № 1372 про застосування до
ОСОБА_4 фінансових санкцій у розмірі
14874,41 грн. на підставі пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Визнано нечиним рішення УПФ України в
м. Димитрові Донецької області рішення
від 29 серпня 2011 року № 1373 про
застосування до ОСОБА_4 фінансових
санкцій у розмірі 1799,72 грн. на підставі
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Визнано нечиним рішення УПФ України в
м. Димитрові Донецької області рішення
від 05 вересня 2011 року № 1396 про
застосування до ОСОБА_4 фінансових
санкцій у розмірі 600,00 грн. на підставі
пункту 3 частини дев'ятої статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

У касаційній скарзі УПФ України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області, вважаючи, що рішення
судами попередніх інстанцій
постановлені з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою та є платником єдиного
податку.

З 19 липня 2011 року по 25 липня 2011 року УПФ
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя проведено планову перевірку
фізичної особи підприємця ОСОБА_4 щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням і
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України, за звітний період з 01
січня 2004 року по 30 червня 2011 року, за
фінансовий період з 01 січня 2004 року по 30
червня 2011 року, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2011
року.

Результати перевірки відображено в
Акті від 25 липня 2011 року № 66/22/2 на
підставі якого винесено:

- рішення від 29 серпня 2011 року № 1372 про
застосування до ОСОБА_4
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків, у розмірі 14874,41 грн. на підставі
пункту 4 частини дев'ятої статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування";

- рішення від 29 серпня 2011 року № 1373 про
застосування до ОСОБА_4
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством, у розмірі 1799,72 грн. на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування";

- рішення від 05 вересня 2011 року № 1396 про
застосування до ОСОБА_4
фінансових санкцій за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески у
розмірі 600,00 грн. на підставі пункту 3
частини дев'ятої статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

25 липня 2011 року УПФ України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
виставлено вимогу № Ф-557 про сплату
боргу на загальну суму 5420,86 грн., в тому
числі: недоїмка 5420,86 грн.

Платіжним дорученням 27 липня 2011 року на
виконання вимоги Ф-557 позивачем було
сплачено 3845,72 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, та суд апеляційної інстанції,
залишаючи таке рішення без зміни,
виходили із того, що норми на підставі
яких застосовані штрафні (фінансові)
санкції та пеня на момент прийняття
спірних рішень втратили чинність, а
склад правопорушення за приписами
раніше чинних правових норм,
покладених в основу застосування
санкцій, недоведені.

Такий висновок, на думку колегії
суддів, є помилковим з огляду на таке.

Закон України від 09 липня 2013 року №
1058-VI "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон №
1058) регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (стаття 5). Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, на яких поширюється його дія;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення, сплати цих
внесків і стягнення заборгованості за
ними.

Пунктом 1 статті 11 цього Закону
установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований чи
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону № 1058
страхувальниками зазначених осіб є
їхні роботодавці, які відповідно до
частини першої статті 15 цього Закону
належать до платників страхових
внесків і зобов'язані на підставі
пункту 6 частини другої статті 17 цього ж
нормативно-правового акта
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки й у
повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-IV зазначено, що
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
у порядку, встановленому цим Законом;
вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, з яких
складається система оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство, а іншим законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Строки сплати страхових внесків
визначені статтею 20 Закону № 1058-VI,
згідно з якою страхувальники
(роботодавці) зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для вищезазначених
платників є календарний місць.

Відповідальність за своєчасність,
повноту нарахування та сплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування несе
страхувальник - роботодавець.

Ставки, механізм справляння та пільги
зі сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до частини другої статті 106
Закону № 1058-VI суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

За приписами частини п'ятої статті 106
Закону № 1058-VI за рахунок сум, що
надходять від страхувальника або від
державної виконавчої служби в рахунок
сплати недоїмки, погашаються суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій у
порядку календарної черговості їх
виникнення. У разі, коли страхувальник
має несплачену недоїмку, пеню та
фінансові санкції і здійснює сплату
поточних сум страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Сплачені поточні суми страхових
внесків зараховуються шляхом
перерозподілу такої сплаченої суми в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій також у порядку їх
календарної черговості їх виникнення.
Іншого порядку не існує.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року

№ 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

3 дня набрання чинності цим Законом
платники страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування вважаються платниками
єдиного внеску.

У період до перетворення Пенсійного
фонду на неприбуткову самоврядну
організацію відповідно до пункту 12
розділу XV "Прикінцеві положення "Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
завдання та функції Пенсійного фонду
та його територіальних органів щодо
збору та ведення обліку єдиного внеску
виконують відповідно Пенсійний фонд та
головні управління ПФУ в АРК, областях,
містах Києві та Севастополі,
управління ПФУ в районах, містах,
районах у містах.

Згідно з частиною сьомою розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення
"Закону України № 2464-VI стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового соціального
страхування та сум штрафних санкцій ,
нарахованих та/або не сплачених у
період до 01 січня 2011 року , в тому числі
страхових внесків, строк сплати яких на
01 січня 2011 року не настав, здійснюється
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
відповідно до законодавства , що діяло
на момент виникнення такої
заборгованості або застосування
штрафних санкцій.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій ,
якими вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Тому, ухвалюючи рішення у справі суди
першої та апеляційної інстанції
помилково вказали на те, що до
відповідача не можуть бути застосовані
штрафні санкції у зв'язку із втратою
чинності частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанції неправильно застосували
чинне законодавство й постановили
незаконні і необґрунтовані рішення,
які підлягають скасуванню.

Розрахунок сум штрафних санкцій та
пені, здійснений відповідачем на
відповідність його вимогам чинного
законодавства судами першої та
апеляційної інстанцій не перевірявся.
Для повного та всебічного розгляду
справи необхідно встановити
відповідні обставини. Суд касаційної
інстанції таких повноважень не має і не
може усунути допущену судами неповноту
судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суди першої та апеляційної інстанцій
не виконали вимог вказаного
процесуального закону та ухвалили
незаконні рішення, які підлягають
скасуванню, а справа - направленню до
суду першої інстанції для нового
розгляду.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції необхідно більш повно
встановити обставини у справі, у
залежності від встановленого та з
урахування вказівок суду касаційної
інстанції вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання недійсними рішень направити
до суду першої інстанції для нового
розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Мороз Л.Л.