Справа № 2/0470/1085/11
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 червня 2014 року м. Київ
В/800/2174/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Цвіркуна Ю.І. - судді-доповідача,

Бившевої Л.І., Пилипчук Н.Г., Рибченка
А.О., Федорова М.О.,

розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Ольвія»

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2014 року

у справі №2а/0470/1085/11 Дніпропетровського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Ольвіа»

до Дніпропетровської митниці

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Ольвія» звернулось із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2014 року, якою касаційну
скаргу Дніпропетровської митниці
задоволено. Постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2012 року
скасовано, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 року
залишено в силі.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від
19.05.2014 року заявнику встановлено строк
для усунення недоліків, допущених при
поданні відповідної заяви, до 16.06.2014
року.

Вимоги ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від
19.05.2014 року заявником виконані. Після
усунення відповідних недоліків
з'ясовано, що правильною назвою
заявника є ТОВ «Будівельна компанія
«Ольвія». Однак в ухвалі ВАСУ від 16.04.2014
року у справі №2а/0470/1085/11, про перегляд
якої подано заяву, позивачем зазначено
ТОВ «Будівельна компанія «Ольвіа».

У заяві про перегляд судового рішення
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст.ст.1, 2, 6, 18 Закону України «Про
режим іноземного інвестування» від
19.03.1996 року № 93/96-ВР, пункту 2 розділу ІІ
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні» від 07.12.2000 року № 2134-ІІІ, пп. 6.1
ст. 6 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 року
№2181-III, Закону України «Про усунення
дискримінації в оподаткуванні
суб'єктів підприємницької діяльності,
створених з використанням майна та
коштів вітчизняного походження» від
17.02.2000 року № 1457-III.

Як приклад неоднакового застосування
одних і тих самих правових норм,
заявник вказує на ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.12.2012 року №К/9991/57234/12 та від 28.05.2013 року
№К/800/3837/13.

Згідно із статтею 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту поданих
судових рішень, правовідносини у
справі, щодо якої подано заяву про
перегляд, та у справі, на рішення
касаційної інстанції якої посилається
заявник - ухвала Вищого
адміністративного суду України від
12.12.2012 року №К/9991/57234/12, не є подібними,
оскільки подібність правовідносин
означає, зокрема, тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (зокрема, часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин).
Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи (пункт 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року №2 «Про
судову практику застосування статей
235-240 Кодексу адміністративного
судочинства України»).

Водночас, у судових рішеннях, на які
вказує заявник, а саме: ухвала Вищого
адміністративного суду України від
16.04.2014 року та ухвала Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2013 року, предметом позову були
вимоги про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» про
визначення платникам податків митних
платежів (в одному випадку податку на
додану вартість, а в іншому - ввізного
мита і податку на додану вартість) за
наслідками виявлених контролюючим
органом порушень вимог пункту 2 розділу
II Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні» від 07.12.2000 року № 2134-III, пункту
4.3. статті 4 Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 року
№168/97-ВР.

У даних справах Дніпропетровська
митниця виходила з того, що в разі
ввезення автомобілів на митну
територію України, якщо такі
автомобілі є внеском іноземних
інвесторів до статутних фондів
платників податків, без сплати
передбачених законодавством податків
та зборів на підставі пільг,
встановлених частиною першою статті 18
Закону України «Про режим іноземного
інвестування» від 19.03.1996 року №93/96-ВР, і
якщо такі автомобілі не використані в
господарській діяльності (оскільки
передані в оренду), то пункт 2 розділу II
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні» від 07.12.2000 року №2134-III
зобов'язує платників податків до
передачі автомобілів, що були ввезені в
Україну, у користування, сплатити у
повному обсязі всі податки та збори,
передбачені законодавством України на
день ввезення автомобілів на митну
територію України.

Таким чином, як вбачається зі змісту
цих судових рішень, правовідносини у
справі, щодо якої подано заяву про
перегляд, та у даній справі, є
подібними.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2014 року, про перегляд
якої подано заяву, суд касаційної
інстанції, застосувавши положення
частин першої і п'ятої статті 18 Закону
України «Про режим іноземного
інвестування» від 19.03.1996 року №93/96-ВР,
пункту 2 розділу II Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо регулювання ринку
автомобілів в Україні» від 07.12.2000 року
№2134-III, а також положень Закону України
«Про усунення дискримінації в
оподаткуванні суб'єктів
підприємницької діяльності, створених
з використанням майна та коштів
вітчизняного походження» від 17.02.2000
року №1457-III, рішення Конституційного
Суду України від 29.01.2002 року №1-рп/2002 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 5 Закону
України «Про усунення дискримінації в
оподаткуванні суб'єктів
підприємницької діяльності, створених
з використанням майна та коштів
вітчизняного походження» та частини
першої статті 19 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» (справа про
оподаткування підприємств з
іноземними інвестиціями), погодився з
висновком суду першої інстанції про
правомірність податкового
повідомлення форми «Р».

Разом з тим, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2013 року, на яку посилається заявник
в обґрунтування неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, застосувавши
положення пункту 2 розділу II Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів в
Україні» від 07.12.2000 року № 2134-III, частин
першої і п'ятої статті 18 Закону України
«Про режим іноземного інвестування»
від 19.03.1996 року № 93/96-ВР, а також
положення пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, п. 56.21
ст. 56 Податкового кодексу України,
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності податкових повідомлень
форми «Р».

Виявивши неоднакове застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, що потягло різні
висновки щодо обов'язків платників
податків сплачувати до передачі
автомобілів, що були ввезені в Україну,
в оренду всі податки та збори,
передбачені законодавством України на
день ввезення автомобілів на митну
територію України, та, відповідно, до
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
судова колегія дійшла висновку про
необхідність допуску справи до
провадження для перегляду Верховним
Судом України.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Допустити до провадження для перегляду
Верховним Судом України справу
№2а/0470/1085/11 Дніпропетровського
окружного адміністративного суду за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Ольвіа» до Дніпропетровської митниці
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та не може бути
оскаржена.

Судді
Ю.І.Цвіркун

Л.І.Бившева

Н.Г.Пилипчук

А.О.Рибченко

М.О.Федоров