Справа № 823/1703/14
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
справа № 823/1703/14

10 год. 00 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

при секретарі - Чемерин І.В.,

за участю:

позивача - Брегея Романа Івановича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
судді Кіровоградського окружного
адміністративного суду Брегея Романа
Івановича до Кіровоградського
окружного адміністративного суду,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Рада суддів України, про
визнання протиправним та скасування
рішення зборів суддів від 23.04.2014р.,
визнання протиправними дій стосовно
внесення змін до автоматизованої
системи документообігу суду та
зобов'язання відновити в
автоматизованій системі
документообігу суду коефіцієнти
навантаження при розподілі справ на
суддів, які обіймають адміністративні
посади, -

встановив:

У травні 2014 року суддя
Кіровоградського окружного
адміністративного суду Брегей Роман
Іванович звернувся з позовом до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Рада суддів України, у якому просить
визнати протиправним та скасувати
рішення зборів суддів
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р.,
визнати протиправними дії
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р.
стосовно внесення змін до
автоматизованої системи
документообігу суду на підставі
рішення зборів суддів
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р. та
зобов'язати відновити в
автоматизованій системі
документообігу суду коефіцієнти
навантаження при розподілі справ на
суддів, які обіймають адміністративні
посади, як і у інших суддів.

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22.05.2014р. за
вказаною позовною заявою відкрито
провадження у справі №П/811/1549/14, та
ухвалою суду від 22.05.2014р. справа
передана на розгляд до Черкаського
окружного адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16.06.2014р. у
справі №823/1703/14 справа прийнята до
провадження суддею Руденко А.В.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що 23.04.2014р. збори суддів
Кіровоградського окружного
адміністративного суду прийняли
рішення, яким встановили (зменшили)
коефіцієнти навантаження для суддів,
котрі обіймають адміністративні
посади, а саме: для голови судової
установи встановлено коефіцієнт
навантаження у 60 відсотків, для його
заступника - 90 відсотків від
навантаження інших суддів, на підставі
якого відповідачем 24.04.2014р. внесені
зміни до автоматизованої системи
документообігу суду. Позивач не
погоджується з вказаним рішенням з тих
підстав, що встановлення такого
навантаження не відноситься до питань
внутрішньої діяльності суду, тому
збори суддів перевищили надані їм
повноваження, передбачені статтею 115
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів». Так, з посиланням на
статтю 151 та статтю 104 КАС України
вважає, що провадження у суді першої
інстанції розпочинається з
пред'явлення адміністративного позову
з подальшим розподілом справ, який
врегульовано процесуальним
законодавством, тому відноситься до
здійснення правосуддя, а не до
внутрішньої діяльності суду. Серед
переліку повноважень зборів суддів,
передбачених статтею 115 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
відсутні повноваження стосовно
встановлення навантаження, тому збори
суддів не наділені повноваженнями
приймати відповідні рішення. Крім
цього, стаття 151 КАС України містить
вичерпний перелік обставин, які
впливають на автоматичний розподіл
справ, і який не містить посилань на
можливість зменшення навантаження на
суддів, які обіймають адміністративні
посади. Отже, законодавець встановив,
що всі судді повинні розглядати
однакову кількість справ незалежно від
додаткових обов'язків стосовно
адміністрування.

Крім цього, вказав, що відповідно до
частини 5 статті 20 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
перебування судді на адміністративній
посаді не звільняє його від здійснення
повноважень судді відповідного суду,
передбачених цим Законом. При цьому
відповідно до частини 6 статті 129
вказаного Закону виконання
адміністративних обов'язків
компенсується встановленими
щомісячними доплатами у розмірі 10
відсотків посадового окладу судді для
голови суду та 5 відсотків для
заступників. Оскільки посадовий оклад
судді виплачується за виконанням
суддею 100 відсотків навантаження,
законодавець визначив, що робота голів
та заступників суду полягає у
виконанні обов'язків у тому ж обсязі як
і інші судді.

Також, приймаючи рішення, збори суддів
керувались пунктом 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему
документообігу, затвердженого
рішенням Ради суддів України №30 від
26.11.2010р., яким передбачено, що збори
суддів визначають також особливості
розподілу судових справ при вирішенні
питань про передачу справ на розгляд
суддям, які займають адміністративні
посади, з метою забезпечення умов для
виконання ними обов'язків як за
займаною посадою, так і обов'язків
судді. Разом з цим, відповідно до статті
115 та статті 127 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
повноваження зборів суддів
визначаються законом, тому Рада суддів
не наділена правом визначати
повноваження для інших органів
суддівського самоврядування, відтак,
вказане Положення в цій частині є
незаконним і виконанню не підлягає.
Таким чином, збори суддів прийняли
рішення про зменшення навантаження на
підставі нормативно-правового акту,
який не відповідає вимогам Закону та
прийняли рішення, яке порушує
об'єктивний та неупереджений розподіл
справ між суддями.

Щодо порушень, які вчинив відповідач,
зазначив, що відповідно до пункту 6
частини першої статті 24 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
голова місцевого суду забезпечує
виконання рішень судів. Разом з цим,
прийняте рішення зборів суддів не
відноситься до внутрішньої діяльності
суду, тому виконанню не підлягає.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, у
письмових запереченнях, поданих до
суду, зазначив, що згідно пункту 1
постанови Пленуму Верховного суду
України від 19.12.2008р. №17 збори суддів, їх
уповноважені особи при здійсненні ними
дій (бездіяльності) чи прийнятті
рішень, пов'язаних з реалізацією
функцій суддівського самоврядування,
не є суб'єктом владних повноважень і не
можуть бути відповідачем у
адміністративних судах, відтак,
позовна вимога про оскарження рішення
зборів суддів не підлягає розгляду у
порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України. Приймаючи оскаржуване рішення
збори суддів керувалися пунктом 3.1.7
Положення про автоматизовану систему
документообігу, яке затверджене
рішенням Ради суддів України №30 від
26.11.2010р., яким передбачено, що збори
суддів визначають також особливості
розподілу судових справ при вирішенні
питань про передачу справ на розгляд
суддям, які обіймають адміністративні
посади, з метою забезпечення умов для
виконання ними обов'язків, як за
займаною посадою, так і обов'язків
судді, та пунктом 3.1.14 вказаного
Положення, згідно якого коефіцієнт
складності категорій справ, виконання
суддею інших повноважень, не пов'язаних
із здійсненням правосуддя, відсоток
адміністративних посад тощо
визначається зборами суддів
відповідного суду. Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду затверджено рішенням Ради суддів
України № 30 від 26.11.2010р. та погоджено з
ДСА України і є чинним на даний час,
тому питання про його скасування
повинно ставитись перед Радою суддів
України, а не перед судом. Вважає, що не
може бути відповідачем у справі,
оскільки рішення про коефіцієнти
навантаження приймалось зборами
суддів. Вимога про відновлення в
автоматизованій системі
документообігу суду не може бути
задоволена, оскільки внаслідок її
виконання будуть відновлені
коефіцієнти, які встановлені
попереднім рішенням зборів суддів від
04.10.2011р.

Представник відповідача направив до
суду письмове клопотання про розгляд
справи у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Рада суддів України
повідомлена належним чином про дату,
час та місце судового засідання, однак
свого представника не направила, свою
позицію щодо заявленого позову не
висловила.

Відповідно до ст. 128 КАС України неявка
у судове засідання третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи клопотання відповідача та
приписи статті 128 КАС України, суд
розглядає справу за відсутності
представників відповідача та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши надані докази, суд прийшов
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову.

Судом встановлено, що рішенням зборів
суддів Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р.
встановлено коефіцієнт навантаження
при розподілі справ голові
Кіровоградського окружного
адміністративного суду Мирошниченку
В.С. - 60 відсотків, заступнику голови
Кіровоградського окружного
адміністративного суду Притулі К.М. - 90
відсотків та 24.04.2014р. на виконання
вказаного рішення до автоматизованої
системи документообігу суду були
внесені відповідні зміни.

Вказані обставини підтверджуються
копією протоколу №5 загальних зборів
суддів Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 17.04.2014р.,
позовною заявою, письмовими
запереченнями відповідача та
поясненнями позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та
внесеними змінами, позивач звернувся
до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Судом встановлено, що рішення про
встановлення коефіцієнтів
навантаження при розподілі справ від
23.04.2014р. прийнято зборами суддів
Кіровоградського окружного
адміністративного суду, в той час як
позовна вимога про його скасування
заявлена до Кіровоградського
окружного адміністративного суду.

Разом з цим, відповідно до частини
першої статті 114 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р.
№2453-У1 (у подальшому - Закон №2453) збори
суддів місцевого суду є органом
місцевого самоврядування. Порядок
здійснення суддівського
самоврядування визначається
відповідно до Конституції України цим
Законом, іншими законами, а також
регламентами і положеннями, що
приймаються органами суддівського
самоврядування згідно з цим Законом
(частина 3 статті 114 Закону).

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 19.12.2008р. №17 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці щодо позовів до органів
суддівського самоврядування»
передбачено, що органи суддівського
самоврядування (збори суддів,
конференції суддів, з'їзд суддів
України, ради суддів), їх уповноважені
особи (головуючі на зборах,
конференціях суддів, з'їзді суддів
України, їх члени (делегати), голови, їх
заступники, члени рад суддів) при
здійсненні ними дій (бездіяльності) чи
прийнятті рішень, пов'язаних із
реалізацією функцій суддівського
самоврядування, не є суб'єктами владних
повноважень і не можуть бути
відповідачами у відповідних
адміністративних справах. Компетенція
адміністративних судів відповідно до
статті 17 КАС України на розгляд таких
спорів не поширюється. Скарги на
рішення органів суддівського
самоврядування (зборів суддів,
конференцій суддів, з'їзду суддів
України, рад суддів), а також скарги на
дії, бездіяльність і рішення
головуючих на зборах суддів,
конференціях суддів, з'їзді суддів
України та їх членів (делегатів), голів,
їх заступників і членів рад суддів,
пов'язані з діяльністю органів
суддівського самоврядування,
розглядаються самими органами
суддівського самоврядування згідно із
законом та внутрішніми актами, які
регламентують їх діяльність

Таким чином, збори суддів
Кіровоградського окружного
адміністративного суду при здійсненні
своїх функцій, пов'язаних з реалізацією
функцій суддівського самоврядування,
не є суб'єктом владних повноважень, а
тому не можуть бути відповідачем в
адміністративному суді.

Беручи до уваги, що відповідач
оскаржуване рішення не приймав,
позовна вимога про його скасування
задоволенню не підлягає.

Суд не погоджується з доводами
відповідача щодо наявності підстав
длязакриття провадження у справі на
підставі пункту 1 частини першої статті
157 КАС України з тієї підстави, що
відповідно до статті 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Також статтею 55 Конституції України
передбачено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом.

Положенню частини першої статті 55 дано
офіційне тлумачення згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
25.12.1997р. № 9-зп, пунктом 1 якого
визначено, що частину першу статті 55
Конституції України треба розуміти
так, що кожному гарантується захист
прав і свобод у судовому порядку. Суд не
може відмовити у правосудді, якщо
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства вважають, що їх права
і свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод. Відмова суду
у прийнятті позовних та інших заяв,
скарг, оформлених відповідно до
чинного законодавства, є порушенням
права на судовий захист, яке згідно зі
статтею 64 Конституції України не може
бути обмежене (пункт 2 вказаного
Рішення).

Згідно частини другої статті 55
Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Положенню частини першої статті 55
Конституції України надано офіційне
тлумачення згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
25.11.1997р. №6-зп та вказано, що частину
другу статті 55 Конституції України
необхідно розуміти так, що кожен, тобто
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

З огляду на зазначене суд зобов'язаний
розглянути заявлений спір та винести
судове рішення по суті позовних вимог.

Згідно частини першої статті 113 Закону
№2453 для вирішення питань внутрішньої
діяльності судів в Україні діє
суддівське самоврядування - самостійне
колективне вирішення зазначених
питань суддями.

Згідно частин першої та другої статті
114 Закону №2453 організаційними формами
суддівського самоврядування є збори
суддів, ради суддів, конференції
суддів, з'їзд суддів України;
суддівське самоврядування в Україні
здійснюється, зокрема, через збори
суддів місцевого суду.

Згідно з пунктом 1 частини п'ятої статті
115 Закону №2453 збори суддів місцевих
судів обговорюють питання щодо
внутрішньої діяльності суду чи роботи
конкретних суддів або працівників
апарату суду та приймають з цих питань
рішення, які є обов'язковими для суддів
та працівників даного суду.

Згідно з частиною першою статті 117
Закону №2453 виконання рішень зборів
суддів за дорученням зборів
покладається на голову відповідного
суду або його заступника.

Згідно пункту 6 частини першої статті 24
Закону №2453 голова місцевого суду
забезпечує виконання рішень зборів
суддів місцевого суду.

Оскільки зміни до автоматизованої
системи документообігу суду щодо
встановлення коефіцієнтів
навантаження при розподілі справ
голові суду та його заступнику були
внесені на виконання рішення зборів
суддів від 23.04.2014р. та в межах наданих
відповідачу повноважень, їх внесення
відповідає вимогам статей 24 та 117
Закону №2453, відтак, позовні вимоги щодо
визнання протиправними вказаних дій та
зобов'язання відновити в
автоматизованій системі коефіцієнти
навантаження при розподілі справ,
встановлені для інших суддів, є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Суд не погоджується з доводами
позивача щодо вказаних позовних вимог.

Так, обгрунтовуючи вказані позовні
вимоги, позивач зазначає, що обов'язок
голови суду забезпечити виконання
рішення зборів суддів виникає лише у
разі вирішення зборами суддів питань,
які віднесені до внутрішньої
діяльності суду. Оскільки збори суддів
вирішили питання, яке не відноситься до
внутрішньої діяльності суду, у голови
суду не виник обов'язок щодо виконання
такого рішення.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8
"Про незалежність судової влади"
зазначено, що відповідно до частини
п'ятої статті 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України і
тому вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним законом, в
межах провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009р. №6 "Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів" судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статті 126 Конституції України,
яка передбачає, що незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України, і 129
Конституції України, яка передбачає, що
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами.

У зв'язку із викладеним процесуальною
діяльністю судді (суду), є діяльність,
пов'язана з розглядом справи від стадії
відкриття провадження у справі до
розгляду по суті, перегляду судових
рішень у передбачених процесуальним
законом порядках і їх виконання.

Разом з цим, пунктом 3.1 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду передбачено, що автоматичний
розподіл справ здійснюється у суді (у
судовій палаті) під час їх реєстрації,
на підставі внесеної до
автоматизованої системи інформації.
Тобто, автоматичний розподіл справ
здійснюється з метою визначення судді,
на розгляд якого буде передана
адміністративна справа, та до початку
відкриття провадження у справі, тому
відноситься не до процесуальної
діяльності судді (суду), а до
внутрішньої діяльності суду.

З огляду на зазначене суд не
погоджується з доводами позивача щодо
прийняття зборами суддів рішення, яке
не відноситься до внутрішньої
діяльності суду.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд розглядає
адміністративні справи в межах
позовних вимог.

Обгрунтовуючи позовні вимоги до
відповідача щодо протиправності його
дій по внесенню відомостей до
автоматизованої системи
документообігу, позивач послався на їх
невідповідність приписам пункту 1
частини першої та частини третьої
статті 15-1 КАС України,статей 20, 113, 127 і 129
Закону №2354.

Оскільки позивач не вказав, у чому
полягає така невідповідність, суд
вважає його доводи необґрунтованими.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
А.В. Руденко

Повний текст постанови виготовлений 04
липня 2014 року.