Справа № 817/1422/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1422/14

16 червня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Рівненського міського центру
зайнятості доОСОБА_1
простягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Рівненський міський центр зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
незаконно одержаної допомоги по
безробіттю в сумі 2906,49 грн. за період з
01.08.2013 року - 31.10.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач, перебуваючи у
трудових відносинах з Національним
університетом водного господарства та
природокористування, повідомив
Рівненський міський центр зайнятості
неправдиві відомості щодо себе, був
взятий на облік як безробітний та
отримував допомогу по безробіттю
відповідно до законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Оскільки допомогу по
безробіттю відповідач отримував
незаконно, позивач звернувся до суду з
позовом про її стягнення.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

Ухвалою від 22.05.2014 року судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
судовий розгляд справи призначено на
16.06.2014 року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились.

До початку судового розгляду
представник позивача подав до суду
клопотання про розгляд справи без
участі його представника.

Відповідач жодних заяв, клопотань суду
не подав. Судова повістка про виклик до
суду надсилалась відповідачу за
адресою, вказаною у позовній заяві
позивачем, за якою позивач попередньо
надсилав відповідачу письмове
повідомлення за вих. №07-18/1584 від 11.03.2014
року з пропозицією добровільно
повернути незаконно отримані кошти,
яке було отримано відповідачем 14.03.2014
року, що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення 166 в
матеріалах справи.

Натомість 03.06.2014 року до суду
повернувся поштовий конверт з
позначкою «судове повідомлення»,
відправлений за тією ж адресою
відповідача, з відміткою установи
зв'язку «за закінченням терміну
зберігання».

За таких обставин, суд вважає
відповідача повідомленим про дату, час
та місце судового розгляду належним
чином. Тому, суд на підставі частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з ухвалою від 16.06.2014
року постановив про розгляд справи за
відсутності представників сторін в
порядку письмового провадження.

Дослідивши зібрані по справі матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Рівненського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та виплатою
допомоги по безробіттю до вирішення
питання його подальшого
працевлаштування (заява від 10.06.2013
року). У заяві відповідач зазначив, що
не зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років.

10 червня 2013 року ОСОБА_1 було надано
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю з 17.06.2013 року по
11.06.2014 року.

Так, за період з 01.08.2013 року по 31.10.2013
року відповідачу виплачено допомогу по
безробіттю на загальну суму 2906,49 грн.
(довідка Рівненського міського центру
зайнятості про дохід ОСОБА_1 за вих.
№01-35/1423 від 05.03.2014 року)

Однак, як встановлено судом,
перебуваючи на обліку як безробітний,
ОСОБА_1 на підставі цивільно-правової
угоди на виконання робіт від 01.08.2013 року
№1 перебував у трудових відносинах з
Національним університетом водного
господарства та природокористування,
згідно з якою виконував роботу за
локальним кошторисом на поточний
ремонт навчального корпусу №2 та
отримав дохід у вигляді вартості
виконаних робіт у сумі 8676,00 грн., яка
сплачувалася відповідачу як
підряднику після виконання роботи
щомісячно починаючи з серпня місяця 2013
року по вересень місяць 2013 року у
розмірі згідно акту здавання-приймання
робіт форми кб2в. Згідно акту приймання
виконаних будівельних робіт за серпень
2013 року, затвердженого замовником
09.09.2013 року, вбачається виконання
певних робіт та нарахування заробітної
плати виконавцю, що підтверджується
підписами відповідальних осіб, у тому
числі відповідача у справі - ОСОБА_1 як
здавшого виконану роботу.

Як зазначив позивач у позовній заяві,
вказані обставини стали відомі
позивачу та достовірно підтвердилися
листом Національного університету
водного господарства та
природокористування за вих. №001-354 від
21.02.2014 року отриманого позивачем 25.02.2014
року за вх. №462/01-17.

11.03.2014 року позивачем направлено
відповідачу письмове повідомлення за
вих. №07-18/1584 з пропозицією добровільно
повернути кошти у сумі 2906,49 грн.,
отримані незаконно. Однак, на момент
розгляду справи судом, відповідач
зазначені кошти не повернув, докази
сплати у суду відсутні, та жодних
пояснень суду не надав як і не з'явився
до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються Законами
України від 05.07.2012 року №5067-VI "Про
зайнятість населення" та від 02.03.2000 року
№1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Відповідно до статті 1 Закону України
від 05.07.2012 року №5067-VI "Про зайнятість
населення" безробітний - це особа віком
від 15 до 70 років, яка через відсутність
роботи не має заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування, готова та здатна
приступити до роботи (пункт 2 частини
першої).

Пунктом 7 частини першої цієї ж статті
визначено зайнятість як не заборонену
законодавством діяльність осіб,
пов'язану із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно

Частиною першою статті 4 Закону України
від 05.07.2012 року №5067-VI "Про зайнятість
населення" визначено, що особи, які
працюють за наймом на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
особи, які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою, належать до
зайнятого населення.

Згідно з частиною першою статті 43
Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI
"Про зайнятість населення" статусу
безробітного може набути, зокрема,
особа працездатного віку до
призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи (пункт
перший).

За приписами частини другої цієї ж
статті Закону України від 05.07.2012 року
№5067-VI "Про зайнятість населення" статус
безробітного надається зазначеним у
частині першій цієї статті особам за їх
особистою заявою у разі відсутності
підходящої роботи з першого дня
реєстрації у територіальних органах
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, незалежно від
зареєстрованого місця проживання чи
місця перебування.

Частиною першою статті 44 Закону
України від 05.07.2012 року №5067-VI "Про
зайнятість населення" передбачено
право зареєстрованого безробітного на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та цього Закону (пункт
другий).

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
року №1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" видами
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності.

Частиною першою статті 31 Закону
України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено припинення
виплати допомоги по безробіттю у разі
працевлаштування безробітного (пункт
перший).

Приписами частини другої статті 36
Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" зобов'язано застрахованих
осіб, зареєстрованих в установленому
порядку як безробітних, своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 44
Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI
"Про зайнятість населення"
відповідальність за достовірність
поданих до територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, даних та документів, на
підставі яких приймається рішення щодо
реєстрації безробітного та
призначення матеріального
забезпечення, надання соціальних
послуг, покладається на
зареєстрованого безробітного.

Державний контроль за додержанням
законодавства про зайнятість
населення здійснює уповноважений
орган з реалізації державної політики
з питань державного нагляду та
контролю за дотриманням законодавства
про зайнятість населення та
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, в межах їх повноважень
(частина перша статті 52 Закону України
від 05.07.2012 року №5067-VI "Про зайнятість
населення").

Указом Президента України від 16.01.2013
року №19/2013 утворено Державну службу
зайнятості України, яка є
правонаступником відповідних органів
державної служби зайнятості та
затверджено Положення про Державну
службу зайнятості України.

Відповідно до пункту першого Положення
про Державну службу зайнятості
України, затвердженого Указом
Президента України від 16.01.2013 року
№19/2013, Державна служба зайнятості
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.
Державна служба зайнятості України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері зайнятості
населення та трудової міграції.

Згідно з пунктом четвертим цього
Положення Державна служба зайнятості
України зокрема веде облік осіб, які
звертаються за сприянням у
працевлаштуванні, та наданих їм послуг,
здійснює реєстрацію безробітних, веде
облік наданих їм послуг, а також
проводить у встановленому порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, в тому числі шляхом
проведення виїзних планових та
позапланових перевірок
страхувальників.

Пунктом шостим згаданого Положення
Державній службі зайнятості України
надано право стягувати відповідно до
закону кошти Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою, а також несплачені у
добровільному порядку штрафи,
накладені відповідно до Закону України
"Про зайнятість населення" та статті 24-1
Закону України "Про рекламу".

Державна служба зайнятості України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах,
районах у містах, а також через
міжрегіональні територіальні органи
Служби (пункт сьомий Положення про
Державну службу зайнятості України).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час судового розгляду позивачем
доказано належними та достатніми
доказами факт незаконного отримання
відповідачем допомоги по безробіттю, а
також наявність у позивача правових
підстав та компетенції щодо стягнення
з відповідача суми заборгованості.

З таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
відтак позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним яких-небудь
судових витрат, тому такі витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (інд. код НОМЕР_1) на
користь Рівненського міського центру
зайнятості незаконно одержану
допомогу по безробіттю в сумі 2906 (дві
тисячі дев'ятсот шість) гривень 49 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді
Приходько О.Г.