Справа № 2а-3870/10/1670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/28310/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Пилипчук Н.Г.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 по
справі №2а-3870/10/1670 за позовом Закритого
акціонерного товариства «Полтавський
лікеро-горілчаний завод» до Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011,
позовні вимоги Закритого акціонерного
товариства «Полтавський
лікеро-горілчаний завод» до Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
30.04.2010 №/0, від 29.06.2010 №/0, від
29.06.2010 №/0, у задоволені іншої
частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у місті
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області 28.04.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 31.05.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
07.12.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у місті Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області посилається на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у місті Полтаві проведено
невиїзну документальну перевірку
Закритого акціонерного товариства
«Полтавський лікеро-горілчаний завод»
з питань своєчасності сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання з акцизного збору по
розрахунку за січень 2010 року, за
результатами якої складено акт від
16.04.2010 №3474/15-522(32174761).

Перевіркою встановлено несвоєчасну
сплату позивачем узгодженої суми
податкового зобов'язання з акцизного
збору по розрахунку за січень 2010 року в
розмірі 195338,12грн. із затримкою на 8
календарних днів.

На підставі акту від 16.04.2010
№3474/15-522(32174761) Державною податковою
інспекцією у місті Полтаві винесено
податкове повідомлення-рішення від
30.04.2010 №/0 про визначення штрафу в
розмірі 19533,81грн.

Окрім того, Державною податковою
інспекцією у місті Полтаві проведено
невиїзну документальну перевірку
Закритого акціонерного товариства
«Полтавський лікеро-горілчаний завод»
з питань своєчасності сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання з акцизного збору по
розрахунку за березень 2010 року, за
результатами якої складено акт від
11.06.2010 №5905/15-522(32174761).

Перевіркою встановлено несвоєчасну
сплату позивачем узгодженої суми
податкового зобов'язання з акцизного
збору по розрахунку за березень 2010 року
в розмірі 277098,74грн. із затримкою на 7
календарних днів та в розмірі 79187,26грн.
із затримкою на 33 календарних дні.

На підставі акту від 11.06.2010 №5905/15-522
(32174761) Державною податковою інспекцією
у місті Полтаві винесено податкові
повідомлення-рішення від 29.06.2010
№/0 про визначення штрафу в
розмірі 27709,87грн. та від 29.06.2010 №/0
про визначення штрафу в розмірі
15837,45грн.

Згідно з частиною 20 статті 7 Закону
України «Про акцизний збір на
алкогольні напої та тютюнові вироби»
до отримання суб'єктом підприємницької
діяльності з акцизного складу спирту
етилового неденатурованого,
призначеного для переробки на іншу
підакцизну продукцію (за винятком
виноматеріалів), такий платник
акцизного збору зобов'язаний надати
органу державної податкової служби
України за своїм місцезнаходженням
податковий вексель, авальований банком
(податкову розписку), який є
забезпеченням виконання зобов'язання
цього платника у термін до 90
календарних днів, починаючи від дня
видачі векселя (податкової розписки),
сплатити суму акцизного збору,
розраховану за ставками для цієї
продукції.

Відповідно до вимог пункту 4.1 Положення
про порядок нарахування, терміни
сплати і подання розрахунку акцизного
збору, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
19.03.2001 №111 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.04.2001 за
№295/5486, платники акцизного збору
самостійно обчислюють суму
податкового зобов'язання, яку
зазначають у розрахунку акцизного
збору. Платники акцизного збору не
пізніше 20 числа місяця, наступного за
звітним, подають до органів державної
податкової служби за місцем реєстрації
Розрахунок за формою згідно з додатком
1 до Положення про порядок нарахування,
терміни сплати і подання розрахунку
акцизного збору.

Судами встановлено, що позивачем 15.02.2010
подано до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві розрахунок
акцизного збору за січень 2010 року та
14.04.2010 розрахунок акцизного збору за
березень 2010 року, у яких платник
самостійно визначив податкові
зобов'язання за податковими векселями
від 12.10.2009 №1412458 та від 03.12.2009 №1412459.

Узгоджені податкові зобов'язання
сплачені позивачем платіжними
дорученнями від 20.11.2009 №1883, від 30.11.2009
№1934, від 12.01.2010 №9 та від 02.03.2010 №221, від
03.03.2010 №239, від 05.03.2010 №133, від 09.03.2010 №142,
від 09.03.2010 №140, від 10.03.2010 №143.

У платіжних дорученнях від 20.11.2009 №1883,
від 30.11.2009 №1934, від 12.01.2010 №9 позивачем
самостійно визначено призначення
платежу: «акцизний збір в рахунок
погашення векселя від 12.10.2009 №1412458».

У платіжних дорученнях від 02.03.2010 №221,
від 03.03.2010 №239,від 05.03.2010 №133, від 09.03.2010
№142, від 09.03.2010 №140, від 10.03.2010 №143
позивачем самостійно визначено
призначення платежу: «акцизний збір в
рахунок погашення векселя від 03.12.2009
№1412459».

Разом з тим, відповідно до облікової
картки позивача, відповідачем було
зараховано грошові кошти по платіжних
дорученнях від 20.11.2009 №1883, від 30.11.2009
№1934, від 12.01.2010 №9 та від 02.03.2010 №221, від
03.03.2010 №239,від 05.03.2010 №133, від 09.03.2010 №142,
від 09.03.2010 №140, від 10.03.2010 №143 у рахунок
погашення податкових зобов'язань
минулих періодів, які обліковувалися у
картці особового рахунку платника на
дату нарахування розрахунків
акцизного збору.

За змістом підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Згідно підпункту 7.7 статті 7 вказаного
Закону податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника
податку права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та від
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону.

Відповідно до підпункту 7.1.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з пунктом
3.8 зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами» слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами»,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність податкових
повідомлень-рішень від 30.04.2010 №/0,
від 29.06.2010 №/0, від 29.06.2010 №/0 є
правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 по
справі №2а-3870/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ Н.Г. Пилипчук