Справа № 823/3875/13-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/21882/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Загороднього А.Ф.

Малиніна
В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату єдиного
соціального внеску,

встановила:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Тальнівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату єдиного соціального
внеску.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
протиправними дії та скасовано вимогу
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області №Ф-9 від 21.11.2013 про стягнення
з позивача заборгованості зі сплати
єдиного соціального внеску у розмірі
1194,03 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року скасовано постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року. Прийнято нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 березня 2014 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований
як фізична особа-підприємець
Тальнівською районною державною
адміністрацією 13.12.1994, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця. З 01.01.2012 позивач
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
копією Свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_1

Відповідно до посвідчення серії
НОМЕР_2 ОСОБА_2 є громадянином, який
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
та перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України як пенсіонер
за віком.

21 листопада 2013 року Тальнівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Черкаській області було
сформовано та направлено позивачу
вимогу про сплату боргу № Ф-9 на суму
1194,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
Законом України від 7 липня 2011 року №
3609-VI «Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», який
набрав чинності з 6 серпня 2011 року,
статтю 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування», тому позивач
як пенсіонер за віком звільнений від
сплати єдиного внеску.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач є
пенсіонером та отримує пенсію за
віком призначену на підставі статті 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням статті
55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та не є пенсіонером за
віком у розумінні пункту 4 частини
першої статті 4 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а тому є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування і від його
сплати не звільняється.

Однак, колегія суддів з такими
висновками суду погодитись не може, з
огляду на наступне.

Визначальним для розв'язання цього
спору є правильне розуміння положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", якою визначено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідач вважає, що пенсіонером за
віком у розумінні вищенаведеної норми
є особа, якій призначено пенсію за
віком згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Водночас, позивач вважає,
що таким пенсіонером може бути особа,
якій призначено пенсію за віком згідно
будь-якого закону, яким визначено
призначення пенсії особам залежно від
досягнення віку.

За загальним правилом пенсію за віком
прийнято називати таку пенсію, яка
встановлюється з досягненням певного
віку та за наявності необхідного стажу
роботи. Пенсії за віком поділяються на
три види: 1) на загальних підставах; 2)
пільгових; 3) спеціальних юридичних
підставах (умовах).

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови призначення пенсій,
порядок їх нарахування та розміри
визначаються, зокрема, Законом України
«Про пенсійне забезпечення» з
наступними змінами та Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з наступними
змінами.

Право чоловіків на пенсію за віком, що
було передбачене частиною першою
статті 12 Законом України «Про пенсійне
забезпечення» та частиною першою
статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин,
пов'язується, зокрема, з досягненням 60
років.

Пунктом першим частини першої статті 9
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено такий вид
пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зазначено, що у разі якщо особа має
право на отримання пенсії, щомісячного
грошового утримання, зокрема й
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
призначається одна пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання за її
вибором.

Разом з тим відповідно до статті 15
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
або їм надається право на одержання
пенсії на підставах, передбачених цим
Законом. Статтею 2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
відносин) передбачено такі види пенсій:
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років;
соціальні пенсії.

Частиною першою статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
зазначеного Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», які
набрали чинності 6 серпня 2011 року),
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
для громадян України встановлений
загальний пенсійний вік, з настанням
якого вони можуть претендувати на
виплату пенсії за віком (зокрема для
чоловіків він становить 60 років).
Відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

У зв'язку з викладеним особи, яким
призначені пенсії зі зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», є пенсіонерами за віком, і
це відповідає Прикінцевим положенням
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Таким чином, фізичні
особи-підприємці, які отримують
зазначену пенсію і які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», проте не
позбавлені права сплачувати цей внесок
на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 15 квітня 2014 року №21-25а14.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позивач має передбачене частиною 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» право на
звільнення від сплати єдиного внеску, а
тому вимога №Ф-9 від 21.11.2013 про сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є незаконною та підлягає
скасуванню.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково, а тому
касаційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду апеляційної інстанції
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року - скасувати.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату єдиного
соціального внеску - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф. Загородній

В.В. Малинін