Справа № 802/1444/14-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1444/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

секретар судового засідання:
Сокольвак Ю.В.

за участю:

представника позивача:Тетерєвої М.С.

представника відповідача: Марценюка
В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Ректора
Вінницького фінансово-економічного
університету Білоконного П.Г. на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" до Ректора Вінницького
фінансово-економічного університету
Білоконного П.Г. про визнання дій
протиправними , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Ректора Вінницького
фінансово-економічного університету
Білоконного П.Г. про визнання дій
протиправними.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08 липня 2014 року апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі,
просив вимоги, що в ній викладені,
задовольнити.

Представник позивача з вимогами
апеляційної скарги не погодилась,
оскільки вважає, що постанова суду,
прийнята за наслідками розгляду справи
в суді першої інстанції, є законною та
обгрунтованою, а тому просила
Вінницький апеляційний
адміністративний суд апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін, з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи 25
листопада 2013 року Всеукраїнська
громадська організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України" звернулась до відповідача із
запитом про надання наступної
публічної інформації, а саме: статуту
ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;
довідки про включення Вінницького
національного технічного університету
до Державного реєстру вищих навчальних
закладів України з додатками; ліцензії
з додатками; довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України; правил прийому до
ВНЗ в 2014 році; положення про приймальну
комісію; наказу про затвердження
складу приймальної комісії; плану
роботи і графіку засідань приймальної
комісії.

Однак, відповідач не надав позивачу
запитувану інформацію у встановлений
законодавством термін.

Вважаючи дії відповідача такими, що
порушують положення Закону України
"Про доступ до інформації" позивач
звернувся до суду з даним позов.

Вінницький окружний адміністративний
суд задовольняючи позовні вимоги в
повному обсязі виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
регламентовано, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції
України, кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати
і поширювати інформацію усно,
письмово або в інший спосіб - на
свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулюються Законом України "Про
інформацію".

Згідно ст. 5 Закону України "Про
інформацію" кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб.

У відповідності до частин 1, 2
статті 7 Закону України "Про
інформацію" право на інформацію
охороняється законом. Держава гарантує
всім суб'єктам інформаційних
відносин рівні права і можливості
доступу до інформації. Ніхто не може
обмежувати права особи у виборі
форм і джерел одержання інформації,
за винятком випадків, передбачених
законом. Суб'єкт інформаційних
відносин може вимагати усунення
будь-яких порушень його права на
інформацію.

Будь-яка інформація є відкритою, крім
тієї, що віднесена законом до
інформації з обмеженим доступом
(частина 2 статті 20 Закону України
"Про інформацію").

При цьому, порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, та інформації, що
становить суспільний інтерес визначає
Закон України "Про доступ до
публічної інформації".

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" № 2939-VІ
від 13 січня 2011 року публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
доступ до інформації забезпечується
шляхом, зокрема, надання інформації за
запитами на інформацію.

Розпорядники інформації визначені у
статті 13 вищеназваного Закону.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України
"Про вищу освіту" власник (власники)
здійснює (здійснюють) права,
передбачені частиною першою цієї
статті, щодо управління вищим
навчальним закладом безпосередньо або
через уповноважений ним орган (особу).
Згідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про
вищу освіту" безпосереднє управління
діяльністю вищого навчального закладу
здійснює його керівник - ректор
(президент), начальник, директор тощо.

Вінницький фінансово-економічний
університет як вищий навчальний
заклад надає освітні послуги, відтак
відповідачу делеговані права від
Міністерства освіти і науки України: по
управлінню вищим навчальним закладом
через надання Ліцензії та додатків до
неї, надання права підписання дипломів
про неповну та повну вищу освіту, права
прийняття рішення про реорганізацію
або ліквідацію вищого навчального
закладу, права здійснення прийому
абітурієнтів відповідно до Правил
прийому до ВНЗ в 2014 році, правом на
надання освітніх послуг, здійснення
атестації студентів, прийняття
заліків, екзаменів, в т.ч. державних,
здійснення оцінювання знань студентів
та виставлення оцінок за курсові та
дипломні роботи, права затвердження
списку осіб, які зараховані до ВНЗ,
право формування та затвердження
складу приймальної комісії ВНЗ та
складу державної екзаменаційної
комісії ВНЗ, а також здійснення інших
прав, передбачених законодавством
України.

З огяду на вищевикледене розпорядником
інформації в розумінні ст.13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" є саме відповідач.

В силу ч.1 ст.14 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
розпорядники інформації зобов'язані
зокрема: 1) оприлюднювати інформацію
про свою діяльність та прийняті
рішення (п.1); визначати спеціальні
місця для роботи запитувачів з
документами чи їх копіями, а також
надавати право запитувачам робити
виписки з них, фотографувати,
копіювати, сканувати їх, записувати на
будь-які носії інформації тощо (п.4);
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації (п.6).

За змістом ч.1 ст.20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

Частиною 5 ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
передбачено, що відмова в задоволенні
запиту на інформацію надається в
письмовий формі.

Сукупність даних норм чинного
законодавства, а також наявні письмові
докази у справі, свідчать, що
відповідачем безпідставно не надано
позивачу запитувану публічну
інформацію.

Крім того, представник відповідача в
суді першої інстанції та під час
апеляційного розгляду справи в своїх
запереченнях проти позову вказав на те,
що причинами ненадання запитуванної
інформації, стали розміщення її на
офіційному сайті університету та не
сплата позивачем фактичних витрат,
пов'язаних із копіюванням і друком.

Однак суд при розгляді справи прийшов
до висновку, що відповідачем не було
надано відповіді на запит та не вказано
розміру плати за копіювання та друк
інформації.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» у разі
якщо задоволення запиту на інформацію
передбачає виготовлення копій
документів обсягом більш як 10 сторінок,
запитувач зобов'язаний відшкодувати
фактичні витрати на копіювання та друк.
Відповідно до ч.3 ст.21 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
розмір фактичних витрат визначається
відповідним розпорядником на
копіювання та друк в межах граничних
норм, встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.21
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» у разі якщо
розпорядник інформації не встановив
розміру плати за копіювання або друк,
інформація надається безкоштовно.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду справи
не було надано достатньо належних
доказів, які свідчили б про
правомірність дій щодо не надання
публічної інформації позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги відповідача
не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ректора Вінницького
фінансово-економічного університету
Білоконного П.Г., - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 26
травня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
09 липня 2014 року .

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.