Справа № 808/3215/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/3215/14

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПРО ВІДМОВУ У ЗАКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

23 червня 2014 року

Справа № 808/3215/14

м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» про закриття провадження у справі №808/3215/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод»

про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (список №2),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 22 травня 2014 року було відкрито провадження по зазначеній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

23 червня 2014 року від позивача надійшли заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких УПФУ не погоджується з правовою точкою зору відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши заявлене клопотання суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-ХІІ від 14.05.1992 (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 2343-ХІІ), банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Також, відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закон № 2343-ХІІ, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов’язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

В якості нормативного обґрунтування своєї заяви позивач посилається на ч. 4 ст.10 Закону № 2343-ХІІ.

Відповідно до ч. 4 ст.10 Закону № 2343-ХІІ, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов’язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов’язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Однак, згідно з ч.1 ст. 19 Закону № 2343-ХІІ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Порядок відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах регулюється Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.03 № 21-1 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.04 за № 64/8663) (далі Інструкція № 21-1).

Згідно з пунктами 6.4, 6.8 Інструкції № 21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року на протязі 10 днів з дня прийняття рішення про призначення пенсії. Підприємства щомісяця, до 25 числа, вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Отже, право органів Пенсійного фонду на стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах виникає з 26 числа місяця, за який не внесені кошти.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах згідно п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з листопада 2013 року по березень 2014 року включно.

Провадження у справі №908/3468/13 про банкрутство ПАТ «ЗСЗ» порушено 21 листопада 2013 року, в той час як право у органа Пенсійного фонду на стягнення заборгованості за листопад 2013 року виникла з 26 листопада 2013 р. Тобто, вказані вимоги є поточними та не підпадають під дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Що стосується твердження позивача, що даний спір не підсудний адміністративному суду то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 КАС України переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Враховуючи все вищевикладене суд вважає, що вказаний спір повинен розглядатись адміністративним судом за нормами КАС України.

У зв’язку з розглядом клопотання в порядку письмового провадження, суд, керуючись частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 17, 121, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У клопотанні Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» про закриття провадження у №808/3215/14 відмовити.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко