Справа № 802/1474/14-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1474/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Барлінек-Інвест" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені , -

В С Т А Н О В И В :

Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до суду першої інстанції з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Барлінек Інвест" про
стягнення
адміністративно-господарські санкцій
та пені.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

01 липня 2014 року представники сторін
надали суду заяви (вх.№15355/14 та вх.№15358/14
) про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи,
що судом участь сторін в судовому
засіданні не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів прийшла до висновку
щодо можливості апеляційного розгляду
справи в порядку письмового
провадження у відповідності до пункту 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України у випадку неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, під час судового
розгляду повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи,
звертаючись до суду першої інстанції
позивач вказав на те, що ТОВ "Барлінек
Інвест" подало у Фонд звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, згідно з яким
середньооблікова кількість штатних
працівників на підприємстві становить
763 осіб, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, - 19 осіб.
Кількість інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", також самостійно
розрахована відповідачем і становить 31
особа.

Таким чином, Фонд вважає, що оскільки
відповідач не виконав нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів в кількості 12 осіб, до нього
слід застосувати
адміністративно-господарські санкції
у розмірі середньомісячної заробітної
плати штатного працівника на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, а саме
санкції у розмірі 526518,48 грн.

Крім того, за порушення термінів сплати
зазначених санкцій ТОВ "Барлінек
Інвест" зобов'язане сплатити пеню у
розмірі 3475,12 грн., яка розрахована
починаючи з наступного дня граничного
строку сплати
адміністративно-господарських
санкцій.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ТОВ "Барлінек Інвест" вживав усіх
передбачених чинним законодавством
заходів, спрямованих на створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та недопущення
правопорушення у сфері господарювання.

Разом із тим, суд першої інстанції
зазначив, що доказів того, що
відповідач протягом 2013 року не створив
робочі місця для інвалідів чи відмовив
інвалідам у прийнятті на роботу Фондом
не надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з даним рішенням суду
першої інстанції та надаючи правову
оцінку правовідносинам що виникли,
зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно статті 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні»інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

За змістом статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні»передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Оскільки статтею 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні»встановлена
відповідальність за меншу кількість
працюючих інвалідів, ніж це
передбачено нормативом робочих місць,
з врахуванням положень статтей 18, 18-1
цього ж Закону стосовно обов'язку
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів і
відсутність аналогічного обов'язку у
підприємств, установ, організацій, а
тому відповідальність підприємств,
установ, організацій може наступити
тільки у разі відмови у
працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Тільки відмова у
працевлаштуванні є доказом того що
підприємство не забезпечило норматив
робочих місць.

Частиною 2 статті 218 Господарського
Кодексу України встановлено, зокрема,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для не
припущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 218 Господарського Кодексу
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтвердилось при
апеляційному розгляді справи, ТОВ
"Барлінек Інвест" перебуває на обліку у
Фонді як підприємство, яке у своїй
діяльності використовує найману працю.
При цьому у відповідача в 2013 році
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
становила 763 особи, серед яких за даними
звіту 19 осіб, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що про наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів ТОВ
"Барлінек Інвест" систематично
впродовж звітного періоду повідомляло
Лівобережний міжрайонний центр
зайнятості м. Вінниці про наявність
вільних місць, направляючи форму
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій".

Так, на запит позивача № 01-10/227 від 31.03.2014
року вказаний центр зайнятості надав
відповідь за № 04-24/3538 від 25.04.2014 року,
згідно із якою ТОВ "Барлінек Інвест"
щомісячно подавало звіт за формою 3-ПН
про наявність вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів. На
заявлені вакансії були направлені
особи з інвалідністю, які
зареєстровані в центрі зайнятості як
безробітні, з яких працевлаштовано
одну особу на заявлену вакансію.

Також керівництво ТОВ "Барлінек Інвест"
протягом 2013 року приймало участь в
міні-ярмарках вакансій для людей з
інвалідністю, презентувало вільні
робочі місця, знайомило з умовами праці
та характером роботи на підприємстві,
приймало участь в семінарах на тему
"Працевлаштування людей з
інвалідністю".

Наведене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць на його
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Надаючи оцінку таким доводам апелянта,
суд апеляційної інстанції зазначає, що
спірні адміністративно-господарські
санкції застосовані до відповідача за
невиконання річного нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, питання про вжиття
підприємством заходів для
працевлаштування інвалідів необхідно
аналізувати в цілому за наслідками 2013
року, оскільки саме такий період
вважається звітнім у розумінні вимог
ст.ст. 19, 20 "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Як вбачається з матеріалів справи,
починаючи з травня 2013 року, а також у
подальшому до кінця 2013 року ТОВ
"Барлінек Інвест" в установленому
законом порядку звітувалося про
наявність на підприємстві такої
кількості робочих місць інвалідів, яка
була б достатньою для виконання в
повному обсязі нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
випадку направлення інвалідів на такі
вакансії центром зайнятості та
відсутності відмов самих інвалідів від
запропонованої роботи.

В силу вимог ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Законом України від 23 лютого 2006 року
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо реалізації інвалідами
права на трудову зайнятість" вказану
статтю було викладено в іншій редакції,
а Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги позивача не
ґрунтуються на вимогах законодавства
та не спростовують висновків суду
першої інстанції

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.