Справа № 2а-0870/7094/11
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року о/об 11 год. 19
хв.Справа № 2а-0870/7094/11
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Прасова О.О. при
секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у
місті Запоріжжі у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Вільнянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області (надалі -
відповідач або Вільнянська ОДПІ), про:
скасування повністю податкових
повідомлень-рішень № від 12.08.2011
щодо земельного податку за 2011 рік,
№ від 12.08.2011 щодо земельного
податку за 2009 та 2010 роки, № від
15.06.2011 щодо земельного податку за 2011
рік; зобов'язання відповідача
здійснити розрахунок (нарахування)
земельного податку позивачу за належну
йому на праві власності частку
земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно
п.276.1 ст.276 Податкового кодексу України,
тобто у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу, виходячи з того, що зазначена
частка земельної ділянки належить
громадянину України та у
підприємницькій діяльності не
використовується, а також такою, що
зайнята автостоянками для зберігання
особистих транспортних засобів
громадян, які використовуються без
отримання прибутку.

У позові позивачем зазначено, що
Вільнянська ОДПІ не мала права
нараховувати позивачу 12.08.2011 земельний
податок за 2011 рік ігноруючи пп.276.1 ст.276
Податкового кодексу України та ряд
фактів, які відповідач зобов'язаний
був, як вважає позивач, взяти до уваги
при розрахунку земельного податку за
належну позивачеві частку земельної
ділянки. Зокрема, відповідач мав взяти
до уваги той факт, що позивач не
використовує належну йому частку
земельної ділянки для одержання
прибутку (у підприємницькій
діяльності). Також відповідач повинен
був звернути увагу на відсутність у
тексті Податкового кодексу України (у
відповідних статтях щодо нарахування
земельного податку громадянам)
обумовлення нарахування податку
певними видами цільового призначення
земельних ділянок, тобто на те, що
Податковий кодекс України не вимагає
від контролюючих органів при
нарахуванні громадянам земельного
податку, виходити саме з цільового
призначення таких земельних ділянок
(не ставить розрахунок податку в
залежність від цільового призначення
землі). Тобто Податковий кодекс
України, на думку позивача, не
встановлює для контролюючих органів,
що нараховують земельний податок
громадянам порядку розрахунку такого
податку виходячи лише з цільового
призначення земельних ділянок. Отже,
контролюючий орган не мав права при
розрахунку земельного податку за
належну позивачу частку земельної
ділянки брати за основу виключно
цільове призначення зазначеної частки
відповідної земельної ділянки.
Можливість допущення контролюючим
органом помилки при вчиненні
розрахунків громадянам податку завжди
є, адже такі розрахунки від імені
контролюючого органу вчиняються
людьми - працівниками податкових
інспекцій. Можливо, особа, яка
нарахувала позивачу 12.08.2011 земельний
податок у сумі 985 грн. 35 коп. за 2011 рік -
не взяла до уваги певні норми
Податкового кодексу України. Належна
позивачу частка вищезазначеної
земельної ділянки використовується
ним лише для особистих потреб як людини
та як громадянина України, у тому числі
для зберігання на території земельної
ділянки речей, які позивач
використовує без одержання прибутку та
не використовує у підприємницькій
діяльності. Позивач вважає, що має
право вимагати від контролюючого
органу розрахунку земельного податку
за 2011 рік, як власнику відповідної
частки земельної ділянки, яка зайнята
2009, 2010 роки відповідно до Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», тому він не може, на думку
позивача, регулюватися нині діючим
Податковим кодексом України. Це вказує
на те, що у 2011 році контролюючі органи
повинні діяти на підставі чинного
Податкового кодексу України, але при
цьому не мають прав застосовувати
норми Основного податкового закону до
відносин, що мали місце до набрання
його чинності. Все це вказує на те, що
відповідач взагалі не мав права у 2011
році здійснювати перерахунок податку
за 2009 та 2010 роки, незважаючи на
кількість допущених Вільнянською ОДПІ
помилок, про які зазначено у Листі від
01.09.2011 де відповідач визнає причини їх
допущення. Факт відсутності у
відповідача прав на перерахунок у 2011
році земельного податку за 2009 та 2010
роки (відносини, що регулювалися у
минулих роках Законом, який втратив
чинність з 01.01.2011) та на підставі норм
Податкового кодексу України, який не
регулює відносини, що мали місце до
набрання його чинності (до 01.01.2011)
вказує на грубе порушення відповідачем
чинного у 2011 році податкового
законодавства та на неправомірність і
незаконність дій. Відповідач 12.08.2011
незаконно і протиправно здійснив
повторне (додаткове) нарахування
земельного податку за минулі 2009, 2010
роки. Чинне податкове законодавство не
містить, на думку позивача, норми, яка б
дозволяла контролюючим органам
застосовувати Податковий кодекс
України до відносин, які мали місце до
01.01.2011, тобто тих відносин, що мали місце
до набрання законної сили Кодексом. У
ст.102 Податкового кодексу України лише
закріплено право контролюючих органів
на самостійне визначення сум грошових
зобов'язань платникам податків при
наявності випадку, що передбачений
кодексом (без наявності такого випадку
цю статтю застосовувати не можна).
Вільнянська ОДПІ не мала права
додатково нараховувати земельний
податок за 2009 та 2010 роки оскільки
Прикінцеві та/або перехідні положення
Податкового кодексу України не містять
норм, які надавали б йому зворотної дії.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.58 Конституції
України та з урахуванням Рішення
Конституційного Суду України №1-рп/99
від 09.02.1999, Податковий кодекс України не
може застосовуватися до відносин, що
виникли до набрання ним чинності.

Позивач у судове засідання не прибув,
заяв, клопотань - не подавав.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с.119-120). У запереченнях, зокрема,
зазначено, що відповідно до ст.274
Податкового кодексу України, за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено (незалежно від
місцезнаходження), ставка земельного
податку встановлена у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього
Кодексу. Відповідно до п.286.1 ст.286
Податкового кодексу України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру,
що ведеться уповноваженим органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Відповідач вважає, що розмір
земельного податку не залежить від
результатів господарської діяльності
власників землі та землекористувачів.
Під час донарахування земельного
податку позивачу відповідачем бралися
до уваги дані відділу земельних
ресурсів Вільнянського району, такі як:
державний акт на право власності на
земельні ділянки та довідка про
цільове призначення земельних ділянок,
договір купівлі-продажу від 14.05.2008.
Відповідно до п.1.9 Українського
класифікатора цільового використання
землі, затвердженого листом
Держкомзему України №14-1-7/1205 від 24.04.1998,
землі населених пунктів, до якої
належить і земельна ділянка ОСОБА_1, є
землями, не для індивідуального
гаражного будівництва, як стверджує
позивач, а є землями комерційного
використання (п.1.11 Класифікатора).
Впродовж 2009-2010 років Вільнянською ОДПІ
земельний податок за земельну ділянку,
яка належить ОСОБА_1 нараховувався
помилково відповідно до ч.8 ст.7 Закону
України «Про плату за землю» як податок
за земельні ділянки, зайняті житловим
фондом, кооперативними автостоянками
для зберігання особистих транспортних
засобів громадян,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними кооперативами,
індивідуальними гаражами і дачами
громадян, а також за земельні ділянки,
надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими та
господарськими будівлями і спорудами -
у розмірі трьох відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до частин першої цієї
статті. Відповідно даних, які містяться
у Державному акті на право власності на
земельну ділянку розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки - «для іншої
комерційної діяльності». Відповідно до
цільового призначення належної ОСОБА_1
земельної ділянки суму земельного
податку необхідно було визначати
відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про плату за землю» за ставками
земельного податку з земель, грошову
оцінку яких встановлено, у розмірі 1%
від їх грошової оцінки. У серпні 2011 року
податковою інспекцією встановлено, що
суми земельного податку у попередніх
періодах були визначені не правильно. У
зв'язку з чим винесено податкові
повідомлення-рішення про сплату
земельного податку за 2009, 2010, та 2011 рік.
При визначенні суми податкового
зобов'язання по земельному податку у 2011
році податковою інспекцією зроблено
перерахунок раніше неправильно
нарахованого податку у 2009-2010 роках.
Статтею 18 Закону України «Про плату за
землю» передбачалось, що платники, яких
своєчасно не було залучено до сплати
земельного податку, сплачують податок
не більш як за два попередні роки.
Перегляд неправильно нарахованого
податку, стягнення або повернення його
платнику допускалось не більш як за два
попередні роки. Відповідно до ст.102
Податкового кодексу України
контролюючий орган має право
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платників податків, у
випадках передбачених Кодексом,
протягом 1095 днів. Рішенням восьмої
сесії Вільнянської міської ради
шостого скликання №18 від 26.05.2011 «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
м.Вільнянська» затверджено технічну
документацію з нормативної грошової
оцінки земель м.Вільнянська, яка
введена в дію з 01.08.2011. 12.08.2011 ОСОБА_1
вручено податкові
повідомлення-рішення на сплату
земельного податку розрахованого на
поточний рік та перерахунок за
попередні 2009-2010 роки. Відповідно до
п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України
податок необхідно сплатити позивачу
протягом 60 днів з дня вручення
податкового повідомлення-рішення,
тобто граничний термін сплати
пред'явлених сум земельного податку -
до 11.10.2011. Відповідно до отриманого
витягу з технічної документації
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 59,51400 грн. за 1 м.кв.
Однак, при обчисленні земельного
податку і врученні податкового
повідомлення-рішення від 12.08.2011 на 2011
рік податок був розрахований виходячи
з грошової оцінки 59,01 грн. за 1 м.кв.
Відповідач просить у задоволенні
позову відмовити.

Відповідач у судове засідання не
прибув. Про час, місце та дату судового
засідання відповідач повідомлявся
належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст.128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд з'ясував наступне.

Згідно наданого позивачем Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №059480 ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 14.05.2008 за №1362 на
праві власності належить 1/2 земельної
ділянки площею 0,5032га у межах згідно з
планом, розташованої по АДРЕСА_1
кадастровий номер :03:001:0004. Цільове
призначення (використання) земельної
ділянки - «для іншої комерційної
діяльності». Співвласником земельної
ділянки є ОСОБА_2 (а.с.47).

Судом досліджені: Витяг із Рішення №113
від 24.05.2007 Виконавчого комітету
Вільнянської міської Ради «Про видачу
дозволу на реконструкцію будівлі
ковбасного цеху та бойні по АДРЕСА_1 під
складське приміщення», Витяг із
Рішення Вільнянської міської Ради №18
від 26.05.2011 «Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м.Вільнянськ»,
Розрахунок з технічної документації
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки (нормативна грошова
оцінка земельної ділянки, яка належить
спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 299474
грн. 43 коп.) (а.с.125-127)

З'ясовано, що 12.08.2011 позивачем особисто
(згідно відмітки на корінці) отримано
податкове повідомлення-рішення №
від 12.08.2011 яким йому донараховано
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб за 2011 рік у сумі 985 грн. 35
коп. (а.с.51, 122).

Також, позивачем надано до суду копію
податкового повідомлення-рішення
№, але датованого 15.06.2011 з того ж
податку і на ту ж саме суму (а.с.50).

Відповідачем не надано до суду доказів
відкликання податкового
повідомлення-рішення № від 15.06.2011,
доказів його вручення позивачу тощо.

Судом досліджено податкове
повідомлення-рішення № від 12.08.2011,
яким позивачу донараховано
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб за 2009 рік у сумі 868 грн. 37
коп., за 2010 рік - 820 грн. 10 коп. (а.с.48, 122).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про плату за землю» ставки земельного
податку з земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюються у розмірі
одного відсотка від їх грошової оцінки,
за винятком земельних ділянок,
зазначених у частинах п'ятій - десятій
цієї статті та частині другій статті 6
цього Закону.

Згідно з п.274.1 ст.274 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на день
виникнення спірних правовідносин)
ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього
Кодексу.

Як зазначено у ч.6 ст.7 Закону України
«Про плату за землю», податок за
земельні ділянки, зайняті житловим
фондом, кооперативними автостоянками
для зберігання особистих транспортних
засобів громадян,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними кооперативами,
індивідуальними гаражами і дачами
громадян, а також за земельні ділянки,
надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими та
господарськими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі трьох відсотків
суми земельного податку, обчисленого
відповідно до частин першої та другої
цієї статті.

Аналогічна норма закріплена і у п.276.1
ст.274 Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на день виникнення
спірних правовідносин), згідно якого,
податок за земельні ділянки (в межах
населених пунктів), зайняті житловим
фондом, автостоянками для зберігання
особистих транспортних засобів
громадян, які використовуються без
отримання прибутку,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами, індивідуальними
гаражами, садовими і дачними будинками
фізичних осіб, а також за земельні
ділянки, надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу.

Однак, у Державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№059480 цільовим призначенням земельної
ділянки площею 0,5032га, розташованої по
АДРЕСА_1, кадастровий номер :03:001:0004
є - «для іншої комерційної діяльності».

Звідси, застосування п.276.1 ст.274
Податкового кодексу України та ч.6 ст.7
Закону України «Про плату за землю» до
спірних правовідносин не є
правомірним.

Вірним для визначення плати за землю
для позивача є застосування ставки
земельного податку з земель, грошову
оцінку яких встановлено, у розмірі
одного відсотка від їх грошової оцінки,
як то передбачено ч.1 ст.7 Закону України
«Про плату за землю» та п.274.1 ст.274
Податкового кодексу України.

Позивачем не доведено зворотного.
Документальних підстав для визначення
плати за землю відповідно до п.276.1 ст.274
Податкового кодексу України та ч.6 ст.7
Закону України «Про плату за землю»
позивач до суду не надав.

Як зазначено у п.286.1 ст.286 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з
питань земельних ресурсів за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно наданого відповідачем
Розрахунку з технічної документації
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки (а.с.127) нормативна
грошова оцінка земельної ділянки, яка
належить спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2
становить 299474 грн. 43 коп.

Відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
ОСОБА_1 зареєстрований 17.02.2000 як фізична
особа-підприємець (а.с.138).

Судом з'ясовано, що підставою до
винесення відповідачем податкових
повідомлень-рішень № від 12.08.2011
щодо земельного податку за 2011 рік,
№ від 12.08.2011 щодо земельного
податку за 2009 та 2010 роки, № від
15.06.2011 щодо земельного податку за 2011 рік
(які є предметом спору в
адміністративній справі №2а-0870/7094/11) є
аналогічні порушення законодавства, за
які відповідачем суб'єкту
підприємницької діяльності-фізичній
особі ОСОБА_1 вносились податкові
повідомлення-рішення №/0 від
04.11.2010, №/1 від 09.12.2010, № від
12.03.2011 та № від 25.03.2011 (які є
предметом спору в адміністративній
справі №2а-0870/2385/11).

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.11.2013 постанову Запорізького
окружного адміністративного суду,
винесену 07.06.2011 в адміністративній
справі №2а-0870/2385/11 - скасовано у частині
задоволених позовних вимог (а.с.34-42,
134-136).

Отже, у задоволенні позовних вимог
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про:
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Вільнянської ОДПІ №/0 від 04.11.2010,
№/1 від 09.12.2010, № від 12.03.2011 та
№ від 25.03.2011; визнання
протиправними дій Вільнянської ОДПІ
щодо направлення ОСОБА_1 вищевказаних
податкових повідомлень-рішень -
відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.02.2014 (справа К/800/8368/14) у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013 -
відмовлено (а.с.137).

Звідси, спірним правовідносинам надано
остаточну кваліфікацію та оцінку.

Як зазначено у ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тобто, правова позиція щодо
правомірності визначення плати за 1/2
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1
із застосуванням ч.1 ст.7 Закону України
«Про плату за землю» підтверджується
вищевказаними судовими рішеннями.

Як зазначено у п.102.1 ст.102 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
день виникнення спірних
правовідносин), контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку. У разі подання платником
податку уточнюючого розрахунку до
податкової декларації контролюючий
орган має право визначити суму
податкових зобов'язань за такою
податковою декларацією протягом 1095
днів з дня подання уточнюючого
розрахунку.

Відповідно до пп.102.2.1 п.102.2 ст.102
Податкового кодексу України грошове
зобов'язання може бути нараховане або
провадження у справі про стягнення
такого податку може бути розпочате без
дотримання строку давності,
визначеного в абзаці першому пункту 102.1
цієї статті, якщо: податкову декларацію
за період, протягом якого виникло
податкове зобов'язання, не було подано.

Позивачем не подано до суду доказів
виконання вимог пп.9.2 п.9 «Порядку
обліку платників податків, зборів
(обов'язкових платежів)», затвердженого
19.02.1998 наказом Державної податкової
адміністрації України №80 (у редакції
наказу Державної податкової
адміністрації України від 17.11.1998 №552),
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.03.1998 за №172/2612 (який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин), щодо взяття ОСОБА_1 на
облік як платника окремих видів
податків; не подано податкові
декларації (розрахунки) з земельного
податку за 2008-2011 роки.

Як зазначено у ст.18 Закону України «Про
плату за землю» (який діяв до 01.01.2011),
платники, яких своєчасно не було
залучено до сплати земельного податку,
сплачують податок не більш як за два
попередні роки. Перегляд неправильно
нарахованого податку, стягнення або
повернення його платнику допускаються
не більш як за два попередні роки.

З вказаних підстав суд вважає, що
відповідачем додержано вимог ст.102
Податкового кодексу України при
визначенні ОСОБА_1 плати за землю за
використання її у 2009-2011 роках.

У наданому до суду відповідачем
розрахунку (а.с.121) включені суми
самостійно сплачених ОСОБА_1 коштів за
користування земельною ділянкою у
розмірі, встановленому ч.6 ст.7 Закону
України «Про плату за землю».

Перевіряючи правомірність прийняття
Вільнянською ОДПІ податкових
повідомлень-рішень, які є предметом
спору у справі, суд виходить з
наступного.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 09.02.1999 за №1/99-рп, ч.1
ст.58 Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Заходи відповідальності, які можуть
бути застосовані до особи-порушника,
слід визначати на підставі
законодавства, яке є чинним на момент
виявлення та застосування відповідних
санкцій.

Як зазначено у п.7 підрозділу 10 розділу
ХХ «Перехідних положень» Податкового
кодексу України штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

У п.11 підрозділу 10 розділу ХХ
«Перехідних положень» Податкового
кодексу України вказано, що штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
наслідками перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Сторонами не доведено застосування
штрафних (фінансових) санкцій до ОСОБА_1
податковими повідомленнями-рішеннями
№ від 12.08.2011 щодо земельного
податку за 2011 рік, № від 12.08.2011
щодо земельного податку за 2009 та 2010
роки, № від 15.06.2011 щодо земельного
податку за 2011 рік.

Суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 15.06.2011
підлягає скасуванню, оскільки визначає
податкове зобов'язання у сумі 985 грн. 35
коп. з граничним строком сплати 29.08.2011,
тобто строком який не настав.

Крім того, податкове
повідомлення-рішення № про
визначення позивачу податкового
зобов'язання в одній сумі 985 грн. 35 коп.,
але з різними датами винесення (15.06.2011
та 12.08.2011), може, на думку суду, призвести
до безпідставного подвійного
відображення в податковому обліку цієї
суми.

На думку суду, податкове
повідомлення-рішення № від 12.08.2011
підлягає скасуванню у частині
визначення позивачу податного
зобов'язання: за 2009 рік на суму 835 грн. 11
коп., за 2010 року на суму 589 грн. 60 коп.,
оскільки Дніпропетровським
апеляційним адміністративним судом у
постанові від 05.11.2013 по справі
№2а-0870/2385/11 зазначено, що податковим
повідомленням-рішенням № від
12.03.2011 позивачу збільшено грошове
зобов'язання за основним платежем по
земельному податку з фізичних осіб на
суму 1882 грн. 66 коп., у тому числі за
травень-грудень 2008 року - 457 грн. 95 коп.,
за 2009 рік - 835 грн. 11 коп., за
січень-серпень 2010 року - 589 грн. 60 коп.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги є частково обґрунтованими і
підлягають частковому задоволенню.
Доводи позивача та відповідача
частково не приймаються судом до уваги
виходячи з вище зазначеного.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України; ст.19
Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
15.06.2011 за №, яким Вільнянською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Запорізької області
визначено ОСОБА_1 податкове
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб у сумі 985 грн. 35 коп.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
12.08.2011 за № у частині визначення
Вільнянською міжрайонною державною
податковою інспекцією Запорізької
області ОСОБА_1 податкового
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб за 2009 рік у сумі 835 грн. 11
коп., за 2010 року у сумі 589 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у строк та
порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС
України.

Постанова суду першої інстанції
оскаржується у строк та порядок
встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанову у повному обсязі виготовлено
24.06.2014.

Суддя О.О.
Прасов