Справа № 9101/35359/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2013 рокусправа № 2а/0470/1702/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Шкуропадська В.М.

за участю представників:

позивача: - Лисенко П. П.

відповідача: - Бєлєва А. О.
(дов. від 25.03.2013 р. за №12207/10/10-006)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2011 року

у справі №2а/0470/1702/11

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма «Екс
Юре»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

встановила:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма «Екс
Юре» звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська,
в якому просило визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення №№/0 від
30.12.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
податкова звітність подавалась
позивачем у встановленому Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» порядку та строки. Також,
позивач зазначає, що відповідач не може
спірним податковим
повідомленням-рішенням застосовувати
санкції у вигляді штрафу за порушення
строків подання податкової звітності,
зважаючи на пропущення строку їх
застосування. Крім того, позивачем
безпосередньо вчинялись дії щодо здачі
через канцелярію податкової звітності,
але, у зв'язку з отриманням відмови у
реєстрації податкової звітності,
позивач щоразу направляв таку
звітність поштою з описом вкладеного
та повідомленням про вручення, чим
виконав обов'язок з подання податкової
звітності у порядку, встановленому
вказаним вище Законом.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.03.2011 адміністративний позов
задоволено; визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
30.12.2010.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду, постановити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивачем несвоєчасно подано
податкові декларації за 2009 рік, за І
квартал 2010 року, за І півріччя 2010 року
та за 9 місяців 2010 року та взагалі не
подано податкові декларації за 9 та 11
місяців 2008 року, а відтак штрафні
санкції у розмірі 1020,00 грн. застосовані
до Позивача правомірно.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує. Зазначає, що рішення судом
першої інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку своєчасності подання
позивачем податкової звітності, за
результатами якої складено акт
№9935/1501/35397261 від 13.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем абз. «б» п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону
України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», п.16.4
ст.16 Закону України від 28 грудня 1994 року
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств», а саме: позивачем не
подано, несвоєчасно подано наступні
податкові декларації: декларацію з
податку на прибуток за 9 місяців 2008 року
з граничним строком подання 10.11.2010 та
декларацію з податку на прибуток за 11
місяців 2010 року з граничним строком
подання 22.12.2010 - не подано, декларацію з
податку на прибуток за 2009 рік з
граничним строком подання 09.02.2010
фактично подано 16.02.2010, декларацію з
податку на прибуток за І квартал 2010
року з граничним строком подання 11.05.2010
фактично подано 17.05.2010, декларацію з
податку на прибуток за І півріччя 2010
року з граничним строком подання 09.08.2010
фактично подано 16.08.2010, декларацію з
податку на прибуток за 9 місяців 2010 року
з граничним строком подання 09.11.2010
фактично подано 15.11.2010.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
30.12.2010, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у розмірі 1020,00 грн.
штрафних санкцій.

Колегія суддів, виходячи з фактичних
обставин справи, норм діючого
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не погоджується з
судом першої інстанції, зважаючи на
наступне.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону
України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено строки подання податкових
декларацій за базовий податковий
(звітній) період, який дорівнює,
зокрема, календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1
Закону №2181-ІІІ прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа
контролюючого органу порушує норми
абзацу першого цього підпункту,
платник податків зобов'язаний до
закінчення граничного строку подання
декларації надіслати таку декларацію
поштою з описом вкладеного та
повідомленням про вручення, до якої
долучається заява на ім'я керівника
відповідного контролюючого органу,
складена у довільній формі, із
зазначенням прізвища службової
(посадової) особи, яка відмовилася
прийняти декларацію, та/або із
зазначенням дати такої відмови. При
цьому декларація вважається поданою в
момент її вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку з відмовою посадової особи
відповідача прийняти податкові
декларації з податку на прибуток за
період 2009 рік, І квартал 2010 року, І
півріччя 2010 року та 9 місяців 2010 року,
позивачем направлено податкову
звітність поштою рекомендованим
листом з описом вкладення та
повідомленням про вручення.

Направлені позивачем декларації
отримано податковим органом своєчасно,
що підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень,
відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність у контролюючого органу
правових підстав для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення в частині 680,00 грн.

В той же час в судовому засіданні не
знайшли документального підтвердження
направлення позивачем податкових
декларацій з податку на прибуток за
період 9 місяців та 11 місяців 2008 року.

Стаття 71 КАС України, встановлюючи
обов'язок суб'єкта владних повноважень
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, разом з тим не звільняє
позивача від обов'язку довести ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу
(ч.1 ст.71 КАС України).

Подані позивачем на підтвердження
позовних вимог докази в їх сукупності
не підтверджують факту подання
позивачем податкової звітності за
вказані вище періоди у встановленому
Законом № 2181-ІІІ порядку, відтак
висновки податкового органу про
неподання вищезазначених податкових
декларацій є вірним, внаслідок чого
застосування штрафних санкцій у
розмірі 340,00 грн. є обґрунтованим.

Посилання позивача на пропуск строку
застосування штрафних санкцій,
встановленого ст.250 Господарського
кодексу України, правильно визнано
судом першої інстанції помилковим,
оскільки оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням відповідачем
застосовані штрафні санкції на
підставі ст.17 Законом № 2181-ІІІ, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), включаючи
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників
податків контролюючими органами.

За визначенням в ст.1 вказаного Закону
штрафна санкція (штраф) - плата у
фіксованій сумі або у вигляді
відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Отже до штрафних санкцій,
запровадженим цим Законом,
застосовуються строки, встановлені
ним, а не встановлені ст.250 ГК України
строки накладення
адміністративно-господарських
санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції від 03.03.2011 підлягає
частковому скасуванню, а апеляційна
скарга відповідача - частковому
задоволенню.

Керуючись ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.03.2011 р. у справі №2а/0470/1702/11 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 30.12.2010 в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 680,00 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко