Справа № 810/542/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/542/14
1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вишнівська взуттєва Фабрика» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Вишнівська
взуттєва фабрика» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
взаємовідносинах з ПП «Буковина
Сонячна» за період з 01.07.2013 року по
31.07.2013 року. За результатами даної
перевірки складено акт №335/22-03/5468556 від
12.12.2013 року, яким встановлено порушення
податкового законодавства, а саме, п.
185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188. п. 198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями), що призвело
до зниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету (р. 25
Декларації) за липень 2013 року на
загальну суму 75266,00 грн., а саме: за
липень 2013 року на суму - 75266,00 грн..

На підставі та у зв'язку з викладеним,
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
112899,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд посилався
на те, що відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентом не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентом у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
24.06.2013 року між ПП «Буковина Сонячна» та
ТОВ «Вишнівська взуттєва фабрика» був
укладений договір купівлі-продажу №2406.
За умовами даного договору ПП
«Буковина Сонячна» (Постачальник)
зобов'язується передати у власність
ТОВ «Вишнівська взуттєва фабрика»
(Покупець) товар, а Покупець в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
зобов'язується прийняти й оплатити
товар.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що зобов'язання сторін за
вказаним Договором були виконані
належним чином та в повному обсязі, що
підтверджується належним чином
оформленим первинними документами,
зокрема: рахунками-фактурами;
видатковими накладними; подорожними
листами вантажного автомобіля та
товарно-транспортними накладними;
прибутковими накладними; виписками по
рахункам; журналами-ордерами і
відомостями; уточнюючим розрахунком
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України,
передбачено тільки один випадок не
включення до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг) - це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що якщо платник податку на
додану вартість, придбав товари
(роботи, послуги) для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, при цьому сплатив у складі
вартості цих товарів (робіт, послуг)
податок на додану вартість і це
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
він має право віднести сплачені ним
суми податку до складу податкового
кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам справи та вірно застосував
законодавство, що регулює ці
правовідносини. Доводи апеляційної
скарги спростовуються встановленими
судом першої інстанції обставинами,
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київської
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 08.07.2014
року.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Кузьменко В. В.

Степанюк А.Г.