Справа № 821/32/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
---------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/32/14

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Кузьменко Н.А. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Градовського Ю.М. та
Вербицької Н.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника
позивача - Баглай Дмитра Георгійовича
та представника відповідача - Руссу
Євгенії Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн" на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн" до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Херсонській області про
визнання незаконними дій та скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн"
(далі ТОВ) звернулось до суду з позовом
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів в херсонській області (далі
Інспекція) про визнання незаконними
дій Інспекції щодо проведення
перевірки та складення акту №00000427 від
06 листопада 2013 року та визнання
протиправною і скасування постанови
про накладення стягнень №191 від 05
грудня 2013 року на суму 61857445,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог ТОВ, на
ряду з іншим, зазначалось, що
Інспекцією в порушення вимог чинного
законодавства та без належних підстав
проведено позапланову перевірку з
питань дотримання законодавства про
захист прав споживачів, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг при торгівлі непродовольчими
товарами, оскільки, відповідно до
Положення про Державну інспекцію
України з питань захисту прав
споживачів, питання перевірки факту
продажу контрафактних товарів не
входить до сфери повноважень
Інспекції. Крім того, зазначалось, що
відповідач в межах депутатського
звернення міг провести перевірку лише
щодо факту наявності сертифікатів на
товари, що реалізуються в мережі
магазинів "Фокстрот", у зв'язку з чим дії
відповідача щодо проведення перевірки,
складання акту перевірки №00000427 від 06
листопада 2013 року та винесення
постанови №191 від 05 грудня 2013 року та
сам факт проведення перевірки з питань
дотримання законодавства про захист
прав споживачів, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг при
торгівлі непродовольчими товарами,
суперечить положенням чинного
законодавства України.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року в задоволенні позову ТОВ
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ТОВ
подало апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Держспоживінспекція України, на
підставі листа Генеральної
прокуратури України від 21 жовтня 2013
року №07/1/3-16314-13 та депутатського
звернення народного депутата України
В.Б. Бойка від 11 жовтня 2013 року №216-к,
доручила територіальним органам
Держспоживінспекції України за
списком провести позапланові заходи
щодо ТОВ та повідомити про результати
перевірок Держспоживінспекцію України
в термін до 11 листопада 2013 року.

Держспоживінспекція України надала
згоду від 06 листопада 2013 року №03/7-10166-2013
на проведення позапланових заходів зі
здійснення державного контролю
Інспекцією.

Фахівцями відповідача в період з 06
листопада 2013 року по 16 листопада 2013
року проведено позапланову виїзну
перевірку належного позивачу магазину
«Фокстрот», розташованого за адресою:
м.Херсон, пр.Ушакова, 26, з питань
перевірки характеристик продукції, за
результатами якої було складено акт
№00000427, яким встановлено порушення
ст.ст.14, 15 Закону України "Про захист
прав споживачів", п.4, 7, 8, 10, 11 постанови
КМУ від 11 квітня 2002 року №506 про
затвердження "Порядку гарантійного
ремонту (обслуговування) або
гарантійної заміни технічно складних
побутових товарів", що виразилося,
зокрема, в тому, що в торговельному залі
до продажу пропонувалась продукція,
забезпечена цінниками з позначенням
роздрібних цін без необхідної,
доступної достовірної інформації на
державній мові про назву товару,
найменування та місцезнаходження
виробника і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування стосовно
продукції, яка підлягає обов'язковій
сертифікації, споживачеві не надається
інформація про сертифікацію, не
подається інформація споживачеві про
товари (технічно складні побутові
товари) згідно із законодавством про
мови, дату виготовлення, гарантійні
зобов'язання, правила та умови
ефективного і безпечного використання,
строк служби товару, відомості про
необхідні дії споживача після їх
закінчення. Також актом перевірки
зафіксовано порушення ТОВ вимог
ст.ст.23, 26 Закону України "Про захист
прав споживачів" та інших норм, що
виразилося у перешкоджанні
співробітникам Інспекції у проведенні
перевірки.

На підставі акту перевірки та в зв'язку
з виявленими порушеннями відповідачем
прийнято постанову від 05 грудня 2013 року
№191 про накладення стягнень, якою
застосовано штраф у розмірі 61857445,00 грн..

Винесення зазначеної постанови та
проведення перевірки і стало підставою
для звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в
задоволенні вимоги, суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
постанова відповідача є цілком
законною, оскільки штраф згідно статті
26 Закону України "Про захист прав
споживачів" накладається на суб'єкта
господарювання, в даному випадку на
ТОВ, і відповідно вартість
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць взята відповідачем
по суб'єкту господарювання, а не по
відокремленому підрозділу, який
підлягав безпосередній перевірці,
доказів порушення процедури та порядку
накладення штрафу позивач суду не
надав, а наявний розрахунок штрафних
санкцій не дає суду підстав для
висновку про правомірність позиції
позивача. Крім того, суд першої
інстанції вважав помилковою позицію
позивача, що наявність контрафактної
продукції не може бути предметом
проведення відповідачем перевірки і
тому спірна перевірка є незаконною,
оскільки відповідач при призначенні
позапланової перевірки та визначення
предмету перевірки не вийшов за межі
своїх повноважень.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 ч.1 ст.26 Закону України "Про
захист прав споживачів" встановлено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до положень ст.3 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (далі Закон)
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципами рівності
прав і законних інтересів усіх
суб'єктів господарювання; гарантування
прав суб'єкту господарювання;
об'єктивності та неупередженості
здійснення державного нагляду
(контролю); наявності підстав,
визначених законом, для здійснення
державного нагляду (контролю).

Статтею 6 Закону регламентовано
порядок здійснення позапланових
заходів зі здійснення державного
нагляду (контролю). Так, частиною 1
встановлено, що підставами для
здійснення позапланових заходів є:

- подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

- перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

- неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

- настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання.

Також, положення ч.1 ст.6 Закону
передбачають проведення позапланових
заходів при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

З матеріалів справи, зокрема, згоди
Держспоживінспекції на проведення
позапланових заходів зі здійснення
державного контролю від 06 листопада 2013
року №03/7-10166-2013, листа
Держспоживінспекції про проведення
позапланових заходів від 05 листопада
2013 року за №5090-2-7/6 вбачається, що
підставою для проведення позапланової
перевірки ТОВ слугувало депутатське
звернення народного депутата України
В.Б. Бойко за №216-к від 11 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"Про статус народного депутата України"
народний депутат України (далі -
народний депутат) є обраний відповідно
до Закону України "Про вибори народних
депутатів України" представник
Українського народу у Верховній Раді
України і уповноважений ним протягом
строку депутатських повноважень
здійснювати повноваження, передбачені
Конституцією України та законами
України.

Положеннями ст.16 вказаного закону
встановлено, що народний депутат має
право на депутатське звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, керівників підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності та підпорядкування,
об'єднань громадян з питань, пов'язаних
з депутатською діяльністю, і брати
участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в
письмовій формі пропозиція народного
депутата, звернена до органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного
суду України справа № 1-6/2003 від 05
березня 2003 року № 5-рп/2003 надано
тлумачення депутатському зверненню,
яким визначено, що депутатське
звернення - це викладена у письмовій
формі пропозиція народного депутата
України зазначеним вище адресатам
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції
(абзац другий частини першої статті 16
Закону України "Про статус народного
депутата України"). За своїм змістом
депутатське звернення не має
імперативного характеру і заявляється
народними депутатами України
самостійно. Такі звернення можуть бути
зумовлені скаргами та заявами
виборців, а також стосуватися інших
питань депутатської діяльності, які
ініціюються народним депутатом
України.

Отже, з аналізу наведених норм
законодавства випливає, що депутатське
звернення є письмовою пропозицією
особи, яка виконує функції
представника Українського народу до
відповідних суб'єктів та органів, яке
подається з метою, зокрема, отримання
інформації, спонукання до певних дій,
тощо.

Аналізуючи положення ч.1 ст.6 Закону,
згідно яких позапланові заходи
проводяться при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства, та ч.2 ст.6 Закону,
відповідно до якої проведення
позапланових заходів з інших підстав,
крім передбачених цією статтею (ст.6
Закону), забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, та приймаючи
до уваги сутність такого поняття як
депутатське звернення, з урахуванням
позиції Конституційного суду України,
колегія суддів приходить до висновку,
що звернення фізичних та юридичних
осіб та депутатське звернення є не
тотожними та різними правовими
категоріями в контексті Закону, а тому
депутатське звернення само по собі,
тобто без наявності конкретних
звернень чи скарг фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства, не
може бути окремою та безумовною
підставою для проведення Інспекцією
позапланових заходів з перевірки
суб'єкта господарювання.

В обґрунтування правомірності
призначення та проведення перевірки
представник відповідача в судовому
засіданні посилався також на те, що
спірна перевірка була призначена в
тому числі на підставі вказівки
Генеральної прокуратури України від 21
жовтня 2013 року.

Суд не приймає до уваги вказані доводи
відповідача з наступних підстав.

Так, положеннями ст.20, 21 Закону "Про
прокуратуру" встановлено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право, зокрема, вимагати
від керівників та колегіальних органів
проведення перевірок, ревізій
діяльності підпорядкованих і
підконтрольних підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, а також виділення
спеціалістів для проведення перевірок,
відомчих і позавідомчих експертиз (п.3
ч.1 ст.20).

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5
частини першої цієї статті, можуть бути
вчинені виключно під час проведення
перевірки в порядку, передбаченому
статтею 21 цього Закону.

Відповідно до ст.21 вищевказаного
Закону перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю.

З наведеного випливає, що проведенню
перевірки за власною ініціативою
прокурора передує дотримання певної
процедури, складовою частиною якої є
прийняття прокурором відповідної
постанови та надання її копії
перевіряємій особі.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано доказів отримання
Інспекцією відповідної постанови
органів прокуратури щодо призначення
та проведення позапланової перевірки
ТОВ, а лист Генеральної прокуратури
України №07/1/3-16314-13 від 21 жовтня 2013 року
не є належною підставою для проведення
Інспекцією спірної перевірки в
розумінні вказаних норм, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає зазначені доводи
відповідача безпідставними.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що спірна
перевірка була призначена Інспекцією
не у встановленому законом порядку, без
належних підстав, а тому ця перевірка
не може вважатися законною.

Крім цього, відповідно до абз.7 ч.1 ст.6
Закону під час проведення
позапланового заходу з'ясовуються лише
ті питання, необхідність перевірки
яких стала підставою для здійснення
цього заходу, з обов'язковим
зазначенням цих питань у посвідченні
(направленні) на проведення державного
нагляду (контролю).

З депутатського звернення №216-к від 11
жовтня 2013 року вбачається, що депутат
В.Б. Бойко просив Генерального
прокурора України здійснити перевірку
ТОВ на факт продажу несертифікованих
товарів та контрафактної продукції.

Згідно п.3 Постанови КМУ "Про
затвердження Національного стандарту
N4 "Оцінка майнових прав
інтелектуальної власності" від 03
жовтня 2007 року за №1185 контрафактна
продукція - продукція або примірник,
які випускаються, відтворюються,
публікуються, розповсюджуються,
реалізуються тощо з порушенням
майнових прав інтелектуальної
власності.

Разом з тим, з наказу про проведення
позапланових перевірок, направлення на
проведення перевірки та інших
матеріалів вбачається, що предметом
дослідження перевірки є перевірка
дотримання законодавства про захист
прав споживачів, а санкції до ТОВ
застосовано, зокрема, за порушення
вимог ст.8, 15, 23, 26 Закону України "Про
захист прав споживачів", а саме в
зв'язку з відсутністю доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про товари (найменування та
місцезнаходження виробника і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття та претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування стосовно
продукції, яка підлягає обов'язковій
сертифікації, споживачеві не надається
інформація про сертифікацію та інші
відомості), що в свою чергу є порушенням
абз.7 ч.1 ст.6 Закону.

Таким чином, в порушення вимог абз.7 ч.1
ст.6 Закону спірна перевірка була
призначена та проведена з інших питань,
ніж ті, які фактично і стали підставою
для її проведення.

При цьому в судовому засіданні
представник відповідача пояснив, що
жодного факту реалізації ТОВ
контрафактної та несертифікованої
(забороненої) продукції в ході
проведення спірної перевірки
встановлено не було.

З урахуванням вказаних висновків суду
щодо протиправності призначення та
проведення спірної перевірки, колегія
суддів вважає протиправною також і
постанову про накладення стягнень №191
від 05 грудня 2013 року на суму 61857445,00 грн.,
оскільки законною така постанова може
бути лише у тому випадку, коли вона була
прийнята за наслідками законної
перевірки, тобто такої, яка призначена
та проведена з дотриманням вимог
закону.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови
вбачається, що санкції, встановлені
ст.23 Закону України "Про захист прав
споживачів", застосовані до суб'єкта
господарювання у зв'язку з відсутністю
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Так, відповідно до положень ст.15 Закону
України "Про захист прав споживачів"
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) та інші відомості.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

З наведеного вбачається, що положення
ст.15 Закону України "Про захист прав
споживачів" не містить обов'язкових
умов щодо доведення до споживачів
інформації про продукцію у певний
чітко визначений спосіб, а лише
встановлює обов'язок для суб'єкта
господарювання щодо необхідності
доведення такої інформації.

Разом з тим, з матеріалів справи, а саме:
ксерокопій цінників, висновків
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, додатків до них, декларацій
про відповідність продукції вимогам
технічних регламентів, а також з копій
фотознімків самих виробів вбачається,
що вказані товари містять необхідний
обсяг інформації щодо відповідного
виробу частково на них самих, як то:
назва виробу, дата, місце виробництва,
назва виробника, серійний номер виробу,
тощо, а частково на супровідних
документах, в тому числі в деклараціях
та інших документах.

Крім того, однією з підстав винесення
оскаржуваної постанови було створення
перешкод перевіряючим у проведенні
перевірки якості продукції, що є
порушенням п.8 ч.1 ст.23 Закону України
"Про захист прав споживачів".

Разом з тим, відповідачем не було в
порядку ст.71 КАС України надано жодних
належних та достатніх доказів на
підтвердження вказаних обставин.
Наведені дії Інспекції також не
узгоджуються з положеннями ч.2 ст.71 КАС
України, якими встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому твердження відповідача про
створення ТОВ перешкод у здійсненні
перевірки спростовується самим актом
перевірки та додатками до нього, з яких
вбачається, що перевіряючими було
проведено саме вибіркове
інспектування товарів, з яких більш ніж
100 одиниць включено в акт спірної
перевірки.

Стосовно накладення на ТОВ штрафних
санкцій у розмірі 61706780,00 грн. колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.23 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:

- створення перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано суду будь-якого
обґрунтування застосування до ТОВ
штрафної санкції в максимальному
розмірі, а також належного
обґрунтування нормами закону
розрахунку цього штрафу виходячи з
вартості реалізованої продукції за
попередній календарний місяць по
суб'єкту господарювання ТОВ в цілому, а
не по відокремленому підрозділу, який
підлягав безпосередній перевірці.

В обґрунтування необхідності
застосування штрафних санкцій в
розмірі 61706780,00 грн. у своїх письмових
запереченнях проти позову (т.1 а.с.167) та
поясненнях в судовому засіданні
відповідач посилався також на те, що
працівниками магазину не були надані
перевіряючим прибуткові накладні на
отримані товари, чим в тому числі і були
створені перешкоди у проведенні
перевірки.

Разом з тим, відповідно ст.26 Закону
України "Про захист прав споживачів"
передбачено право Інспекції
витребовувати та безоплатно
отримувати від суб'єктів
господарювання документи, які
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, що використовуються для
виробництва цієї продукції, а тому, на
думку колегії суддів, ненадання
перевіряючим прибуткових документів
на товари, які не відносяться до
документів, які характеризують якість
цих товарів, не може вважатися
створенням перешкоди контролюючому
органу у реалізації наданих йому прав
та повноважень.

Тому, враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ про визнання
незаконними дій Інспекції щодо
проведення перевірки та складення акту
№00000427 від 06 листопада 2013 року та
визнання протиправною і скасування
постанови про накладення стягнень №191
від 05 грудня 2013 року на суму 61857445,00 грн.
є ґрунтовними та такими, що повинні
бути задоволені.

Отже, враховуючи, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
порушені норми права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст.202
КАС України вважає необхідним
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти по справі нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сав -
Дістрибьюшн" - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав - Дістрибьюшн" до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Херсонській області про
визнання незаконними дій та скасування
постанови - задовольнити.

Визнати незаконними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Херсонській області щодо проведення
позапланової перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сав -
Дістрибьюшн" та складання акту
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів за №00000427
від 06 листопада 2013 року.

Визнати незаконною та скасувати
постанову від 05 грудня 2013 року №191 про
накладення стягнень передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів".

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька