Справа № 815/8650/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8650/13-а

Категорія: 3.6 Головуючий в 1 інстанції:
Іванов Е. А.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Градовського Ю.М. та
Кравченко К.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника
позивача - Баглай Дмитра Георгійовича
та представника відповідача - Клім
Сюзанни Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн" на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2014
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн" до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання незаконним і скасування
наказу, визнання незаконними дій та
скасування проекту рішення і
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сав-Дістрибьюшн"
(далі ТОВ) звернулось до суду з позовом
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області (далі
Інспекція) про визнання незаконним та
скасування наказу №663-од від 07
листопада 2013 року, визнання
незаконними дій Інспекції щодо
проведення перевірки та складання акту
за №000199 від 12 листопада 2013 року,
визнання незаконними та скасування
проектів рішень про вжиття
обмежувальних корегувальних заходів,
прийнятих на підставі акту №000199, а
також з вимогою визнати незаконною та
скасувати постанову №67 від 22 листопада
2013 року.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ, на
ряду з іншим, зазначалось, що
відповідачем проведена перевірка
характеристик продукції без належних
підстав для проведення такої
перевірки, без відбору товару для
проведення експертизи (випробувань), що
не дало можливості встановити
невідповідність товару встановленим
вимогам, а тому наказ про проведення
перевірки, дії щодо проведення
перевірки та складання акту є
неправомірними, що тягне за собою
неправомірність проектів рішень про
вжиття обмежувальних заходів та
постанови про накладення штрафних
санкцій, складених за результатами
проведення такої перевірки.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2014
року в задоволенні позову ТОВ
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ТОВ
подало апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 листопада 2013 року, на підставі листа
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів за №5090-2-7/6 від
05 листопада 2013 року, звернення
народного депутата України В.Б. Бойка
№216-к від 11 жовтня 2013 року, наказу №663-од
від 07 листопада 2013 року та направлення
№237 від 08 листопада 2013 року, була
проведена позапланова виїзна
перевірка в належному ТОВ магазині за
адресою: м.Білгород-Дністровській,
вул.Тимчишина 8, за результатами якої
складено акт перевірки характеристик
продукції №000199 від 12 листопада 2013 року.

Зазначеною перевіркою встановлено
розповсюдження ТОВ електрообладнання
(позиції 1-10, 15, 20), без нанесення на
нього, пакування чи документацію
національного знаку відповідності,
кожна одиниця апаратури (позиції 1, 3, 5, 6,
7, 9-12, 17-21) не супроводжується
інформацією про найменування та адресу
імпортера, що є порушенням п. 7, п. 10
"Технічного регламенту безпеки
низьковольтного електричного
обладнання", затвердженого 29 жовтня 2009
року Постановою Кабінету Міністрів
України №1149, п.17, 24 "Технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання", затвердженого
29 липня 2009 року Постановою Кабінету
Міністрів України №785, та
розповсюдження продукції щодо якої
неналежно застосовано національний
знак відповідності, а саме: на
маркуванні електрообладнання (позиції
13, 14, 16), одночасно нанесено два
Національних знака відповідності: із
зазначенням на упаковці товару номеру
органу з оцінки відповідності 004, тоді
як на товар (телевізор) нанесено
національний знак із зазначенням
номеру органу з оцінки відповідності
032, що є порушенням п.18 "Технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання", затвердженого
29 липня 2009 року Постановою Кабінету
Міністрів України №785, п.2 ч.3 ст.44 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
та контроль нехарчової продукції".

На підставі акту перевірки та
виявлених порушень Інспекцією 12
листопада 2013 року були підготовлені
проекти рішень про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
у вигляді обмеження надання продукції
на ринку шляхом приведення її у
відповідність із встановленими
вимогами та тимчасової заборони
надання продукції на ринку (аркуші
справи 19-24).

Пізніше, 22 листопада 2013 року Інспекцією
прийнята постанова №67 про накладення
на позивача штрафу в сумі 25500,00 грн. та,
враховуючи не надання позивачем
доказів на спростування встановлених
порушень, відповідачем прийнято
рішення про застосування
обмежувальних (корегувальних) заходів
№124 від 25 листопада 2013 року щодо
обмеження надання продукції на ринку
шляхом приведення її у відповідність
із встановленими вимогами.

Винесення зазначених наказу, проекту
рішень, постанови та проведення
перевірки і стало підставами для
звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в
задоволенні вимоги, суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
позивач не заперечував фактів
виявлених порушень, не надавав докази,
які б спростували ці факти, та які б
підтверджували усунення виявлених
порушень. Крім того, судом зазначено, що
підстав для скасування наказу №663-од
від 07 листопада 2013 року про проведення
перевірки характеристик продукції у
ТОВ немає, рівно як і немає підстав для
визнання неправомірними дій
відповідача щодо проведення перевірки
та складання акту за її результатами.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 ч.1 ст.26 Закону України "Про
захист прав споживачів" встановлено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до положень ст.3 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (далі Закон)
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципами рівності
прав і законних інтересів усіх
суб'єктів господарювання; гарантування
прав суб'єкту господарювання;
об'єктивності та неупередженості
здійснення державного нагляду
(контролю); наявності підстав,
визначених законом, для здійснення
державного нагляду (контролю).

Статтею 6 Закону регламентовано
порядок здійснення позапланових
заходів зі здійснення державного
нагляду (контролю). Так, частиною 1
встановлено, що підставами для
здійснення позапланових заходів є:

- подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

- перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

- неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

- настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання.

Також, положення ч.1 ст.6 Закону
передбачають проведення позапланових
заходів при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

З матеріалів справи, зокрема, листа
Держспоживінспекції про проведення
позапланових заходів від 05 листопада
2013 року за №5090-2-7/6 вбачається, що
підставою для проведення позапланової
перевірки ТОВ слугувало депутатське
звернення народного депутата України
В.Б. Бойко за №216-к від 11 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"Про статус народного депутата України"
народний депутат України (далі -
народний депутат) є обраний відповідно
до Закону України "Про вибори народних
депутатів України" представник
Українського народу у Верховній Раді
України і уповноважений ним протягом
строку депутатських повноважень
здійснювати повноваження, передбачені
Конституцією України та законами
України.

Положеннями ст.16 вказаного закону
встановлено, що народний депутат має
право на депутатське звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, керівників підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності та підпорядкування,
об'єднань громадян з питань, пов'язаних
з депутатською діяльністю, і брати
участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в
письмовій формі пропозиція народного
депутата, звернена до органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного
суду України справа № 1-6/2003 від 05
березня 2003 року № 5-рп/2003 надано
тлумачення депутатському зверненню,
яким визначено, що депутатське
звернення - це викладена у письмовій
формі пропозиція народного депутата
України зазначеним вище адресатам
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції
(абзац другий частини першої статті 16
Закону України "Про статус народного
депутата України"). За своїм змістом
депутатське звернення не має
імперативного характеру і заявляється
народними депутатами України
самостійно. Такі звернення можуть бути
зумовлені скаргами та заявами
виборців, а також стосуватися інших
питань депутатської діяльності, які
ініціюються народним депутатом
України.

Отже, з аналізу наведених норм
законодавства випливає, що депутатське
звернення є письмовою пропозицією
особи, яка виконує функції
представника Українського народу до
відповідних суб'єктів та органів, яке
подається з метою, зокрема, отримання
інформації, спонукання до певних дій,
тощо.

Аналізуючи положення ч.1 ст.6 Закону,
згідно яких позапланові заходи
проводяться при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства, та ч.2 ст.6 Закону,
відповідно до якої проведення
позапланових заходів з інших підстав,
крім передбачених цією статтею (ст.6
Закону), забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, та приймаючи
до уваги сутність такого поняття як
депутатське звернення, з урахуванням
позиції Конституційного суду України,
колегія суддів приходить до висновку,
що звернення фізичних та юридичних
осіб та депутатське звернення є не
тотожними та різними правовими
категоріями в контексті Закону, а тому
депутатське звернення само по собі,
тобто без наявності конкретних
звернень чи скарг фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства, не
може бути окремою та безумовною
підставою для проведення Інспекцією
позапланових заходів з перевірки
суб'єкта господарювання.

Крім цього, відповідно до абз.5 ч.1 ст.6
Закону позаплановий захід у випадку
призначення перевірки за зверненням
фізичних чи юридичних осіб
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення.

Разом з тим, в ході розгляду справи
відповідачем не було надано суду
складеної у встановленому порядку
згоди Держспоживінспекції України на
проведення позапланової перевірки
належного ТОВ магазину за адресою:
м.Білгород-Дністровській,
вул.Тимчишина, 8.

В обґрунтування правомірності
призначення та проведення перевірки
представник відповідача в судовому
засіданні посилався також на те, що
спірна перевірка була призначена в
тому числі на підставі вказівки
Генеральної прокуратури України від 21
жовтня 2013 року.

Суд не приймає до уваги вказані доводи
відповідача з наступних підстав.

Так, положеннями ст.20, 21 Закону "Про
прокуратуру" встановлено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право, зокрема, вимагати
від керівників та колегіальних органів
проведення перевірок, ревізій
діяльності підпорядкованих і
підконтрольних підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, а також виділення
спеціалістів для проведення перевірок,
відомчих і позавідомчих експертиз (п.3
ч.1 ст.20).

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5
частини першої цієї статті, можуть бути
вчинені виключно під час проведення
перевірки в порядку, передбаченому
статтею 21 цього Закону.

Відповідно до ст.21 вищевказаного
Закону перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю.

З наведеного випливає, що проведенню
перевірки за власною ініціативою
прокурора передує дотримання певної
процедури, складовою частиною якої є
прийняття прокурором відповідної
постанови та надання її копії
перевіряємій особі.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано доказів отримання
Інспекцією відповідної постанови
органів прокуратури щодо призначення
та проведення позапланової перевірки
ТОВ, а лист Генеральної прокуратури
України №07/1/3-16314-13 від 21 жовтня 2013 року
не є належною підставою для проведення
Інспекцією спірної перевірки в
розумінні вказаних норм, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає зазначені доводи
відповідача безпідставними.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що спірна
перевірка була призначена Інспекцією
не у встановленому законом порядку, без
належних підстав, а тому ця перевірка
не може вважатися законною.

Також, відповідно до абз.7 ч.1 ст.6 Закону
під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

З депутатського звернення №216-к від 11
жовтня 2013 року вбачається, що депутат
В.Б. Бойко просив Генерального
прокурора України здійснити перевірку
ТОВ на факт продажу заборонених
товарів та контрафактної продукції.

Згідно п.3 Постанови КМУ "Про
затвердження Національного стандарту
N4 "Оцінка майнових прав
інтелектуальної власності" від 03
жовтня 2007 року за № 1185 контрафактна
продукція - продукція або примірник,
які випускаються, відтворюються,
публікуються, розповсюджуються,
реалізуються тощо з порушенням
майнових прав інтелектуальної
власності.

Разом з тим, зі спірного наказу про
проведення позапланових перевірок,
направлення на проведення перевірки та
інших матеріалів вбачається, що
предметом дослідження позапланового
заходу є перевірка характеристик
продукції, а санкції до ТОВ застосовано
за порушення вимог п.2 ч.2 ст.44 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції" -
введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам, що в
свою чергу є порушенням абз.7 ч.1 ст.6
Закону, оскільки, підставою для
здійснення позапланового заходу була
ймовірність здійснення ТОВ продажу
забороненої та контрафактної
продукції.

При цьому в ході розгляду справи
представник інспекції пояснив, що
перевірка наявності у ТОВ
контрафактної продукції взагалі не
входить до компетенції Інспекції, а в
ході спірної перевірки не було
встановлено фактів реалізації ТОВ
заборонених в Україні товарів.

Стосовно визнання незаконною та
скасування постанови №67 від 22
листопада 2013 року, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що до
позивача було застосовано штрафні
санкції спірною постановою від 22
листопада 2013 року за №67 за введення в
обіг продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам.

Так, преамбулою Закону України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" встановлено, що цей Закон
установлює правові та організаційні
засади введення в обіг в Україні
нехарчової продукції і забезпечення її
безпечності.

Статтею 1 наведеного Закону визначено,
що введення продукції в обіг це перше
надання продукції на ринку України.

Крім того, цією ж статтею встановлено,
що імпортером є будь-яка фізична чи
юридична особа, яка є резидентом
України та вводить в обіг на ринку
України продукцію походженням з іншої
держави.

З матеріалів справи, зокрема, накладних
та видаткових накладних вбачається, що
позивачем на виконання договорів
поставки зі своїми контрагентами,
зокрема, ТОВ "Антраль" та ТОВ "Самсунг
Електронікс Україна Компані" було
отримано відповідну побутову та
електрону техніку, яка була
реалізована в торгівельній мережі
позивача.

А тому, враховуючи, що позивач не є
особою, яка вперше надала продукцію на
ринку України, натомість володіє
ознаками розповсюджувача товару,
тобто, є будь-якою іншою, ніж виробник
або імпортер, фізичною чи юридичною
особою в ланцюгу постачання продукції,
яка пропонує продукцію на ринку
України (ст.1 Закону України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції"), колегія суддів приходить
до висновку, що притягнення позивача до
відповідальності за введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам є протиправним,
оскільки ТОВ не є особою, яка ввела таку
продукцію в обіг.

При цьому в ході розгляду справи
представник відповідача не
заперечував того, що фактично ТОВ не є
особою, яка ввела в обіг продукцію,
перелічену в акті спірної перевірки та
додатках до нього.

Тому, враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ про визнання
незаконною та скасування постанови про
накладення штрафних санкцій за №67 від
22 листопада 2013 року є обґрунтованими та
такими, що повинні бути задоволені.

Разом з тим, позовні вимоги щодо
визнання незаконними та скасування
проектів рішень про вжиття
обмежувальних корегувальних заходів,
прийнятих на підставі акту №000199
колегія суддів вважає такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
останні не є актами індивідуальної дії
у розумінні частини першої статті 17
КАС, а тому не можуть бути предметом
оскарження в суді. Предметом
оскарження в адміністративному суді є
юридичні наслідки (застосовані
наслідки), що безпосередньо випливають
з результатів ревізії, тобто
оскарженню підлягають вимоги щодо
усунення виявлених порушень.

Наведені висновки підтверджуються
також положеннями ст.33 Закону України
"Про державний ринковий нагляд та
контроль нехарчової продукції", згідно
яких до прийняття рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
орган ринкового нагляду надає
(надсилає) суб'єкту господарювання,
щодо якого передбачається прийняти
рішення, проект відповідного рішення з
пропозицією надати в письмовій формі
свої пояснення, заперечення до проекту
рішення, інформацію про вжиття ним
заходів, спрямованих на запобігання
або уникнення ризиків суспільним
інтересам, усунення невідповідності
продукції, що є предметом проекту
рішення, встановленим вимогам.

Суб'єкт господарювання, якого
стосується проект рішення, має право
надати (надіслати) органу ринкового
нагляду свої пояснення, заперечення
та/або інформацію до проекту такого
рішення протягом десяти робочих днів з
дня одержання проекту.

До своїх пояснень, заперечень та/або
інформації суб'єкт господарювання може
додавати документи чи їх копії, що
обґрунтовують його позицію та
підтверджують наведені ним дані.

Надання, несвоєчасне надання чи
ненадання пояснень, заперечень та/або
інформації до проекту рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів не позбавляє суб'єкта
господарювання, якого стосується
рішення, права оскаржити таке рішення.

Отже, з наведеного вбачається, що
винесення, надсилання Інспекцією
проектів рішень про вжиття
обмежувальних корегувальних заходів
та самі проекти таких рішень є процесом
узгодження позиції Інспекції та
суб'єкта господарювання, за наслідком
якого можливе винесення рішення про
застосування відповідних санкцій, яке
має юридичні наслідки для суб'єкта
господарювання та може бути ним
оскаржено, в тому числі, і в судовому
порядку.

Отже, враховуючи, що судом першої
інстанції, при вирішенні справи,
порушені норми права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст.202
КАС України вважає необхідним
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти по справі нову,
якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сав -
Дістрибьюшн" - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сав - Дістрибьюшн" до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання незаконним і скасування
наказу, визнання незаконними дій та
скасування проекту рішення і постанови
- задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області "Про
проведення перевірок" №663-од від 07
листопада 2013 року в частині проведення
позапланової перевірки за адресою:
вул.Тимчишина, 8,
м.Білгород-Дністровський, Одеської
області.

Визнати незаконними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області щодо проведення
позапланової перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сав -
Дістрибьюшн" та складання акту
перевірки характеристик продукції за
№000199 від 12 листопада 2013 року.

Визнати незаконною та скасувати
постанову "Про накладення штрафних
санкцій" №67 від 22 листопада 2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський К.В. Кравченко