Справа № К/9991/68065/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/68065/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Львова

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня
2011 року

у справі № 2а-2445/11/1370

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Львова

про визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Львова (далі - відповідач) про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 21 лютого 2011
року: № /0/3954 - у повному обсязі, №
/0/3951 - в частині визначення
основного платежу у сумі 49043,57 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 12260,89 грн. (за
господарською операцією з ТОВ
«Екопласт-Львів» по угоді № 5 від 05
травня 2010 року).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року позов задоволено. Визнано
частково протиправним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 21
лютого 2011 року № /0/3951 в частині
донарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 49043,57
грн. за основним платежем та 12260,89 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.
Визнано протиправним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 21
лютого 2011 року № /0/3954. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 3,40
грн. судових витрат.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 вересня
2011 року постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 05
травня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 вересня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова
провела планову виїзну документальну
перевірку суб'єкта господарської
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2009 року по 30 вересня
2010 року, за результатами якої був
складений акт № 88/17-2/НОМЕР_1 від 09
лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема
вимоги: статей 13, 14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», пункту 7.1 статті 7,
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого підприємцю
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності за 2-3
квартали 2010 року у сумі 36839,81 грн.;
пункту 1.7 статті 1, підпунктів 7.2.1, 7.2.3
пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.3.1 пункту
7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 52358,97 грн., у тому числі: в червні 2009
року - 543,20 грн., в травні 2009 року - 1920,55
грн., в жовтні 2009 року - 851,65 грн., в травні
2010 року - 27376,90 грн., в липні 2010 року - 21666,67
грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що фізична особа - підприємець ОСОБА_1
неправомірно включив до складу валових
витрат 2, 3 кварталів 2010 року вартість
придбаної у ТОВ «Екопласт-Львів»
пшениці згідно угоди купівлі-продажу
товару № 5 від 05 травня 2010 року у
загальній сумі 245217,84 грн. (без податку
на додану вартість), а податок на додану
вартість, сплачений у складі такої
вартості, - до податкового кредиту
травня 2010 року - у сумі 27376,90 грн. та
липня 2010 року - у сумі 21666,67 грн.,
оскільки перевіркою було встановлено,
що згідно деталізованої інформації по
платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України було
встановлено, що за даними АІС ОР
стосовно ТОВ «Екопласт-Львів» внесено
запис про відсутність товариства за
місцезнаходженням, з урахуванням того,
що позивачем до перевірки не було
надано документів, які б
підтверджували транспортування
продукції від продавця до покупця.
Вказані обставини слугували підставою
для висновку органу державної
податкової служби про те, що угода,
укладена між позивачем та ТОВ
«Екопласт-Львів», не спрямована на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені нею, є нікчемною в силу
положень статті 228 Цивільного кодексу
України, а виписані зазначеним
контрагентом, первинні бухгалтерські
документи не можуть бути прийняті до
уваги як первинні бухгалтерські
документи в розумінні Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні.

21 лютого 2011 року ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/3954, яким
згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, підпунктом 120.1.1 пункту 120.1
статті 120 Податкового кодексу України
збільшила ОСОБА_1 суму грошового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності на 46049,76
грн., у тому числі: 36839,81,00 грн. - за
основним платежем, 9209,25 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

21 лютого 2011 року ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/3951, яким
згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість
на 65448,71 грн., у тому числі: 52358,97 грн. - за
основним платежем, 13089,74 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач правомірно
включив до складу валових витрат 2, 3
кварталів 2010 року вартість придбаної у
ТОВ «Екопласт-Львів» продукції
(пшениці), а податок на додану вартість,
сплачений у складі такої вартості - до
податкового кредиту травня та липня 2010
року у відповідних сумах на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, виданих
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником податку
на додану вартість, з урахуванням того,
що продукція придбавались позивачем у
вказаного товариства з метою
використання у власній господарській
діяльності, з огляду на види
діяльності, які здійснює позивач, а
також зважаючи на те, що в подальшому
придбана у ТОВ «Екопласт-Львів»
пшениця була реалізована позивачем ДП
«Стрийський комбінат хлібопродуктів №
1».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Виходячи з аналізу наведених положень
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, а підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки.

Тобто, Декрет Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) та Закон України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) пов'язують
виникнення у платника податків права
на включення до складу валових витрат
вартості придбаних товарів (робіт,
послуг), а сплачених ним у складі такої
вартості сум податку - до складу
податкового кредиту із фактичним
виконанням робіт (послуг) чи поставкою
товарів, у ціні яких цей податок
сплачений.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, реальність
господарських операцій з придбання
позивачем у ТОВ «Екопласт-Львів»
пшениці підтверджується: податковими
накладними, видатковими накладними,
квитанціями до прибуткових касових
ордерів (арк. справи 36-41, 52-55), пшениця
зберігалась у коморі з будівлею
вагової, які належать позивачу на праві
приватної власності, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами (арк. справи 70-71, 90-91), з
урахуванням того, що в подальшому
придбана у ТОВ «Екопласт-Львів»
пшениця була реалізована позивачем ДП
«Стрийський комбінат хлібопродуктів №
1», що підтверджується договором
купівлі-продажу № 15 від 26 травня 2010
року, податковими та видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними (арк. справи 65-84).

Таким чином, позивач правомірно відніс
вартість придбаної у ТОВ
«Екопласт-Львів» пшенинці до складу
валових витрат 2, 3 кварталів 2010 року, а
на додану вартість, сплачений у складі
такої вартості, - до складу податкового
кредиту травня та липня 2010 року, з
урахуванням того, що відсутність у
позивача товарно-транспортних
накладних не може слугувати підставою
для позбавлення позивача права
формування валових витрат та
податкового кредиту, оскільки
товарно-транспортні накладні є
обов'язковими для застосування
відправниками та одержувачами
вантажів, позаяк є підставою для
проведення розрахунків за договором
перевезення, тоді як у даному випадку
не оцінюється правомірність
формування фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 валових витрат та
податкового кредиту за операціями з
перевезення товарно-матеріальних
цінностей, з урахуванням того, що
перевіряючими було встановлено, що
доставка продуцкції здійснювалась
продавцем.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Шевченківському районі м.
Львова підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Львівського
окружного адміністративного суду від 05
травня 2011 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 вересня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Львова
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна