Справа № К/9991/174/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/174/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області до Відкритого акціонерного
товариства "Молочноконсервний
комбінат" про стягнення надміру
виплаченої пенсії, за касаційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Молочноконсервний
комбінат" на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 18
січня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області (далі УПФ) звернувся
з позовом до Відкритого акціонерного
товариства "Молочноконсервний
комбінат" (далі Товариство) про
стягнення надміру виплаченої пенсії
громадянину ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог УПФ
зазначало, що внаслідок виданої
Товариством недостовірної довідки про
розмір заробітної плати, зазначеному
громадянину було переплачено 19980,87 грн.
пенсії, яку слід стягнути згідно вимог
статті 101 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2010
року, залишеної без змін Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року, позов задоволено
частково.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення скарги з
таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що стаття 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не суперечить положенням
статті 101 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а тому відповідальність
з відшкодування надміру виплаченої
пенсії може бути покладена на
страхувальника внаслідок подання ним
недостовірних даних у відповідній
довідці. Також суди виходили вимог
статті 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та статті 12 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 16/98-ВР від 14
січня 1998 року, та дійшли висновку, що
спір сторін віднесений до
підвідомчості суду адміністративної
юрисдикції, оскільки має ознаки
публічно-правового характеру.

Однак, з такими висновками судів не
може погодитися колегія Вищого
адміністративного суду виходячи з
наступного.

У відповідності до частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції - публічно-правовий спір, у
якому хоча б однією зі сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до статті 17 КАС
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій. Пункт 5 частини 1
цієї Статті визначає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема й спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Частинами 3, 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Юридичні
особи, які не є суб'єктами владних
повноважень, можуть бути відповідачами
лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень у
встановлених випадках.

Статтею 101 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що органи,
що призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Судам попередніх інстанцій слід було
виходити з юридичної природи спору, що
виник між сторонами. Зокрема звернути
увагу на те, чи стосується такий сфери
суб'єктів публічно-правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами за своєю суттю зводиться
до вимог позивача про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
недостовірної довідки, виданої
відповідачем. Позовна вимога про
визнання неправомірності дій, є
безпідставною, оскільки відповідач
надаючи довідку діяв у межах і спосіб,
що передбачений чинним законодавством.
При цьому питання достовірності даних
суми, що зазначена в цій довідці, не
вказує на правомірність чи
неправомірність дій, а свідчить про
наявність спору про відшкодування
майнової шкоди, завданої такими діями.

Відповідно до частини 2 статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Суди не звернули увагу на те, що
відповідач у справі не є суб'єктом
владних повноважень, а підстав для
звернення, що передбачені статтею 50
Кодексу адміністративного судочинства
немає. Суди не врахували, що відповідач
у спірних відносинах діяв як установа,
яка надавала документи позивачу,
необхідні для перерахунку пенсії. При
цьому, недостовірність такої довідки
призвела до завдання майнової шкоди
інтересам позивача Тобто ознак
публічно-правового характеру у спорі
сторін не убачається.

Натомість виходячи з вимог
Господарського кодексу України (статті
1) та Цивільного кодексу України
(статей 11, 1166), спір сторін містить
ознаки порушення майнових прав
юридичних осіб та підстав для
відшкодування матеріальної шкоди.

На підставі зазначеного колегія
суддів дійшла висновку, що суди не
перевірили, чи підлягає дана справа
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, із врахуванням практики
Верховного Суду України
(справа № 21-124а13 тощо), яка згідно вимог
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковою для
всіх судів України.

За таких обставин, судові рішення
не відповідають вимогам щодо
законності і обґрунтованості, як того
вимагає стаття 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судовий рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Молочноконсервний комбінат"
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало