Справа № 826/5640/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року 08:54
№ 826/5640/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О., при
секретарі судового засідання Савченко
А.А., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Пежо Сітроен
Україна»доКиївської митниці
Міністерства доходів та зборів
Українипровизнання протиправним та
скасування рішення про відмову у
митному оформленні автомобілів,
оформлене карткою відмови у митному
за участю представників сторін:
від позивача: Трут Д.В.
від відповідача: Чех А.С.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 19 червня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пежо Сітроен
Україна» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України,
в якому просить визнати протиправним
та скасувати рішення Київської митниці
Міндоходів України про відмову у
митному оформленні автомобілів з
дизельними двигунами марки «Peugeot 408» на
умовах вільної торгівлі, оформлене
карткою відмови у митному оформленні
від 12.02.2014 № 125110003/2014/00012.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Київською митницею Міністерства
доходів і зборів України прийнято
незаконне рішення про відмову у
митному оформленні автомобілів,
оформлене карткою відмови у митному
оформленні від 12.02.2014 № 125110003/2014/00012.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги
представник позивача зазначив, що
прийняте відповідачем рішення є
незаконним, зокрема, відповідачем
порушено права позивача гарантовані
міжнародними договорами, а, отже, є
таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог та просив суд відмовити в його
задоволенні. Обґрунтовуючи
заперечення на позовні вимоги
зазначив, що автомобілі з дизельними
двигунами марки «Peugeot 408» не
відповідають критеріям визначення
країни походження, передбачених
Договором про зону вільної торгівлі, у
зв'язку з чим, не можуть бути випущені у
вільний обіг із застосуванням режиму
вільної торгівлі без сплати ввізного
мита. Отже, рішення відповідача
прийнято у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пежо Сітроен
Україна» є юридичною особою,
зареєстрованою в Україні, та здійснює
комерційну діяльність з торгівлі та
надання в оренду автомобілів, легкових
автотранспортних засобів та приладдя
до них (коди КВЕД 45.11, 45.19, 45.31, 45.32).

11.02.2014 р. позивачем було заявлено до
митного оформлення партію автомобілів
«Peugeot 408» за митними деклараціями форми
МД-2 та МД-3 (№ 125110003/2014/138401). Зазначені
автомобілі були виготовлені на
території Російської Федерації
підприємством виробником ООО «ПСМА
РУС» (м. Калуга, РФ).

12.02.2014 р. Київською митницею
Міністерства доходів і зборів України
прийнято рішення про відмову у митному
оформленні (випуску) товарів та
винесено картку відмови у митному
оформленні (випуску) товарів №
125110003/2014/00012.

Підставою для відмови у митному
оформленні стала невідповідність
наданих позивачем сертифікатів
походження товару СТ-1 вимогам пункту 5.1
Правил визначення країни походження
товарів країн СНД. Також зазначено, що
митне оформлення товарів є можливим
виключно за умови подання нової митної
декларації без застосування будь-яких
преференцій зі сплати ввізного мита,
передбачених законодавством України
або обов'язковими для неї міжнародними
договорами.

За наслідками первинного
адміністративного оскарження,
Київською Митницею Міндоходів 24.02.2014 р.
прийнято рішення № 06-1-47/2/15.9-139, в якому
зазначено, що критерій походження
товарів «автомобілі «Peugeot 408 з
дизельним двигуном» не виконуються, а,
отже, відповідно до п. 5.1 Правил, ці
товари не мають права на застосування
режиму вільної торгівлі, тобто
відмовлено позивачу у задоволенні
скарги.

За наслідками повторного
адміністративного оскарження,
Міністерством доходів і зборів України
прийнято рішення №5178/6/99-99-24-02-08-17 від
24.03.2014 р., яким позивачу відмовлено у
задоволенні скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва за
захистом своїх порушених прав та
свобод.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини 8, 9 та 10 Митного
кодексу України визначено, що митне
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
здійснюється органами доходів і зборів
на підставі митної декларації, до якої
декларантом залежно від митних
формальностей, установлених цим
Кодексом для митних режимів, та
заявленої мети переміщення вносяться
такі відомості, у тому числі у вигляді
кодів:

1) заявлений митний режим, тип
декларації та відомості про
особливості переміщення;

2) відомості про декларанта,
уповноважену особу, яка склала
декларацію, відправника, одержувача,
перевізника товарів і сторони
зовнішньоекономічного договору
(контракту) або іншого документа, що
використовується в міжнародній
практиці замість договору (контракту),
а в разі якщо зовнішньоекономічний
договір (контракт) укладено на підставі
посередницького договору, - також про
іншу, крім сторони
зовнішньоекономічного договору
(контракту), сторону такого
посередницького договору;

3) відомості про найменування країн
відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для міжнародного
перевезення товарів та/або їх
перевезення митною територією України
під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари:

а) найменування;

б) звичайний торговельний опис, що дає
змогу ідентифікувати та класифікувати
товар;

в) торговельна марка та виробник
товарів (за наявності у
товаросупровідних та комерційних
документах);

г) код товару згідно з УКТ ЗЕД;

ґ) найменування країни походження
товарів (за наявності);

д) опис упаковки (кількість, вид);

е) кількість у кілограмах (вага брутто
та вага нетто) та інших одиницях виміру;

є) фактурна вартість товарів;

ж) митна вартість товарів та метод її
визначення;

з) відомості про уповноважені банки
декларанта;

и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та
інших платежів, а також про
застосування заходів гарантування їх
сплати:

а) ставки митних платежів;

б) застосування пільг зі сплати митних
платежів;

в) суми митних платежів;

г) офіційний курс валюти України до
іноземної валюти, у якій складені
рахунки, визначений відповідно до
статті 3 1 цього Кодексу;

ґ) спосіб і особливості нарахування та
сплати митних платежів;

д) спосіб забезпечення сплати митних
платежів (у разі застосування заходів
гарантування їх сплати);

7) відомості про зовнішньоекономічний
договір (контракт) або інший документ,
що використовується в міжнародній
практиці замість договору (контракту),
та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують
дотримання встановлених
законодавством заборон та обмежень
щодо переміщення товарів через митний
кордон України;

9) відомості про документи, передбачені
частиною третьою статті 335 цього
Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за
бажанням декларанта).

Органам доходів і зборів забороняється
вимагати внесення до митної декларації
інших відомостей, ніж зазначені у цій
статті.

Перелік товарів, що не підлягають
обов'язковому письмовому декларуванню,
встановлюється цим Кодексом та іншими
законодавчими актами України.

Договором про зону вільної торгівлі
(від 18 жовтня 2011 року, м.
Санкт-Петербург), ратифікованим
Законом України «Про ратифікацію
Договору про зону вільної торгівлі»
від 30 липня 2012 року N 5193-VI, укладеного з
метою формування умов для вільного
руху товарів, зокрема, частиною 3
передбачено, що Держава, яка
приєдналася до цього Договору, не
застосовує мита щодо експорту або
імпорту товару, який походить з митних
територій інших Сторін і призначений
для митних територій цих інших Сторін,
таким чином, щоб це призвело до
збільшення ставки мита порівняно з
тією, яка застосовувалася цією
державою, що приєдналася, по відношенню
до інших Сторін на дату набрання
чинності цим Договором, якщо інше не
випливає з порядку встановлення мита,
який використовується на дату набрання
чинності цим Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного
Договору для визначення країни
походження товарів, що походять із
Сторін і знаходяться в торговельному
обороті між ними, Сторони керуються
Правилами визначення країни
походження товарів, що є невід'ємною
частиною Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від 20
листопада 2009 року.

Сторони надають одна одній
національний режим відповідно до
Статті III ГАТТ 1994 (ст. 5 цього Договору).

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Пунктом першим, другим частини ІІ
Статті III(*) Генеральної угоди з тарифів
і торгівлі (ГАТТ 1947) регламентовано, що
сторони визнають, що внутрішні податки
й інші внутрішні збори та закони,
правила та вимоги, які стосуються
внутрішнього продажу, пропозиції до
продажу, купівлі, транспортування,
розподілу чи використання товарів, а
також правила внутрішнього
кількісного регулювання, які
встановлюють вимоги щодо змішування,
переробки чи використання товарів у
певних кількостях чи пропорціях, не
повинні застосовуватися до
імпортованих чи вітчизняних товарів
таким чином, щоб створювати захист для
вітчизняного виробництва.(*)

Товари, які походять з території
будь-якої сторони, імпортовані на
територію будь-якої іншої сторони, не
повинні підпадати, прямо чи
опосередковано, під внутрішні податки
та інші внутрішні збори будь-якого
роду, які перевищують податки та збори,
що прямо чи опосередковано
застосовуються до подібних
вітчизняних товарів. Більш того, жодна
сторона не повинна будь-яким іншим
чином застосовувати внутрішні податки
чи інші внутрішні збори до
імпортованих чи вітчизняних товарів
таким чином, щоб це суперечило
принципам, викладеним у пункті 1.(*)

Відповідно до пунктів чотири, п'ять
частини ІІ Статті III(*) Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947)
визначено, що товарам, що походять з
території будь-якої сторони,
імпортованим на територію будь-якої
іншої сторони, повинен надаватися
режим не менш сприятливий, ніж режим,
який надається подібним товарам
національного походження, щодо всіх
законів, правил та вимог, які
стосуються внутрішнього продажу,
пропозиції до продажу, купівлі,
транспортування, розподілу чи
використання товарів. Положення цього
пункту не повинні перешкоджати
застосуванню диференційованих
внутрішніх зборів за транспортування,
які залежать винятково від економічних
умов експлуатації транспортних
засобів, а не від національного
походження товару.

Жодна сторона не повинна встановлювати
чи застосовувати будь-які правила
внутрішнього кількісного регулювання
щодо змішування, переробки чи
використання товарів у певних
кількостях чи пропорціях, які
вимагають, прямо чи опосередковано, що
будь-яка певна кількість або частка
будь-якого товару, який є предметом
регулювання, повинна постачатися із
вітчизняних джерел. Більш того, жодна
сторона не повинна будь-яким іншим
чином застосовувати правила
внутрішнього кількісного регулювання
таким чином, щоб це суперечило
принципам, викладеним у пункті 1.(*)

Правила визначення країни походження
товарів, ратифіковані 06.07.2011 на
підставі Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав, діють
стосовно товарів, що походять з держав -
учасниць Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від 20
листопада 2009 року (далі - держави -
учасниці Угоди) і знаходяться в
торговельному обігу між цими
державами, до яких застосовується
торговельний режим, передбачений
Угодою про створення зони вільної
торгівлі від 15 квітня 1994 року та
регламентують порядок визначення
країни походження товарів, що
ввозяться на митні території держав -
учасниць Угоди з третіх країн і
вивозяться в треті країни із цих
держав, регламентується національним
законодавством держав - учасниць Угоди
та міжнародними договорами (надалі -
Правила).

Відповідно до пункту 2.1 Розділу 2 Правил
країною походження товару вважається
держава - учасниця Угоди, на території
якої товар було цілком вироблено чи
піддано достатній обробці (переробці)
відповідно до цих Правил.

Відповідно до 5.1 Розділу 5 Правил товар
користується режимом вільної торгівлі
на митних територіях держав - учасниць
Угоди, якщо він відповідає критеріям
походження, установленим цими
Правилами, а також якщо товар, зокрема
вивозиться на підставі договору
(контракту) між резидентом однієї з
держав - учасниць Угоди й резидентом
іншої держави - учасниці Угоди з митної
території однієї держави - учасниці
Угоди та ввозиться на митну територію
іншої держави - учасниці Угоди. У
випадках, зазначених у пунктах 8.5 і 8.6
цих Правил, такий договір може бути
укладений після вивезення товару.

Так, учасницями вказаної вище Угоди є
країни СНД- Російська Федерація, з якої
було ввезено на територію України
партію автомобілів «Peugeot 408», тобто з
території, що походить з зони вільної
торгівлі.

Відповідно до пункту 6.1 Розділу 6 Правил
для підтвердження країни походження
товару в конкретній державі - учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1 (бланк
сертифіката наведено в додатку 2, який є
невід'ємною частиною цих Правил) чи
декларації про походження товару.

Судом встановлено, що уповноваженою
особою позивача у митній декларації №
125110003/2014/138401 заявлено пільгу зі сплати
ввізного мита при імпорті автомобілів,
у країну походження (РФ), на
підтвердження якого надано
Сертифікати про походження товарів
форми СТ-1: № RUUA № 3075281 від 22.10.2013;
№ RUUA 3075290 від 24.10.2013; № RUUA
3075289 від 24.10.2013; № RUUA 3075287 від
24.10.2013; № RUUA 3075288 від 24.10.2013; № RUUA
3075627 від 01.11.2013, які були надані та
засвідчені уповноваженим органом РФ -
Калузькою торговельно-промисловою
палатою РФ (надалі - Калузька ТПП РФ).

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для відмови у вільному
випуску товарів стало та підстава, що
сертифікати походження товару СТ-1 є
неналежно оформлені, оскільки в них
зазначено, що виробництво автомобілів
«Peugeot 408» здійснювалося з використанням
котушки запалювання, у зв'язку з чим, є
неможливим застосування пільгового
режиму оподаткування.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що під час виготовлення автомобілів
«Peugeot» на території Російської
Федерації було використано імпортні
комплектуючі.

З метою підтвердження інформації,
викладеної у зазначених вище
сертифікатах, відповідач 23.08.2013 р. та
09.12.2013 р. звертався із запитами до
Калузької ТПП РФ з проханням надати
документи, на підставі яких видавалися
сертифікати та з питанням, чи
встановлювалися на автомобілі «Peugeot 408»
котушки запалення під час їх
виготовлення в Росії.

28.12.2013 р. Калузька ТПП РФ надала
Київській митниці відповідь, що в актах
експертизи було помилково зазначено
про виконання операції зі встановлення
котушки запалювання при виробництві,
оскільки така операція фактично не
проводиться в дизельних автомобілях.

При цьому, Калузька ТПП підтверджує
факт видачі та достовірність даних
Сертифікатів походження товарів форми
СТ-1, а виробництво автомобілів з
дизельним двигуном задовольняє всі
умови для надання товару статусу
російського походження.

Даючи оцінку спірним правовідносинам
суд виходить з нижченаведеного.

Для того, щоб визначити чи походять
дані автомобілі з Росії, має
застосовуватися критерій достатньої
обробки (переробки) товару: виконання
необхідних умов, виробничих і
технологічних операцій, під час
виконання яких товар вважається таким,
що походить з іншої країни, на
території якої ці операції мали місце.

Так, згідно з Товарною номенклатурою
зовнішньоекономічної діяльності
моторні транспортні засоби
класифікуються у товарних позиціях
8702-8704 (додаток 1 до Правил - Перелік умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
вважається таким, що походить з тієї
країни, у якій вони мали місце, серед
яких є, зокрема, виконання
технологічної операції «установлення
котушки запалювання».

Пунктом 2.1 Примітки до додатку 1 до
Правил передбачено, що умови й
операції, зазначені в графі третій
цього Переліку, у тому числі вимога
щодо встановлення котушки запалювання)
повинні здійснюватися лише стосовно
використовуваних для виготовлення
продукту матеріалів іноземного
походження.

Відповідно до п. 2.4 Правил у разі участі
у виробництві товару третіх країн, крім
держав - учасниць Угоди, країна
походження товару визначається
відповідно до критерію достатньої
обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки
(переробки) може виражатися виконанням
таких умов:

а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на
рівні принаймні одного з перших
чотирьох знаків, що сталася в
результаті обробки (переробки);

б) виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце;

в) правило адвалорної частки, коли
вартість використовуваних матеріалів
іноземного походження досягає
фіксованої процентної частки в ціні
кінцевої продукції.

Основною умовою критерію достатньої
обробки (переробки) є зміна товарної
позиції за ТН ЗЕД на рівні принаймні
одного з перших чотирьох знаків. Ця
умова застосовується до всіх товарів,
за винятком товарів, уключених до
Переліку умов, виробничих і
технологічних операцій, під час
виконання яких товар уважається таким,
що походить з тієї країни, у якій вони
мали місце (далі - Перелік) (додаток 1,
який є невід'ємною частиною цих Правил).

До цього переліку Перелік як одна з
умов може бути включено правило
адвалорної частки як самостійно, так і
в поєднанні з виконанням інших
необхідних умов, виробничих і
технологічних операцій, викладених у
підпункті "б" цього пункту.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, оскільки котушки запалювання
не використовуються при виробництві
автомобілів з дизельним двигуном, то
відповідно вони відсутні в переліку
матеріалів (деталей) іноземного
походження, використаних у виробництві
автомобілів.

Тобто, якщо одним із елементів
автомобіля є матеріал іноземного
походження - котушка запалювання, то до
такого автомобіля застосовується
умова виконання технологічної
операції з її встановлення, якщо ж
цього елементу немає у зв'язку з
конструктивною особливістю, то,
відповідно, і умова щодо її
встановлення до автомобіля не
застосовується.

Водночас, позивач, обґрунтовуючи свою
позицію зазначив, що відповідно до
вимог абз. 2 п. 2.6 Примітки 2 до Переліку,
у тих випадках, коли в рамках однієї
умови чи операції є яке-небудь
обмеження, у встановлене стосовно
одного матеріалу, й одночасно з цим є
інші обмеження, установлені стосовно
інших матеріалів, то ці обмеження
застосовуються лише відносно тих
матеріалів, які реально були
використані під час виготовлення
продукту.

З аналізу вищенаведених правових норм,
суд приходить до висновку, що вимоги
графи 3 Переліку в частині встановлення
котушки запалювання не можуть
поширюватися на матеріали (котушки),
які в дійсності не використовувалися
під час виготовлення автомобілів.

Отже, відповідач приймаючи спірне
рішення, всупереч вищенаведеним
положенням міжнародних угод висловив
позицію про те, що будь-який автомобіль
із дизельним двигуном (у якому котушка
запалювання відсутня) не підпадає під
сферу Договору.

Беручи до уваги вищенаведене,
невстановлення котушки запалювання,
яке взагалі не передбачається для
автомобіля із дизельним двигуном, не
повинно було сприйматися відповідачем
як порушення Додатку 1 (Переліку умов,
виробничих і технологічних операцій),
під час виконання яких товар
вважається таким, що походить з тієї
країни, оскільки відсутність такої
операції не позбавляє можливості
визначити країну походження
автомобілів «Peugeot 408» з дизельним
двигуном згідно Правил та не порушує
єдності технологічної операції,
передбаченої позицією 8702-8704 Додатку 1
до Правил.

Оскільки встановлення котушки
запалювання на спірних автомобілях не
передбачалося взагалі, а інші операції
одного єдиного циклу - установлення
коліс і регулювання затягування
підшипників передньої маточини - були
виконані належним чином, слід дійти
висновку, що при виготовленні
автомобілів «Peugeot 408» виробником були
виконані усі технологічні операції,
передбачені Переліком Примітки 2
Додатку 1 до Правил.

Вищенаведене підтверджується листом
виробника імпортованих автомобілів -
ТОВ «ПСМА Рус» № Т-1224/3 від 24.12.2013 р. та
актом експертизи № 828/13 від 24.10.2013 р.,
складений Калузькою ТПП РФ.

При цьому, суд звертає увагу, що
відповідно до випускної декларації на
товари № 10009180/281013/0005675 від 28.10.2013 р., на
підставі якого Федеральна митна служба
Росії дозволила випуск на експорт
частини спірної партії автомобілів, у
графі 16 «Країна походження»
зазначається Росія.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної
картки відмови, відповідачем
констатовано факт наявного порушення
п. 5.1 Правил під час видачі Сертифікатів
походження СТ-1, виданих у жовтні -
листопаді 2013 року).

Разом з тим, у якості обґрунтування
такого порушення органом доходів і
зборів наведено відповідь Калузької
ТПП від 28.12.2013 р. № 00-615, яка стосувалася
обставин видачі зовсім інших
сертифікатів СТ-1 № RUUA від 21.06.2013
р., які не мають відношення до спірної
партії автомобілів.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Митного кодексу
України відмова у митному оформленні -
це письмове вмотивоване рішення органу
доходів і зборів про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

Положенням ч. 11 ст. 264 Митного кодексу
України та п. 4.4 Наказу Міністерства
фінансів України № 631 від 30.05.2012 р., яким
затверджено Порядок виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа визначено
вичерпний перелік підстав для відмови
у прийнятті митних декларацій (МД):

1) митна декларація не містить усіх
відомостей або подана без документів,
передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не
містить встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням
інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Жодна зі вказаних підстав не мала місце
під час прийняття відповідачем
спірного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Митного кодексу
України визначено, що документами, що
підтверджують країну походження
товару, є сертифікат про походження
товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про
походження товару, сертифікат про
регіональне найменування товару.

Так, всі сертифікати походження товару
СТ-1, подані позивачем до митного
оформлення, містять обов'язкові
реквізити.

Водночас Розділ 9 Правил встановлює
виключний перелік підстав для
невизнання митним органом
сертифікатів походження товару СТ-1.

Так, пункт 9.3 Правил передбачає, що
Сертифікат може бути не визнаний
дійсним митними органами країни
ввезення в разі, якщо:

протягом сумарного строку 6 місяців (3
місяці з дати первинного запиту й 3
місяці з дати повторного запиту)
митними органами країни ввезення не
отримана відповідь стосовно
запитуваного сертифіката від
компетентних органів країни вивезення
або країни походження товару;

у митних органів країни ввезення є
підтверджені відомості від
компетентних органів країни вивезення
про те, що сертифікат не видавався
(фальсифікований) або виданий на
підставі недійсних документів та (або)
недостовірних відомостей;

за результатами досліджень, здійснених
митними органами країни ввезення, і на
основі інформації, отриманої за
запитами, надісланими до компетентних
органів країни вивезення або країни
походження товару, митними органами
країни ввезення виявлено, що
сертифікат форми СТ-1 видано з
порушеннями вимог, установлених цими
Правилами.

Водночас, як слідує з матеріалів
справи, компетентний орган країни
походження автомобілів підтвердив усі
відомості, викладені у поданих
позивачем сертифікатах, а також
додержання Правил визначення країни
походження.

Отже, наявність технічної помилки не
спростовує дійсність сертифікатів про
походження країни товару за формою СТ-1,
а тому суд вважає рішення Київської
митниці Міністерства доходів і зборів
України про відмову у митному
оформленні автомобілів з дизельними
двигунами марки «Peugeot 408» на умовах
вільної торгівлі, оформлене карткою
відмови у митному оформленні від 12.02.2014
р. № 125110003/2014/00012 протиправним, а позовні
вимоги позивача обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пежо Сітроен
Україна» задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про відмову у митному оформленні
автомобілів з дизельними двигунами
марки «Peugeot 408» на умовах вільної
торгівлі, оформлене карткою відмови у
митному оформленні від 12.02.2014 р. №
125110003/2014/00012.

3. Судові витрати в сумі 73,08 грн.
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пежо
Сітроен Україна» за рахунок Державного
бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено в
повному обсязі 24.06.2014 р.