Справа № 805/3048/14
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року справа № 805/3048/14

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.

секретар судового засідання
Запорожцева Г.В.

за участі представника відповідача
Тимофєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі № 805/3048/14 за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Донецькій області,
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання протиправними
дій, скасування рішень та стягнення
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецької області
(далі - Управління), Управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Донецькій
області (далі - Інспекція), Відділу
державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька (далі - Відділ) про
визнання дій відповідачів незаконними,
зобов'язання Інспекцію видалити з бази
АІПС УДАІ ГУМВС України в Донецькій
області записи про правопорушення
позивача, скасування постанов Відділу
про відкриття виконавчого провадження
від 29.10.2012 року ВП № 35735692 та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 09.12.2012 року ВП №
35735692 та стягнення моральної та
майнової шкоди у загальній сумі 8 544,70
грн.

Позивач декілька разів змінював
позовні вимоги згідно заяв від лютого
2014 року, 27.03.2014 року та 20.05.2014 року.
Остаточні позовні вимоги по цій справі
наступні: визнання дій Інспекції
незаконними щодо направлення на
виконання до Відділу постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649; визнання незаконними дії
Відділу щодо відкриття виконавчого
провадження та ненадання позивачеві
матеріалів виконавчого провадження ВП
№ 35735692 для ознайомлення; скасування
постанов Відділу про відкриття
виконавчого провадження від 29.10.2012 року
ВП № 35735692 та про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 09.12.2012 року № ВП 35735692;
стягнення моральної та майнової шкоди
у загальній сумі 8282,70 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
наступним. Відносно нього посадовою
особою Інспекції був складений
протокол про адміністративне
правопорушення, на підставі якого
прийнято постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності.
Вказана постанова була оскаржена
позивачем у судовому порядку і
постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25.10.2012 року
скасована. При цьому Інспекція
направила скасовану постанову на
примусове виконання до Відділу.
Відділом незаконно відкрито виконавче
провадження та накладено арешт на все
майно позивача. Крім цього, позивач
взагалі не отримав постанову про
відкриття виконавчого провадження,
несвоєчасно отримав постанову про
арешт майна та звернувся до Відділу із
письмовою заявою щодо надання
матеріалів виконавчого провадження
для ознайомлення. До теперішнього часу
від Відділу позивач не отримав
письмове повідомлення про можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження. Зазначеними
незаконними діями відповідачів йому
завдано майнову та моральну шкоду.
Позивач зазначає, що принизили його
честь та гідність, незаконні дії
сприяли виникненню страху перед
державою. Він був змушений втрачати час
на спілкування із адвокатом, на пошук
коштів на сплату послуг адвоката,
сплату судового збору. Відповідачі
утримуються на податки громадян, у т.ч.
і позивача. Вказаними діями
відповідачі підірвали віру в соціальну
справедливість та необхідність
існування держави. Був порушений
нормальний ритм життя позивача,
втрачений спокій та сон, з`явилося
відчуття безвихідності.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у зазначеній справі позов
задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Інспекції
щодо направлення на виконання до
Відділу постанову в справі про
адміністративне правопорушення серія
від 22.09.2012 року АН1 № 176649;

визнано протиправними дії Відділу щодо
ненадання ОСОБА_3 матеріалів
виконавчого провадження ВП № 35735692 для
ознайомлення;

скасовано постанови Відділу про
відкриття виконавчого провадження від
29.10.2012 року ВП № 35735692 та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 09.12.2012 року ВП №
35735692;

стягнуто з Державного бюджету на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 2000
грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
Управління подало апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги
наведено, що суд помилково вирішив
стягнути моральну шкоду з Державного
бюджету України, а не з винних осіб.

В судовому засіданні представник
Управління підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити. Інші сторони до
апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції вирішувалося питання щодо
пропуску строку звернення позивача із
цим позовом до суду, внаслідок чого
місцевий суд дійшов висновку, що строк
звернення до суду із цим позовом не
пропущений.

22.09.2012 року Інспекцією була винесена
постанова в справі про адміністративне
правопорушення серія АН1 № 176649 про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25.10.2012 року у справі
№ 2а/0508/390/2012, яка набрала законної сили,
зазначена постанова Інспекції
скасована (а.с.36).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції були досліджені матеріали
виконавчого провадження № 2739/25, номер
за ЄДРВП 35735692.

В матеріалах виконавчого провадження
міститься заява Інспекції від 29.10.2012
року про направлення до Відділу на
примусове виконання постанови в справі
про адміністративне правопорушення
серія від 22.09.2012 року АН1 № 176649 про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності.

На підставі вказаної заяви Відділом
29.10.2012 року прийнята постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 35735692.

09.12.2012 року Відповідачем прийнята
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 35735692.

Представник Інспекції під час судового
розгляду справи пояснив місцевому
суду, що на теперішній час відсутні
відомості щодо отримання ним рішення
Ворошиловського районного суду від
25.10.2012 року, оскільки ці данні
зберігаються лише протягом одного року
згідно наказу Міністерства юстиції
України від 12.04.2012 № 578/5 «Про
затвердження Переліку типових
документів, що створюються під час
діяльності державних органів та
органів місцевого самоврядування,
інших установ, підприємств та
організацій, із зазначенням строків
зберігання документів».

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги зазначені посилання Інспекції,
оскільки відсутність на теперішній час
відомостей щодо отримання постанови
суду не доводить факт не отримання ним
вказаної судової постанови. З
постанови суду від 25.10.2012 року
вбачається, що Інспекція була
повідомлена судом про розгляд справи
щодо скасування постанови від 22.09.2012
року, тобто відповідач був обізнаний
про наявність судового процесу. Крім
цього, до матеріалів справи позивачем
наданий супровідний лист
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25.10.2012 року про надіслання
йому та Інспекції постанови суду від
25.10.2012 року № 2а/0508/390/2012 (а.с.37), яка була
отримана позивачем своєчасно.

Згідно вимог частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За висновками місцевого суду,
Інспекцією не доведений факт не
отримання вказаної постанови від 25.10.2012
року, тому цим відповідачем на
примусове виконання до Відділу була
направлена скасована постанова в
справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649.

При цьому до матеріалів справи
Інспекцією надана довідка за від 14.05.2014
року № 9/4185, якою суд повідомлено про те,
що згідно наявних
інформаційно-пошукових баз даних ГУМВС
України у Донецькій області у
відношенні позивача, що мешкає у м.
Донецьку, адміністративні протоколи за
порушення ПДР України на території
Донецької області не складались.

За таких обставин, суд першої інстанції
дії Інспекції щодо направлення на
виконання до Відділу постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649 визнав незаконними, відповідно
позовні вимоги у цій частині -
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог статті 19
Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606-XIV) державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Згідно статті 25 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Посилання позивача на те, що постанова
від 22.09.2012 року не містить його
ідентифікаційного коду, відповідно
Відділ, крім того, що постанова була
скасована, повинен був відмовити у
відкритті виконавчого провадження, суд
першої інстанції не прийняв до уваги,
навівши щодо цього відповідні
обґрунтування.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
визнання незаконними дій Відділу щодо
відкриття виконавчого провадження
місцевий суд визнав необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Далі, в матеріалах виконавчого
провадження міститься письмова заява
позивача від 11.07.2013 року, яка згідно
штампу вхідної кореспонденції
отримана Відділом 06.08.2013 року (а.с.86-87).
Цією заявою позивач зазначає, що
відвідував цього відповідача (при
цьому відсутня неодноразовість, хоча
місцевий суд таке зазначив) та просить
письмово повідомити його про
можливість ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено та не
заперечувалось сторонами, що станом на
30.01.2014 року позивачеві не було
направлено письмове повідомлення про
можливість ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, та власно
матеріали виконавчого провадження на
ознайомлення не надані.

30.01.2014 року державний виконавець
здійснив вихід за адресою позивача для
вручення вимоги та усно повідомив його
про можливість ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження.

Місцевий суд не прийняв до уваги усне
повідомлення позивача про можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, навівши
відповідні обґрунтування, тому позовні
вимоги щодо визнання незаконними дій
Відділу щодо ненадання матеріалів
виконавчого провадження ВП № 35735692 для
ознайомлення визнав також
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимоги щодо
скасування постанов Відділу про
відкриття виконавчого провадження від
29.10.2012 року ВП № 35735692 та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП від 09.12.2012 року №
35735692, суд першої інстанції зазначив
наступне.

У зв'язку із тим, що на примусове
виконання Відділу був направлений
виконавчий документ, який скасовано
судовим рішенням, відповідно виконавче
провадження відкрито безпідставно і
прийняті державним виконавцем
рішенням є незаконними.

За таких обставин, вказані позовні
вимоги місцевий суд визнав
обґрунтованими і такими, що також
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимоги щодо
стягнення моральної та майнової шкоди
у загальній сумі 8 282,70 грн., суд першої
інстанції зазначив наступне.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення майнової шкоди у загальній
сумі 652 грн. 70 коп., які складаються з
наступного: у зв'язку із незаконними
діями Інспекції - 632 грн. 30 коп. - 107 грн. 30
коп. - сплата судового збору за позовною
заявою до Ворошиловського районного
суду м. Донецька у 2012 році (а.с.27); 25 грн. -
послуги банківської установи при
оплаті вказаного судового збору (а.с.2);
500 грн. - оплата послуг адвоката - ОСОБА_4,
згідно квитанції № 1479 від 24.09.2012 року
(а.с.118), а також у зв'язку із незаконними
діями Відділу - 20 грн. 40 коп. - поштові
витрати при направлені Відділу
письмової заяви, згідно фіскального
чеку Укрпошти від 29.07.2013 року (а.с.39).

Суд зазначає, що вказані витрати у сумі
632 грн. 30 коп. є витратами позивача,
пов'язаними із іншим цивільним спором,
який був розглянутий ще 2012 році
Ворошиловським районним судом .м
Донецька та не мають відношення до цієї
справи.

Витрати у сумі 20 грн. 40 коп. є витратами
позивача щодо направлення письмової
заяви до Відділу та не є майновою
шкодою, оскільки понесені ним на
власний розсуд та є його правом.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення майнової шкоди у сумі 652 грн.
70 коп. місцевий суд визнав
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Позивачем також у якості моральної
шкоди була заявлена сума у розмірі 7 630
грн., яка складається з наступного: у
зв'язку із незаконними діями Інспекції
- 1700 грн. (розрахунок наведений у
позовній заяві а.с.6,7) та у зв'язку із
незаконними діями Відділу - 5930 грн.
(розрахунок також наведений у позовній
заяві а.с.6,7).

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У якості доказів щодо моральної шкоди
позивачем суду надані письмові
пояснення ОСОБА_5 (дружина) від 24.03.2014
року, ОСОБА_6 (колега по роботі) від
27.03.2014 року, ОСОБА_7 (колега по роботі)
від 27.03.2014 року, а також виписку із
історії хвороби матері позивача № 1584
від 21.05.2013 року та рахунок-фактуру №
0283498 від 13.09.2013 року на іноземній мові
без перекладу.

Позивач зазначає, що письмові
пояснення вказаних осіб є належними та
допустимими доказами моральної шкоди
та повинні бути прийняті судом до
уваги.

Позивач також зазначив, що суд з
власної ініціативи повинен був
залучити до участі у справі
перекладача для перекладу
рахунку-фактури від 13.09.2013 року.

Місцевий суд не прийняв до уваги
вказані докази з огляду на наступне.

Згідно статті 65 КАС України як свідок в
адміністративній справі може бути
викликана судом кожна особа, якій
можуть бути відомі обставини, що
належить з'ясувати у справі. Свідок
викликається в судове засідання з
ініціативи суду або осіб, які беруть
участь у справі. Свідок зобов'язаний
прибути до суду у визначений час і дати
правдиві показання про відомі йому
обставини. У разі неможливості
прибуття за викликом суду свідок
зобов'язаний завчасно повідомити про
це суд.

У відповідності до вимог статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 71 КАС України передбачено, що
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (допустимість).

Згідно статті 78 КАС України суд може
допитати свідка за місцем або у місці
його проживання (перебування) з
ініціативи суду, який розглядає справу,
за клопотанням сторони або інших осіб,
які беруть участь у справі, чи самого
свідка. За дорученням суду, що
розглядає справу, свідок, який не може з
поважних причин прибути в судове
засідання і проживає (перебуває) за
межами територіальної підсудності
адміністративного суду, що розглядає
справу, допитується суддею
адміністративного суду, який
знаходиться за місцем проживання
(перебування) свідка. Свідок, який не
може прибути у судове засідання
внаслідок хвороби, старості,
інвалідності або з інших поважних
причин, допитується судом у місці його
проживання (перебування).

Статтею 141 КАС України визначено, що
кожний свідок допитується окремо. Якщо
перешкод для допиту свідка не
встановлено, головуючий у судовому
засіданні приводить його до присяги.
Присяга проголошується свідком усно,
після чого він підписує текст присяги.
Підписаний свідком текст присяги та
розписка приєднуються до справи.

Аналіз наведених норм доводить, що
одним з видів доказів в
адміністративному судочинстві
показання свідків. Свідок викликається
особисто у судове засідання для
надання пояснень за клопотанням осіб,
які приймають участь у справі або з
власної ініціативи суду, а у певних
випадках свідки можуть бути допитані
за місцем проживання (перебування). У
судовому засіданні свідок приводиться
головуючим до присяги, присяга
проголошується свідком усно, після
чого він підписує текст присяги, який
разом із розпискою приєднуються до
справи.

За таких обставин, у зв'язку із
відсутністю в адміністративному
судочинстві такого виду доказу, як
письмове пояснення свідка, суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв
зазначені письмові пояснення вказаних
осіб у якості доказів по цій справі.

Крім цього, місцевим судом під час
розгляду справи було роз'яснено
позивачеві про можливість виклику у
судове засідання вказаних осіб у
якості свідків та необхідності, у
такому випадку, заявлення відповідного
клопотання.

Позивачем та його адвокатом не було
заявлено клопотання про виклик у
судове засідання свідків або допиту їх
за місцем проживання (перебування). У
суді першої інстанції позивач
неодноразово звертав увагу суду на те,
що має червоний диплом за
спеціальністю "правоохоронна
діяльність" та обізнаний у юридичних
питаннях. Крім цього, позивач має
адвоката ОСОБА_4

За таких обставин, суд першої інстанції
зауважив, що позивач на свій власний
розсуд користується своїми
процесуальними правами та вважав за
недоцільне у даному випадку проявляти
власну ініціативу.

Згідно статті 68 КАС України
перекладачем є особа, яка вільно
володіє мовою, якою здійснюється
адміністративне судочинство, та іншою
мовою, знання якої необхідне для усного
або письмового перекладу з однієї мови
на іншу, а також особа, яка володіє
технікою спілкування з глухими, німими
чи глухонімими.

Перекладач допускається ухвалою суду
за клопотанням особи, яка бере участь у
справі, або призначається з ініціативи
суду. Суд забезпечує особі перекладача,
якщо дійде висновку, що особа внаслідок
неспроможності оплатити послуги
перекладача буде позбавлена судового
захисту.

У відповідності до вимог статті 15 КАС
України мова адміністративного
судочинства визначається статтею 14
Закону України «Про засади державної
мовної політики».

Статтею 14 Закону України «Про засади
державної мовної політики» визначено,
що судочинство в Україні у цивільних,
господарських, адміністративних і
кримінальних справах здійснюється
державною мовою. У межах території, на
якій поширена регіональна мова (мови),
що відповідає умовам частини третьої
статті 8 цього Закону, за згодою сторін
суди можуть здійснювати провадження
цією регіональною мовою (мовами).

Професійний суддя повинен володіти
державною мовою.

Сторони, які беруть участь у справі,
подають до суду письмові процесуальні
документи і докази, викладені
державною мовою. У межах території, на
якій поширена регіональна мова (мови),
що відповідає умовам частини третьої
статті 8 цього Закону, допускається
подача до суду письмових процесуальних
документів і доказів, викладених цією
регіональною мовою (мовами), з
перекладом, у разі необхідності, на
державну мову без додаткових витрат
для сторін процесу.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції додатково було роз'яснено
позивачеві про необхідність перекладу
рахунка-фактури від 13.09.2013 року (а.с.63) на
державну мову або регіональну мову
(мови), що відповідає умовам частини
третьої статті 8 цього Закону.

З урахуванням обізнаності позивача у
юридичних питаннях, наявності у нього
адвоката ОСОБА_4, користування своїми
процесуальними правами на власний
розсуд, місцевий суд вважав за
недоцільне у даному випадку проявляти
власну ініціативу.

У суді першої інстанції позивач та його
представник повідомили суд, що інших
доказів на підтвердження обставин щодо
моральної шкоди вони не мають та суду
надати не можуть.

Під час розгляду справи місцевим судом
встановлена протиправність дій
Інспекції щодо направлення на
виконання до Відділу постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649 та Відділу щодо ненадання
позивачеві на ознайомлення матеріалів
виконавчого провадження.

З урахуванням встановленого суд першої
інстанції вважав, що позивач дійсно
зазнав моральної шкоди від вказаних
неправомірних дій відповідачів -
суб'єктів владних повноважень.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

У відповідності до вимог Закону
України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (далі - Закон №
266/94-ВР) моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Суд першої інстанції виходив з того, що
Інспекцією безпідставно на примусове
виконання була направлена скасована
постанова у справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649, Відділом протягом півроку не
була надана позивачеві можливість на
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження і він не міг
вчинити повноцінні дії, направлені на
захист своїх прав. Все вказане дійсно
призвело до душевних страждань
позивача, їх тривалості, оскільки
постанова у справі про адміністративне
правопорушення серія від 22.09.2012 року АН1
№ 176649 була скасована ще 25.10.2012 року, а
також з урахуванням вимушених змін у
життєвих стосунках позивача, чим йому
завдано моральної шкоди. Крім цього,
під час тривання виконавчого
провадження був накладений арешт на
його майно відповідною постановою, що
також потягло за собою душевні
страждання позивача. Йому потрібно
було докласти значні зусилля для
відновлення стану свого майна.

Крім цього, місцевий суд виходив із
засад розумності та справедливості з
урахуванням моральних страждань,
завданих позивачеві.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди у сумі 7
630 грн., за висновком суду першої
інстанції, підлягають частковому
задоволенню у сумі 2000 грн., а саме 1500
грн. у зв'язку із протиправними діями
Інспекції та 500 грн. у зв'язку із
протиправними діями Відділу.

Здійснюючи апеляційний перегляд цієї
справи, колегія суддів апеляційного
суду зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 195
КАС України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у цій справі оскаржило лише
Управління. Інші особи, які беруть
участь в справі, це судове рішення не
оскаржували. Відтак, з урахуванням
положень частини першої статті 195 КАС
України апеляційний суд зауважує, що
предметом перегляду слід вважати лише
обґрунтованість судового рішення
місцевого суду в тій частині, в якій
задоволено позовні вимоги про
стягнення з бюджету на користь
позивача моральної шкоди в розмірі 2000
грн. В іншій частині це судове рішення
вважається не оскарженим, а тому таким,
що не підлягає апеляційному перегляду,
і має бути залишеним без змін. При цьому
колегія суддів вважає за можливе вийти
за межі доводів апеляційної скарги
Управління, оскільки під час
апеляційного провадження встановлено
порушення, допущені судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Так, задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2000 грн., суд першої інстанції
послався на положення Закону № 266/94-ВР.

Відповідно по приписів частин п'ятої та
шостої статті 4 цього Закону,
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Тобто, визнання протиправними певних
дій державних органів само по собі ще
не свідчить про заподіяння особі
моральної шкоди. Про завдання їй
моральної шкоди особа повинна довести
у встановленому законодавством
порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано,
навівши відповідні мотиви у своєму
рішенні, вказані вище, не взяв до уваги
ті докази, на які посилався позивач і
його представник, зазначаючи про
заподіяння йому моральної шкоди
(письмові пояснення осіб, письмовий
документ на іноземній мові). Таким
чином, фактично позивач на
підтвердження спричинення йому
моральної шкоди з належних доказів
надав лише свої пояснення. Тобто,
іншими засобами доказування ОСОБА_3 не
довів завдання йому моральної шкоди.

В той же час, колегія суддів зазначає,
що з матеріалів справи не вбачає
спричинення позивачеві страждань,
заподіяних йому внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру. Так,
штраф ОСОБА_3 не сплачувався, заборон
щодо залишення ним території країни
він не відчув, перешкод в реалізації
свого майна не відбулось, навіть без
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження ОСОБА_3 зміг
скористатись судовим захистом своїх
прав, які в достатній мірі відновлені
оскаржуваним судовим рішенням.

Таким чином, позивачем не доведено
спричинення йому моральної шкоди, тому
підстав для задоволення цієї частини
позовних вимог навіть у сумі 2000 грн. не
існує. Відтак, в цій частині постанова
місцевого суду підлягає зміні, а з
абзацу п'ятого її резолютивної частини
щодо стягнення на користь ОСОБА_3
коштів з Державного бюджету слід
виключити слова «моральну шкоду у сумі
2000 грн.».

Підсумовуючи, постанова суду першої
інстанції ухвалена з правильним по
суті вирішенням справи, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до пункту 1 статті 201 КАС
України є підставою для зміни цього
судового рішення.

В повному обсязі постанова виготовлена
10 червня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1
ст. 201, ст. 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Донецькій області -
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі № 805/3048/14 за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Донецькій області,
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання протиправними
дій, скасування рішень та стягнення
шкоди - змінити.

В абзаці п'ятому резолютивної частини
постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі № 805/3048/14 виключити слова
«моральну шкоду у сумі 2000 грн.».

В іншій частині постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
травня 2014 року у справі № 805/3048/14 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі.

Головуючий:

І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

М.Г.Сухарьок