Справа № 2а-4202/12/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/1206/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 року
по справі № 2-а-4202/12/2070 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції міста Харкова
Харківської області Державної
податкової служби, третя особа
Державна податкова служба України, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання скасувати рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Основ'янської міжрайонної
державної податкової інспекції міста
Харкова Харківської області Державної
податкової служби, третя особа
Державна податкова служба України, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання скасувати рішення від
07.05.2009 року №/0, від 10.06.2009 року
№/1, від 11.08.2009 року №/2.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фахівцями податкової
інспекції була проведена виїзна
планова документальна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства.

Під час перевірки були встановлені
порушення ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 року, п.19.1
ст. 19 Закону України від 22 травня 2003
року № 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб» (далі - Закон № 889-IV) та п.2
Указу Президента України від 03.07.1998
року №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єкта малого підприємства».

На підставі висновків перевірки та
процедури адміністративного
оскарження податковим органом
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення, якими позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 1460069,22 грн.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, виходили з
правомірності дій відповідача щодо
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС України законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права, а обґрунтованим -
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Судами помилково підтримано доводи
податкового органу, що оподатковуваним
доходом у даному випадку є повна сума
перевищення граничного розміру
виручки у зв'язку з не підтвердженням
позивачем походження задекларованої
виручки та понесених витрат.

Доходи фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
загальну систему оподаткування
доходів, одержуваних від такої
діяльності, оподатковуються в
загальному порядку відповідно до
положень розділу четвертого Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян».
Механізм застосування норм Декрету
викладено в розділі четвертому
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІУ від 21.04.1993
року №12 та зареєстрованої в Мін'юсті
України 09.06.1993 року № 64.

Згідно зі ст. 13 розділу ІV цього Декрету
оподатковуваним доходом фізичних осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності,
одержаним від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручкою у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу у звітному
календарному році чи іншому звітному
(податковому) періоді. Якщо ці витрати
не можуть бути підтверджені
документально, вони враховуються
податковими органами під час
проведення остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними у додатку 6 до Інструкції №
12.

Не встановлення суми сукупного чистого
доходу позивача, який підлягає
оподаткуванню, виключає можливість для
висновку суду касаційної інстанції
щодо правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні спору.

Для достовірного та повного
встановлення обставин, що мають
важливе значення для правильного
вирішення справи по суті, з урахуванням
специфіки спірних правовідносин,
судами не було розглянуто питання про
доцільність призначення відповідної
експертизи.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 року
по справі №2-а-4202/12/2070 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.