Справа № 2а-170/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м. Київ
К/800/21795/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Амєліна С.Є.,

Кочана В.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області про зобов'язання
зробити розрахунок, нарахувати та
виплатити страхову суму, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Печерського районного суду м.Києва від
01 жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України, в якому
просив зобов'язати Міністерство
внутрішніх справ України в особі
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області здійснити розрахунок,
нарахування та виплату позивачу
страхової суми, як компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю особи, яка
стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
віднесена до категорії учасників
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Протокольною ухвалою Печерського
районного суду м.Києва від 22 серпня 2012
року здійснено заміну неналежного
відповідача - Міністерства внутрішніх
справ України на належного - Головне
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Київській області.

Ухвалою Печерського районного суду
м.Києва від 01 жовтня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2013 року, позовну заяву
залишено без розгляду на підставі
ст.ст.99,100 КАС України в зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

При цьому, як вказав суд першої
інстанції в ухвалі від 01 жовтня 2012 року,
позивач в судовому засіданні 22 серпня
2012 року уточнив позовні вимоги та
просив зобов'язати відповідача зробити
розрахунок, нарахувати та виплатити
страхову суму, яку позивач повинен був
отримати, з 20 вересня 2001 року, тобто з
дати встановлення 2 групи інвалідності.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просив ухвали
судів скасувати та направити справу до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Відповідач в письмових запереченнях на
касаційну скаргу проти доводів та
вимог останньої заперечив, вважаючи їх
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, а ухвали судів
першої та апеляційної інстанцій, які
він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з вимогами п.5 ч.1 ст.107 КАС
України суддя після одержання позовної
заяви з'ясовує, чи подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 99
КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Закону
України «Про міліцію» (в редакції до 1
січня 2007 року) працівники міліції
підлягають державному обов'язковому
особистому страхуванню, порядок та
умови якого встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а саме постановою
Кабінетом Міністрів УРСР № 59 від 29
червня 1991 року «Про порядок та умови
державного обов'язкового страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішні з справ
України», якою затверджено Положення
про порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України.

Згідно з п.3 вказаного Положення вимоги
про виплату страхової суми
застрахований або його спадкоємці
можуть пред'явити страховику протягом
трьох років з дня страхової події.

Як встановлено судами, позивач з 07
листопада 1972 року по 28 червня 1996 року
проходив службу в органах внутрішніх
справ та звільнився за станом здоров'я.
В 1998 році у зв'язку з захворюванням йому
була встановлена 2 група інвалідності,
пов'язана з виконанням службових
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській катастрофі, а
з 20 вересня 2001 року 2 група інвалідності
встановлена йому довічно.

Таким чином, як правильно встановили
суди попередніх інстанцій, позивач,
якому другу групу інвалідності довічно
було встановлено 20 вересня 2001 року,
повинен був звернутися з позовом до
суду до 20 вересня 2004 року, проте таким
своїм правом не скористався, а,
звернувшись з позовом в червні 2012 року,
клопотання про поновлення строку
звернення суду першої інстанції не
подавав й поважних причин пропуску
такого строку не навів.

До того ж, посилання позивача як в
апеляційній, так і в касаційній скаргах
на його відособлений спосіб життя та
юридичну необізнаність, а також про те,
що про порушення свого права він
фактично дізнався лише 08 вересня 2011
року, також не можуть бути взяті до
уваги судом, оскільки, в будь-якому
випадку, встановлений ст.99 КАС України
строк звернення до суду позивачем було
пропущено.

Статтею 100 КАС України встановлено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

За наведеного, судова колегія Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про залишення
позовної заяви без розгляду на
підставі ст.ст.99,100 КАС України в зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судових
рішень.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди першої та
апеляційної інстанцій при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій не допустили
порушень норм процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
процесуального права, що призвело або
могло призвести до прийняття
неправильного рішення, а тому підстав
для скасування ухвалених судами рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
ухвалу Печерського районного суду
м.Києва від 01 жовтня 2012 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Амєлін С.Є.

Кочан В.М.