Справа № 2а/1770/4213/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/42592/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування наказу,

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2011 року позивачка звернулася
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просила визнати
протиправним та скасувати наказ № 904
від 16 серпня 2011 року про
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
вона не вчиняла будь-яких порушень
службової дисципліни, зокрема,
порушень Закону України «Про засади
запобігання та протидії корупції», а
службове розслідування було проведено
з порушенням вимог законодавства.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня
2012 року скасовано постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року та прийнято нову постанову про
задоволення позову. Визнано
протиправним та скасовано наказ
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області №
904 від 16 серпня 2011 року про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
майора міліції ОСОБА_4

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції із залишенням в
силі постанови суду першої інстанції з
підстав порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачка проходила
службу в органах внутрішніх справ
України з 5 серпня 1996 року на різних
посадах, а з 6 травня 2011 року - на
посаді старшого дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Клеванського
відділення міліції Рівненського
районного відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області.

6 травня 2011 року позивачка звернулася
до відповідача із рапортом про надання
їй відпустки по догляду за дитиною з 10
травня 2011 року по 21 березня 2012 року на
підставі довідки ЛКК № 238 від 13 квітня
2011 року.

Наказом начальника управління УМВС
України в Рівненській області №81о/с
від 10 травня 2011 року майору міліції
ОСОБА_4 надано відпустку по догляду за
дитиною до досягнення шестирічного
віку з 10 травня 2011 року по 21 березня 2012
року.

Згідно наказу начальника управління
УМВС України в Рівненській області №
904 від 16 серпня 2011 року позивачку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України за
порушення службової дисципліни. У
наказі зазначено про приведення його
до виконання після виходу позивачки на
службу.

Підставою для видання оскаржуваного
наказу послужив висновок службового
розслідування від 4 серпня 2011 року за
фактом виявлення порушення позивачкою
обмежень, встановлених законодавством
України, зокрема, Законом України, «Про
засади запобігання та протидії
корупції». Вказане службове
розслідування було призначено наказом
відповідача від 1 серпня 2011 року №858,
оскільки 29 липня 2011 року на адресу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
надійшов лист від прокуратури
Рівненської області про виявлені
порушення та про вирішення питання про
притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної
відповідальності.

Службовим розслідуванням встановлено,
що майор міліції ОСОБА_4, перебуваючи з
10 травня 2011 року по 21 березня 2012 року у
відпустці по догляду за дитиною,
здійснювала протягом липня 2011 року на
підставі доручення представництво у
суді інтересів ОСОБА_5 за його позовом
до Міністерства внутрішніх справ
України, управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області, чим грубо порушила службову
дисципліну, що виразилося у
неодноразовому прямому невиконанні
вимог п. 3 ст. 10 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції». В ході службового
розслідування комісія дійшла висновку
про необхідність застосування до
позивачки крайнього заходу
дисциплінарного впливу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивачка, як особа
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, вчинила
дисциплінарний проступок, який
виразився у свідомому, неодноразовому
порушенні законодавства України щодо
обмеження представництва працівником
органів внутрішніх справ інтересів
іншої особи в суді, то відповідач
правомірно притягнув її до
дисциплінарної відповідальності за
порушення службової дисципліни.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачка не відноситься до осіб, що
припинили перебування на публічній
службі, оскільки протягом часу надання
правової допомоги в суді вона
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, а відтак представництво
інтересів іншої особи (ОСОБА_5.) в суді у
справі, відповідачем у якій є орган, в
якому працює позивачка, не є
порушенням службової дисципліни.
Встановлені п. 3 ст. 10 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
корупції» обмеження не поширюються на
позивачку.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставіповно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції не
ґрунтуються на законі.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
міліцію» порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затвердженим Кабінетом
Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Ст. 25 цього Закону передбачено, що
працівник міліції у межах повноважень,
наданих цим Законом та іншими
законодавчими актами, самостійно
приймає рішення і несе за свої
протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність. Службова особа
міліції, яка порушила вимоги закону або
неналежно виконує свої обов'язки, несе
відповідальність у встановленому
порядку.

Відповідно до п. 10 Положення про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів УРСР № 114 від 29
липня 1991 року права, обов'язки і
відповідальність, що випливають з умов
служби осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
визначаються законодавством, Присягою,
статутами органів внутрішніх справ і
цим Положенням.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу,
зокрема, дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників.

П. 8 ст. 12 вказаного Закону передбачено,
що на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни може
накладатися такий вид дисциплінарного
стягнення як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» дія цього Закону та
передбачені ним обмеження поширюються
на всіх осіб, визначених суб'єктами
відповідальності за корупційні
правопорушення, у межах, установлених
цим Законом. А згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 цього
Закону суб'єктами відповідальності за
корупційні правопорушення є, зокрема,
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, державної
кримінально-виконавчої служби, органів
та підрозділів цивільного захисту,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України, особи
начальницького складу податкової
міліції.

Виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 10 вказаного
Закону особам, уповноваженим на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, зазначеним у
п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які
звільнилися з посади або іншим чином
припинили діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, протягом
року з дня її припинення забороняється,
зокрема, представляти інтереси
будь-якої особи у справах (у тому числі
в тих, що розглядаються в судах), в яких
іншою стороною є орган (органи), в якому
(яких) вони працювали.

За таких обставин, коли факт порушення
позивачкою законодавства України
доведено, дисциплінарне стягнення
накладено повноважною особою на
підставі висновку службового
розслідування та з дотриманням строку
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач при притягненні позивачки
до дисциплінарної відповідальності за
порушення дисципліни діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка
ухвалена відповідно до закону, то
колегія суддів на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі постанову
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня 2012
року скасувати, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 1 грудня 2011
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк