Справа № 813/376/14
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/2431/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року про передачу справи за
підсудністю в адміністративній справі
№ 813/376/14 за позовом головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до головного
управління юстиції у Львівській
області, управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанови,

В С Т А Н О
В И В :

17 січня 2014 року головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області звернулося до Львівського
окружного адміністративного суду із
даним позовом та просило визнати
протиправними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області при винесенні постанови від 20
грудня 2013 року ВП № 31838143 про накладення
штрафу в розмірі 1020 грн., а також
скасувати вказану постанову.

Оскаржуваною ухвалою судді
Львівського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року адміністративну справу за цим
позовом передано за підсудністю до
Франківського районного суду м.Львова.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її
оскаржив позивач, який у апеляційній
скарзі просить зазначену ухвалу
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання щодо
підсудності цієї справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що суд першої інстанції помилково
застосував до спірних правовідносин
положення пунктів 1 та 5 частини першої
статті 18 КАС України, оскільки ці
положення стосуються оскарження
рішень, дій та бездіяльності, які
вчиненні безпосередньо на виконання
судового рішення у справах, що
визначені пунктами 1 - 4 частини першої
статті 18 КАС України. Проте, винесення
постанови про накладення штрафу за
невиконання судового рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
не можна вважати дією, яка вчиняється
саме на виконання судового рішення
згідно виконавчого документа.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до п.2
ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів
вважає можливим здійснювати розгляд
справи у письмовому провадженні за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що дану
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції вважав, що відповідно
до пунктів 1 та 5 частини першої статті 18
КАС України ця справа підсудна
місцевому загальному суду як
адміністративному, а тому її необхідно
передати на розгляд до Франківського
районного суду м.Львова згідно із
пунктом 2 частини першої статті 22 КАС
України.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

Згідно із пунктом 5 частини першої
статті 18 та частини шостої статті 181 КАС
України адміністративні справи з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1 - 4 частини першої статті 18 цього
Кодексу, розглядаються місцевим
загальним судом як адміністративним
судом, який видав виконавчий лист,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
03.12.2010 року № 3 (в редакції постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 21.05.2012 року № 5) визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами.

Проаналізувавши положення статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження», колегія суддів
апеляційного суду вважає, що постанови
державного виконавця про накладення
штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання без
поважних причин рішення, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії, та не є
рішенням суду, у справах передбачених
пунктами 1 - 4 частини першої статті 18
КАС України, а є самостійним рішенням
державного виконавця.

Отже, накладення штрафу не можна
вважати дією, що вчиняється саме на
виконання судового рішення згідно
виконавчого документа, а положення
пункту 5 частини першої статті 18 та
частини шостої статті 181 КАС України
стосуються оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця,
які прийняті безпосередньо на
виконання рішень судів, що не дає
підстав для їх застосування.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 18 КАС України окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Таким чином, при визначенні предметної
підсудності цієї справи необхідно
керуватися положеннями пункту 1
частини першої статті 18 КАС України, з
огляду на які, такі справи підсудні
окружним адміністративним судам, а не
місцевим загальним судам як
адміністративним.

Згідно із пунктом 3 частини першої
статті 199 та пункту 4 частини першої
статті 204 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, суд
апеляційної інстанції має право
скасувати її і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду, якщо визнає, що судом
порушено норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання щодо
предметної підсудності справи, а тому
ухвалу необхідно скасувати з
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 211, 254
КАС України, суд

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року про передачу справи за
підсудністю в адміністративній справі
№ 813/376/14 скасувати, а дану справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Р.Й. Коваль

Судді
В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк