Справа № 815/3556/14
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3556/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Самойлюк Г.П., розглянувши в
порядку письмового провадження справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки про
визнання неправомірними дій в частині
переадресації запиту до публічної
інформації до неналежного
розпорядника інформації,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки про
визнання неправомірними дій в частині
переадресації запиту до публічної
інформації до неналежного
розпорядника інформації.

Позивач у судове засідання не
з'явився, у матеріалах справи наявне
клопотання про розгляд справи без його
особистої участі.

Відповідач в судовому
засіданні просив розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з`ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши надані
учасниками судового процесу докази в
їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2013 року ОСОБА_1 надіслав на
електронну адресу Державної інспекції
ядерного регулювання України запит про
отримання публічної інформації з
проханням надати перелік у якому
вказати найменування та адресу
суб'єктів діяльності Одеської,
Миколаївської та Херсонської областей,
на яких було вперше у період з 01.01.2010
року по 01.12.2013 року змонтовано та
введено у експлуатацію джерела
іонізуючого випромінювання (далі ДІВ).

Державна інспекція ядерного
регулювання України листом зазначила,
що вона не володіє запитуваною
інформацією та на підставі ч.3 ст.22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» надіслала запит
позивача до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки, як до належного розпорядника
запитуваної інформації. Південна
державна інспекція з ядерної та
радіаційної безпеки листом від 19.12.2013
року №33-078/1017 надіслала запит позивача
до Головного реєстрового центру
Державного Регістру джерел
іонізуючого випромінювання України, як
до належного розпорядника запитуваної
інформації.

Гарантії забезпечення права на
доступ до публічної інформації,
визначені в ст. 3 Закону України від
13.01.2011р. № 2939-VІ "Про доступ до публічної
інформації", в чинній редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин, полягають у обов'язку
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом;
визначення розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Доступ до інформації
забезпечується шляхом: надання
інформації за запитами на інформацію
(п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
доступ до публічної інформації").

Відповідно до ст. 13 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
розпорядниками інформації визнаються:
суб'єкти владних повноважень - органи
державної влади, інші державні органи,
органи місцевого самоврядування,
органи влади Автономної Республіки
Крим, інші суб'єкти, що здійснюють
владні управлінські функції
відповідно до законодавства та рішення
яких є обов'язковими для виконання;
юридичні особи, що фінансуються з
державного, місцевих бюджетів, бюджету
Автономної Республіки Крим, - стосовно
інформації щодо використання
бюджетних коштів; особи, якщо вони
виконують делеговані повноваження
суб'єктів владних повноважень згідно
із законом чи договором, включаючи
надання освітніх, оздоровчих,
соціальних або інших державних послуг,
- стосовно інформації, пов'язаної з
виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти
господарювання, які займають домінуюче
становище на ринку або наділені
спеціальними чи виключними правами,
або є природними монополіями, -
стосовно інформації щодо умов
постачання товарів, послуг та цін на
них. До розпорядників інформації,
зобов'язаних оприлюднювати та надавати
за запитами інформацію, прирівнюються
суб'єкти господарювання, які в тому
числі володіють іншою інформацією, що
становить суспільний інтерес
(суспільно необхідною інформацією)

Державна реєстрація ДІВ
здійснюється відповідно до вимог
статті 11 Закону України "Про дозвільну
діяльність у сфері використання
ядерної енергії" та у порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 16.11.2000 року №1718.

Положення про Державний регістр
джерел іонізуючого випромінювання і
порядок оплати послуг з їх реєстрації,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 4 серпня 1997 року
№ 847.

Згідно з п.1 Положення про
Державний регістр джерел іонізуючого
випромінювання та порядок оплати
послуг з їх реєстрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.08.1997 року № 847, Державний регістр
джерел іонізуючого випромінювання -
єдина державна система обліку і
контролю джерел іонізуючого
випромінювання, діяльність з якими не
звільняється від регулюючого контролю
і які вироблені на території України
або ввезені чи вивезені через
державний кордон, а також власників цих
ДІВ, юридичних і фізичних осіб, за якими
ДІВ закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління чи
знаходяться у їх володінні і
користуванні на інших підставах.
Регістр створюється з метою здійснення
обов'язкової державної реєстрації ДІВ
для забезпечення обліку ДІВ та
контролю за знаходженням та
переміщенням ДІВ, проведенням аналізу
їх кількісного і якісного складу (крім
ДІВ, які є у Збройних Силах),
прогнозування їх накопичення, обсягів
обслуговування, потреби у виробничих
потужностях підприємств - виробників
ДІВ та спеціалізованих підприємств по
поводженню з радіоактивними відходами.

Крім того, відповідно до п.2 цього
положення Державний регістр джерел
іонізуючого випромінювання містить
дані про власників ДІВ, а також про
юридичні та фізичні особи, за якими ДІВ
закріплені на праві повного
господарського відання або
оперативного управління чи
знаходяться у їх володінні і
користуванні на інших підставах,
місцезнаходження, кількість,
активність і типи ДІВ (крім
радіоактивних відходів).

Відповідно до п.24 Порядку державної
реєстрації джерел іонізуючого
випромінювання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.11.2000 року № 1718, реєстрації в
органах Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання підлягають
ДІВ, які знаходяться або вироблені на
території України, а також джерела,
ввезені чи вивезені через державний
кордон України, в тому числі в разі їх
транзиту через територію України.

Згідно з п.2 зазначеного порядку
органом Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання є Головний
реєстровий центр Державного регістру
джерел іонізуючого випромінювання.

Для ведення Регістру на базі
державного виробничого підприємства
"Ізотоп" було створено окремий
підрозділ - Головний реєстровий центр
та мережа регіональних реєстрових
центрів.

Порядок користування Державним
регістром джерел іонізуючого
випромінювання затверджений наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Міністерства
промислової політики України від 18
січня 2000 року № 17/21, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 15 березня
2000 року за № 167/4388.

Цей Порядок визначає правила та
умови користування Регістром, визначає
обсяг інформації, яка може бути
отримана з Регістру, встановлює види
взаємодії Головного реєстрового
центру Державного регістру ДІВ з
державними органами, юридичними та
фізичними особами, порядок внесення
запитів до Регістру, їх форму і зміст.
Головний реєстровий центр Державного
регістру джерел іонізуючого
випромінювання України надає дані про
власників ДІВ, про юридичних та
фізичних осіб, за якими ДІВ закріплені
на праві повного господарського
відання або оперативного управління чи
перебувають у їх володінні і
користуванні на інших підставах, а
також про місцезнаходження, кількість,
активність і типи ДІВ.

Таким чином на підставі
вищевикладеного, суд дійшов висновку,
що інформацією, про яку йде мова у
запиті позивача, а саме щодо
найменувань та адрес суб'єктів
діяльності Одеської, Миколаївської та
Херсонської областей,на яких вперше у
період з 01.01.2010 року по 01.12.2013 року
змонтовано та введено в експлуатацію
джерела іонізуючого випромінювання
володіє саме Головний реєстровий центр
Державного регістру джерел
іонізуючого випромінювання України.

Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
передбачено, що розпорядник
інформації, який не володіє
запитуваною інформацією, але якому за
статусом або характером діяльності
відомо або має бути відомо, хто нею
володіє, зобов'язаний направити цей
запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача. Таким чином, відповідач
відповідно до вказаної норми запит
ОСОБА_1 у вищезазначеній частині
направив належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача.

Під час розгляду справи судом не
встановлено, що відповідачем по справі
було порушено приписи положень діючого
законодавства чи проявлена
бездіяльність під час виконання
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу, позивачем не було доведено
фактичного порушення відповідачем
його прав, свобод чи інтересів
належними та допустимими доказами.

Частиною другою статті 19 Конституції
України зобов'язано органи державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті чи
здійснені в межах компетенції
відповідного органу та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), відповідати вимогам
діючого законодавства.

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову, однак лише
за умови, що встановлено порушення
прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позовні ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 122,128, 160-163,КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки про визнання неправомірними
дій в частині переадресації запиту до
публічної інформації до неналежного
розпорядника інформації,- відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання копії
постанови апеляційної скарги.

Cуддя:
Г.П.Самойлюк