Справа № К/9991/26099/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/26099/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Блажівської
Н.Є.,

Костенка М.І.,

секретар Бовкун В.В.,

за участю представників
Тернопільської митниці - Лось О.Р.,
Твардовської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Тернопільської митниці (далі - Митниця)
на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альпо» (далі -
Товариство) до Митниці,

про скасування рішень та податкових
повідомлень,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року Товариство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про скасування рішень Митниці
№403000006/2010/001242/3 від 21.07.2010 року;
№403000006/2010/001253/3, №403000006/2010/001237/3 від 22.07.2010
року; №403000006/2010/001261/3, №403000006/2010/001260/3,
№403000006/2010/001259/3, №403000006/2010/001258/3,
№403000006/2010/001254/3 від 23.07.2010 року;
№403000006/2010/001267/3, №403000006/2010/001266/3,
№403000006/2010/001265/3, №403000006/2010/001264/3,
№403000006/2010/001263/3 від 26.07.2010 року щодо
визначення митної вартості товару;
скасування податкових повідомлень
форми «Р» № 47 та № 48 від 6.08.2010 року.

На обґрунтування позову зазначило, що
рішення про визначення митної вартості
товарів Митниця прийняла з тих підстав,
що Товариство не зазначило у
вантажно-митних деклараціях №
403000001/9/004213 від 24.07.2009 року, № 403000001/9/005600
від 16.09.2009 року, № 403000001/9/005954 від 1.10.2009
року, № 403000001/9/006839 від 5.11.2009 року, №
403000001/9/007722 від 7.12.2009 року, № 403000001/9/007723
від 7.12.2009 року, № 403000001/2009/008137 від 21.12.2009
року, № 403000001/2009/008148 від 22.12.2009 року, №
403000001/9/006024 від 5.10.2009 року, № 403000001/9/006088
від 7.10.2009 року, № 403000001/9/006749 від 2.11.2009
року, № 403000001/9/006750 від 2.11.2009 року, №
403000001/9/006926 від 9.11.2009 року митну вартість
товарів з урахуванням фактично
понесених Товариством витрат на
транспортування вантажів, що зумовило
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, у розмірі 20
240,56 грн.

Відповідно до умов контракту № 1 від
26.06.2003 року з урахуванням додатку до
нього № 6 від 20.04.2007 року та Інкотермс -
2000 обов'язок зі сплати вартості
перевезення товару від місця
завантаження товару його
постачальником до місця пропуску на
митному кордоні покладений на
постачальника, а не на Товариство.

25 червня 2011 року постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що Митницею
були порушені норми Митного кодексу
України, при декларуванні митної
вартості товарів за ВМД.

15 березня 2012 року постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду постанова
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2011
року скасована, позов задоволений.

Рішення Митниці №403000006/2010/001242/3 від
21.07.2010 року; №403000006/2010/001253/3,
№403000006/2010/001237/3 від 22.07.2010 року;
№403000006/2010/001261/3, №403000006/2010/001260/3,
№403000006/2010/001259/3, №403000006/2010/001258/3,
№403000006/2010/001254/3 від 23.07.2010 року;
№403000006/2010/001267/3, №403000006/2010/001266/3,
№403000006/2010/001265/3, №403000006/2010/001264/3,
№403000006/2010/001263/3 від 26.07.2010 року щодо
визначення митної вартості товару та
податкові повідомлення форми «Р» № 47,
№ 48 від 6.08.2010 року скасовані.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Тернопільського
окружного адміністративного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на підставі Плану-графіку
здійснення документальних перевірок
суб'єктів підприємницької діяльності
на II квартал 2010 року, Митниця у
відповідності до статей 41, 60 та 69
Митного кодексу України здійснила
перевірку системи звітності та обліку
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України, у формі планової
документальної перевірки стану
дотримання Товариством законодавства
України з питань митної справи за
період роботи з 1.08.2007 року до 30.05.2010
року, за наслідками якої 6.08.2010 року
складений акт перевірки.

Відповідно до зазначеного акту у
період, який перевірявся, вантажі
оформлені у митному режимі «імпорт»,
надходили на адресу Товариства згідно
зовнішньоекономічних контрактів, в
тому числі контракту №1 від 26.06.2003 року,
укладеного з «Alpo Aleksander Polanski». Сума
контракту становить 5000000 Євро,
імпортовано товару на суму 981293,31 Євро,
перераховано імпортеру 588000,00 Євро.

Міжнародні перевезення вантажів у
режимі «імпорт» на адресу Товариства
здійснювались на умовах поставки DAF
(кордон Україна) у розумінні правил
Інкотермс 2000.

У 16 випадках перевезення товару
здійснювалось українськими
перевізниками - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, ПП «ВМВ», ПП
«Пан Транс», ТОВ «Рівнетранссервіс»,
ТОВ «РЕАЛ-М», фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6,
ПП ОСОБА_7

При перевірці встановлено, що
перевезення вантажів, оформлених за
ВМД № 403000001/9/004213 від 24.07.2009 року, №
403000001/9/005600 від 16.09.2009 року, № 403000001/9/005954
від 1.10.2009 року, № 403000001/9/006839 від 5.11.2009
року, № 403000001/9/007722 від 7.12.2009 року, №
403000001/9/007723 від 7.12.2009 року, № 403000001/2009/008137
від 21.12.2009 року, № 403000001/2009/008148 від 22.12.2009
року здійснювалось фізичною особою
підприємцем ОСОБА_4 За ВМД № 403000001/9/006024
від 5.10.2009 року, № 403000001/9/006088 від 7.10.2009
року, № 403000001/9/006749 від 2.11.2009 року, №
403000001/9/006750 від 2.11.2009 року, № 403000001/9/006926
від 9.11.2009 року ПП «ВМВ», ПП «Пан Транс»,
ТОВ «РЕАЛ-М», ТОВ «Рівнетранссервіс»,
перевезення здійснювалось фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, експедитор
ТОВ «МС Партнерс».

Оскільки, зазначені перевезення не
здійснювались за рахунок відправника
товарів (польською фірмою «Alpo Aleksander
Polanski»), Митницею був зроблений висновок
про те, що вартість транспортування
оцінюваних товарів до місця ввезення
на митну територію України не була
включена відправником до фактурної
вартості та відповідно і не була
врахована при визначенні митної
вартості товарів, оформлених за
зазначеними ВМД.

Згідно з актом перевірки, директор
Товариства надав доповнення №6а від
21.04.2007 року до контракту №1 від 26.06.2003
року (далі - Доповнення № 6а), згідно
якого стаття 4 вказаного контракту
доповнена: «У разі сплати Покупцем
транспортування послуг, наданих на
території Польщі, Продавець компенсує
вартість таких послуг Покупцю на
підставі виставлених інвойсів», та
надано інвойси №11 віл 1.10.2009 року, № 14
від 15.11.2009 року, № 17 від 22.01.2010 року щодо
вартості цих перевезень.

Митниця зазначене Доповнення № 6а не
врахувала при визначенні митної
вартості товарів, оскільки воно не було
зазначене у графі 44 зазначених ВМД, що
суперечить вимогам Інструкції про
порядок заповнення вантажної митної
декларації, затвердженої наказом
Державної митної служби України № 307
від 9.07.1997 року (із змінами та
доповненнями).

Митна вартість товарів за ВМД №№
403000001/9/005600 від 16.09.2009 року, 403000001/9/005954 від
1.10.2009 року, 403000001/9/006839 від 5.11.2009 року,
403000001/9/007722 від 7.12.2009 року, 403000001/2009/008137
від 21.12.2009 року, 403000001/9/006024 від 5.10.2009
року, 403000001/9/006088 від 7.10.2009 року,
403000001/9/006749 від 2.11.2009 року, 403000001/9/006750 від
2.11.2009 року, 403000001/9/006926 від 9.11.2009 року
визначалась за ціною договору, на
підставі ст.. 267 Митного кодексу
України.

Митна вартість за ВМД № 403000001/9/004213
від 24.07.2009 року, № 403000001/9/007723 від 7.12.2009
року та №403000001/2009/008148 від 22.12.2009 року
визначалась із застосуванням
резервного методу визначення митної
вартості товару, на підставі ст. 273
Митного кодексу України.

При визначенні митної вартості
товару в зазначених ВМД не були
зазначені витрати на транспортування
оцінюваних товарів, у зв'язку з цим вони
не були враховані.

Враховуючи встановлені в ході
перевірки обставини, які зафіксовані в
акті, Митниця прийняла щодо Товариства
рішення про визначення митної вартості
товарів №403000006/2010/001242/3 від 21.07.2010 року;
№403000006/2010/001253/3, №403000006/2010/001237/3 від 22.07.2010
року; №403000006/2010/001261/3, №403000006/2010/001260/3,
№403000006/2010/001259/3, №403000006/2010/001258/3,
№403000006/2010/001254/3 від 23.07.2010 року;
№403000006/2010/001267/3, №403000006/2010/001266/3,
№403000006/2010/001265/3, №403000006/2010/001264/3,
№403000006/2010/001263/3 від 26.07.2010 року та
податкові повідомлення форми «Р» № 47,
№ 48 від 6.08.2010 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову, з таких
підстав.

Відповідно до ст. 266 Митного
кодексу України визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Згідно з ст. 267 Митного Кодексу України
митною вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
1) витрати, понесені покупцем:
а)комісійні та брокерська винагорода,
за винятком комісійних за закупівлю,
які є платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних з
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б)вартість контейнерів, що для
митних цілей вважаються єдиним цілим з
відповідними товарами; в)вартість
упаковки або вартість пакувальних
матеріалів та робіт, пов'язаних з
пакуванням; 2)належним чином
розподілена вартість нижченаведених
товарів та послуг, якщо вони
поставляються прямо чи опосередковано
покупцем безоплатно або за зниженими
цінами для використання у зв'язку з
виробництвом та продажем на експорт в
Україну оцінюваних товарів, якщо така
вартість не включена до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
а)сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів;
в)матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів; 3) роялті та ліцензійні
платежі, які стосуються оцінюваних
товарів та які покупець повинен
сплачувати прямо чи опосередковано як
умову продажу оцінюваних товарів, якщо
такі платежі не включаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Зазначені платежі можуть
включати платежі, які стосуються
патентів, знаків для товарів і послуг
та авторських прав. Витрати на право
відтворення (тиражування) оцінюваних
товарів в Україні не повинні
додаватися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари; 4) відповідна частина
виручки від будь-якого подальшого
перепродажу, передачі чи використання
товарів, що оцінюються, на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця; 5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України; 6) витрати на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України; 7) витрати на
страхування цих товарів.

Відповідно до ст.273 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267-272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ)
(резервний метод).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1-6 митній
вартості, однак при визначенні митної
вартості відповідно до цієї статті
допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Митна вартість імпортних товарів не
визначається згідно з положеннями цієї
статті на підставі: 1) ціни товарів
українського походження на
внутрішньому ринку України; 2) системи,
яка передбачає прийняття для митних
цілей вищої з двох альтернативних
вартостей; 3) ціни товарів на
внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента
України від 4.10.1994 року «Про
застосування Міжнародних правил
інтерпретації комерційних термінів»
при укладенні суб'єктами
підприємницької діяльності України
всіх форм власності договорів, у тому
числі зовнішньоекономічних договорів
(контракті), предметом яких є товари,
застосовуються Міжнародні правила
інтерпретації комерційних термінів,
підготовлені Міжнародною торговою
палатою у 1953 році. Суб'єктам
підприємницької діяльності України
при укладенні договорів, у тому числі
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), забезпечувати додержання
Правил Інкотермс.

Підпунктом 1.5 пункту 1 Положення про
форму зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), затвердженого наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України № 201
від 6.09.2001 року, передбачено що однією з
умов, що повинні бути передбачені в
договорі (контракті) є базисні умови
поставки (у відповідності до
Міжнародних правил інтерпретації
комерційних термінів чинної редакції),
які визначають обов'язки контрагентів
щодо поставки товару і встановлюють
момент переходу ризиків від однієї
сторони до іншої, а також конкретний
строк поставки товару (окремих партій
товару).

Відповідно до правил Інкотермс - 2000 на
умовах поставки DAF продавець товару
зобов'язаний: за власний рахунок
укласти договір перевезення товару до
пункту, якщо він названий, у місці
поставки на кордон; надати товар у
розпорядження покупця не
розвантаженим на прибулому
транспортному засобі в названому місці
поставки на кордоні, у встановлену дату
або в межах узгодженого періоду;
продавець зобов'язаний, з урахуванням
положень статті Б.6 додатково до витрат,
що випливають із статті А.3 «а», нести
всі витрати, пов'язані з товаром, до
моменту здійснення його поставки у
відповідності з статтею А.4.

Суд першої інстанції встановив, що
поставка товарів за
зовнішньоекономічним контрактом № 1
від 26.06.2003 року, укладеного між
Товариством та фірмою «Alpo Aleksander Polanski»,
здійснювалась на умовах поставки DAF
(пункти пропуску на кордоні Україна:
Смільниця, або Мостиська, або
Рава-Руська, або Краковець) у розумінні
правил Інкотермс 2000, що визначено
доповненням №6 від 20.04.2007 року до
зазначеного контракту.

Оскільки зазначені перевезення не
здійснювались за рахунок відправника
товарів (польською фірмою «Alpo Aleksander
Polanski») і поставка даних товарів повинна
була відбуватись на умовах DAF в
інтерпретації Інкотермс - 2000,
відповідно вартість транспортування
оцінюваних товарів до місця ввезення
на митну територію України не була
включена відправником до фактурної
вартості та відповідно не була
врахована Товариством при визначенні
митної вартості товарів, оформлених за
ВМД.

Таким чином, при декларуванні митної
вартості товарів за ВМД, Товариство
порушило вимоги п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного
кодексу України та ч. 2 ст. 237 Митного
кодексу України, занизивши митну
вартість ввезеного товару.

Згідно з ст. 261 Митного кодексу України
митна вартість товарів
використовується для нарахування
податків і зборів.

Заниження вартості товару призвело до
заниження податкових зобов'язань
Товариства з ввізного мита та податку
на додану вартість, які справляються
при ввезенні товарів на митну
територію України.

Відповідно до підпункту «б» підпункту
4.2.2. пункту 4.2. ст. 4 Закону України №2181
від 21.12.2000 року «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Судом першої інстанції встановлено, що
суми, зазначені у рішеннях щодо
визначення митної вартості товарів,
розраховані Митницею на підставі
рахунків про вартість транспортування
вантажів, що надходили на адресу
Товариства від перевізників та
експедитора, зазначених у додатку 2 до
акту.

Суми податкових зобов'язань Товариства
визначені митним органом, у тому числі
згідно податкового повідомлення форми
«Р» № 47 від 6.08.2010 року, за платежем мито
на товари, що ввозяться на територію
України, у розмірі 170,48 грн. з них 0,48 грн.
за основним платежем та 170 грн. за
штрафними санкціями та згідно
податкового повідомлення - рішення
форми «Р» № 48 від 6.08.2010 року за платежем
по податку на додану вартість з
товарів, увезених на територію України,
у розмірі 30 360,98 грн. з них 20 240,56 грн. за
основним платежем та 10 120,33 грн. за
штрафними санкціями.

Суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги заяву
Товариства про те, що оплату товару на
користь перевізника за весь маршрут
перевезення здійснювало Товариство
лише з мотивів зручності та економії
коштів і що усі транспортні витрати
Товариства, пов'язані з поставкою
товарів до пункту пропуску на Польсько
Українському кордоні, були зараховані
згідно листів фірмою «Alpo Aleksander Polanski» в
рахунок погашення заборгованості
Товариства перед фірмою «Alpo Aleksander
Polanski» за поставлені товари і такий
порядок розрахунків був обумовлений у
доповненні №6а від 24.04.2007 року до
контракту №1 від 26.06.2003 року.

Листи від 25.01.2010 року, 5.10.2009 року, 10.02.2010
року та 16.11.2009 року щодо вимоги про
зарахування вартості транспортних
послуг згідно виставлених інвойсів у
відповідній сумі для погашення
існуючої заборгованості перед Alpo
(Недорадз Польща) адресовані
Товариству, підписані фірмою «Маlgorzata
Stankiewicz», печатка від фірми «Alpo».

Крім того, всі листи надруковані на
бланку «Alpo» та надані в період з жовтня
2009 року до лютий 2010 року.

Відповідно до доповнень №6а від 21.04.2007
року до контракту №1 від 26.06.2003 року
стаття 4 контракту №1 від 26.06.2003 року
доповнена п. 4.2. та викладений у такій
редакції: у разі сплати покупцем
транспортних послуг, наданих на
території Польщі, Продавець компенсує
вартість таких послуг Покупцю на
підставі виставлених інвойсів.
Реквізити сторін зазначені такі: «Alpo
Александер Поланскі» та ТОВ «Альпо».
Підпис особи що підписала зі сторони Alpo
Александер Поланскі скріплено
печаткою з відтиском слова «Alpo».

Однак, контракт №1 був укладений між
Товариством та фірмою Альпо (Нєдорадз)
26.06.2003 року, 24 жовтня 2005 року
доповненнями №3 внесені зміни до нього
щодо назви Продавця на «Alpo Александер
Поланскі», відтиск печатки на даному
доповненні до контракту відмінний від
відтиску на контракті №1 від 26.06.2003 року
крім «Alpo» - «Alpo Aleksander Polanski».

Після зміни з жовтня 2005 року назви
контрагентом Товариства з «Alpo» на «Alpo
Aleksander Polanski», всі документи, в тому числі
доповнення до контракту №6 від 20.04.2007
року, № 7 від 3.04.2007 року, № 8 від 2.01.2009
року, №9 від 3.09.2009 року, а також
міжнародні товаротранспортні накладні
відправника Alpo Aleksander Polanski містять
відтиск печатки з новою назвою
контрагента - «Alpo Aleksander Polanski».

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що надані Товариством листи
від 25.01.2010 року, 5.10.2009 року, 10.02.2010 року та
від 16.11.2009 року, доповнення №6а від
21.04.2007 року до контракту №1 від 26.06.2003
року датовані після зміни назви
контрагента з «Alpo» на «Alpo Aleksander Polanski»,
виготовлені на бланку «Alpo» та містять
відтиск печатки «Alpo», а також реквізити
з назвою контрагента, який на той
період вже не існував.

Крім того, зазначені листи та
доповнення №6а від 21.04.2007 року до
контракту №1 від 26.06.2003 року не були
відображені у графі 44 відповідних ВМД
та не були надані Митниці при здійснені
перевірки.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду апеляційної інстанції
ухвалена з порушенням норм
матеріального права. Постанова
Тернопільського окружного
адміністративного суду повинна бути
залишена без змін, як така, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Тернопільської
митниці задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року скасувати, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 червня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Костенко М.І.