Справа № 810/3724/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року 810/3724/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - Гісунової Н.В.,

представника відповідача - Борисова
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

18 червня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна» (ТОВ
«АЛЖЕКО Україна», товариство) із
позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (ДПІ, Інспекція) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 21 лютого 2014 року.

Зазначали, що товариством сплачено
податок на додану вартість за
досліджуваною податковим органом
імпортною операцією та дотримано усіх
інших передумов для віднесення такої
суми до податкового кредиту, а у
подальшому - і для бюджетного
відшкодування від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту із
податку на додану вартість.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності та вимогам
чинного законодавства, у тому числі
Податкового кодексу України, в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 365988,00 грн. та
нарахування штрафних санкцій у сумі
182994,00 грн., просили визнати оскаржуване
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити. Пояснила, що у зв'язку із
тим, що митні платежі у випадку, який
розглядається, сплачувалися до моменту
подання митної декларації у порядку
передоплати, то зазначення у
платіжному дорученні іншого
призначення платежу, окрім як
передоплата за митне оформлення, було
неможливим.

Представник відповідача позову не
визнав, стверджував, у тому числі і в
письмових запереченнях, що виявлені у
ході перевірки порушення належним
чином відображені в Акті перевірки та є
достатньою підставою для прийняття
оскаржуваного повідомлення-рішення, у
зв'язку із чим просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші докази, зокрема
письмові, що містяться в матеріалах
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову і необхідність
його задоволення, виходячи із такого.

Так, у період з 3 лютого 2014 року по 7
лютого 2014 року на підприємстві було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку правомірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на
розрахунковий рахунок за листопад 2013
року.

За результатами перевірки складено Акт
№92/10-06-15-02-09/37739481 від 7 лютого 2014 року
(а.с.11-20), за висновками якого, на
переконання посадових осіб ДПІ,
товариством порушення положення
пункту 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за листопад 2013 року у розмірі
365988,00 грн.

Такі висновки податковим органом
зроблені у зв'язку із неможливістю
встановити факт оплати податку на
додану вартість згідно виписок банку, в
яких зазначено призначення платежу
«передплата за митне оформлення».
Також вказано на неможливість
підтвердження факту оплати платником
товарів.

На підставі вказаного Акта перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 21 лютого 2014
року № (а.с.10), яким товариству
«АЛЖЕКО Україна» зменшено суму
бюджетного відшкодування із податку на
додану вартість у розмірі 365988,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у сумі 182994,00
грн.

Зазначене повідомлення-рішення
оскаржувалось позивачем в порядку
адміністративного оскарження до
Головного управління Міндоходів у
Київській області та Міністерства
доходів і зборів України, за
результатами розгляду якими залишено
без змін (а.с.23-38).

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна» є
юридичною особою, зареєстроване
виконавчим комітетом Броварської
районної державної адміністрації
Київської області 24 червня 2011 року,
основний вид його діяльності -
будівництво житлових і нежитлових
будівель (а.с.59-60).

Судом встановлено, що з метою митного
оформлення імпортованого товару
(конструкцій будівельних збірних, з
чорних металів: адміністративно -
диспетчерського пункту для станції з
виробництва продуктів розділення
повітря - 1 шт., складається з 22 окремих
модульних конструкцій типу SX 1),
придбаного за зовнішньоекономічним
договором між ТОВ «АЛЖЕКО с.р.о.» та ТОВ
«АЛЖЕКО Україна» від 5 грудня 2011 року
№0512, 23 жовтня 2013 року позивачем до
митного органу подано митну декларацію
№100270000/2013/181856 (а.с.43-46).

На підтвердження сплати податку на
додану вартість при ввезенні названого
товару товариством надано банківську
виписку по рахунку за 17 жовтня 2013 року
(а.с.47) та платіжне доручення №2293 від 17
жовтня 2013 року (а.с.58). Як видно із таких
документів, ТОВ «АЛЖЕКО Україна»
перерахувало на рахунок Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
кошти у сумі 760000,00 грн., при цьому
призначення платежу вказано як
передоплата за митне оформлення митної
декларації. Відомості про таке
перерахування за митне оформлення
відображено і в бухгалтерському обліку
товариства у звіті по проводках за 2013
рік (а.с.70-72).

У судовому засіданні представник
відповідача наголошував на
неможливості встановлення факту
сплати податку на додану вартість
позивачем згідно вказаних банківської
виписки та платіжного доручення,
враховуючи зміст графи «Призначення
платежу».

При цьому із дослідженого примірника
митної декларації №100270000/2013/181856
вбачається наявність штампу митного
органу про завершення митного
оформлення пред'явленого для цього
товару на відповідній декларації. Крім
того, за даними цієї декларації сума
податку на додану вартість становить
582647,79 грн., мито - 138725,66 грн.

Також у судовому засіданні досліджено
Акт про звірення залишків сум коштів
передоплати на відповідному рахунку
митного органу між ТОВ «АЛЖЕКО
Україна» та Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів станом на 1 січня
2014 року (а.с.69), з якого вбачається, що
позивачем перераховано на рахунок
митного органу протягом 2013 року кошти у
сумі 3630953 грн., при цьому на 31 грудня 2013
року наявний залишок коштів
передоплати у сумі 53633,96 грн.

Крім того, на засвідчення факту оплати
імпортованого у жовтні 2013 року товару
представником ТОВ «АЛЖЕКО Україна»
подано завірені копії банківських
виписок по рахунку (а.с.73-74), платіжних
доручень в іноземній валюті (а.с.75-76),
інвойсу та митної декларації із
штампом відділу валютного контролю
відповідного уповноваженого на це
банку (а.с.77-78).

У податковій декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року
(а.с.39) позивачем відображено
податковий кредит у сумі 582648 грн. за
наслідками сплати податку на додану
вартість митним органам, а від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту задекларовано у розмірі 365988
грн.

Показники вказаної декларації
враховувалися під час складання
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2013 року (а.с.41-42), у
зв'язку із чим суму у 365988 грн. зазначено
як таку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

У силу пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно із пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Як передбачено у пункті 187.8 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань у
разі ввезення товарів на митну
територію України є дата подання
митної декларації для митного
оформлення.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

За нормами статті 201.12 Податкового
кодексу України у разі ввезення
товарів на митну територію України
документом, що посвідчує право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, вважається митна декларація,
оформлена відповідно до вимог
законодавства, яка підтверджує сплату
податку.

За правилами пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пункт 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України).

За визначенням у статті 74 Митного
кодексу України імпорт (випуск для
вільного обігу) - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари
після сплати всіх митних платежів,
встановлених законами України на
імпорт цих товарів, та виконання усіх
необхідних митних формальностей
випускаються для вільного обігу на
митній території України.

У відповідності із пунктом 27 частини
першої статті 4 Митного кодексу України
митні платежі: мито; акцизний податок
із ввезених на митну територію України
підакцизних товарів (продукції);
податок на додану вартість із ввезених
на митну територію України товарів
(продукції).

У силу положень частини першої статті
297 Митного кодексу України у разі
ввезення товарів на митну територію
України суми митних платежів,
нараховані органом доходів і зборів,
підлягають сплаті до Державного
бюджету України платником податків до
або на день подання органу доходів і
зборів митної декларації для митного
оформлення, крім випадків, якщо
відповідно до цього Кодексу товари
ввозяться на митну територію України
із звільненням від оподаткування
митними платежами.

Згідно із частиною п'ятою статті 255
Митного кодексу України митне
оформлення вважається завершеним
після виконання всіх митних
формальностей, визначених цим Кодексом
відповідно до заявленого митного
режиму, що засвідчується органом
доходів і зборів шляхом проставлення
відповідних митних забезпечень (у тому
числі за допомогою інформаційних
технологій), інших відміток на митній
декларації або документі, який
відповідно до законодавства її
замінює, а також на товаросупровідних
та товарно-транспортних документах у
разі їх подання на паперовому носії.

За приписами частини восьмої статті 264
Митного кодексу України з моменту
прийняття органом доходів і зборів
митної декларації вона є документом, що
засвідчує факти, які мають юридичне
значення, а декларант або уповноважена
ним особа несе відповідальність за
подання недостовірних відомостей,
наведених у цій декларації.

Як закріплено у частинах першій,
другій, четвертій статті 299 Митного
кодексу України сплата митних платежів
може здійснюватися із застосуванням
авансових платежів (передоплати).
Авансовими платежами (передоплатою) є
грошові кошти, внесені платником
податків за власним бажанням на
рахунки, відкриті на ім'я органів
доходів і зборів в органах, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, як
попереднє грошове забезпечення сплати
майбутніх митних платежів. Кошти
авансових платежів не вважаються
митними платежами, доки особа, яка
внесла такі платежі, не зробить
розпорядження про це органу доходів і
зборів та не будуть виконані
відповідні митні формальності. З
моменту початку виконання таких митних
формальностей кошти авансових
платежів у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають
використанню на будь-які інші цілі.
Після завершення митних формальностей
кошти у сумі, на яку зроблено
розпорядження, перераховуються
органом доходів і зборів до державного
бюджету. У разі відмови від завершення
митних формальностей сумі авансових
платежів, на яку зроблено
розпорядження, повертається статус
авансових платежів.

Виходячи із системного тлумачення
викладених положень Митного кодексу
України, суд констатує, що сплата
митних платежів, у томі числі і податку
на додану вартість, є обов'язковою
передумовою завершення митного
оформлення і випуску товару у вільний
обіг, що мало місце у випадку, який
розглядається.

Крім того, суд враховує і подані ТОВ
«АЛЖЕКО Україна» документи,
підтверджуючі сплату відповідного
податку на додану вартість, а також те,
що сплата митних платежів у цьому
випадку здійснювалась із
застосуванням авансових платежів.

Суд зазначає і те, що товариством
надано документи, підтверджуючі факт
оплати товару, ввезеного на територію
України за досліджуваною операцією.

За таких обставин суд вважає
встановленими факти як сплати
позивачем податку на додану вартість
за операцією по ввезенню на територію
України товару, оформленого за митною
декларацією №100270000/2013/181856, так і коштів
на рахунок контрагента за придбану
продукцію.

У той же час, доказів, які б позбавляли
товариство права на включення до
складу податкового кредиту податку на
додану вартість сплаченого при митному
оформленні відповідного товару і
подальшого бюджетного відшкодування
такого податку, - податковим органом не
надано.

Таким чином, доводи про завищення
позивачем суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за листопад 2013 року не знайшли
підтвердження у ході судового
розгляду.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Суд зважає на положення частини
третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
про те, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії) та
вважає, що у цьому випадку Інспекцією
його дотримано не було.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

Суд наголошує, що у цьому випадку
податковий орган не довів
правомірності оскаржуваного
повідомлення-рішення, як і факту
порушення позивачем положень
податкового законодавства, у зв'язку із
чим резюмує необхідність задоволення
позовних вимог.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн.
згідно платіжного доручення №2832 від 12
червня 2014 року, доказів понесення інших
судових витрат не надано.

Тому судові витрати щодо сплати
судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 21 лютого 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна»
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 10 липня 2014 р.