Справа № 826/20410/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицький Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полірест» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полірест» до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Полірест» з
питань дотримання податкового вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Квант-Ресурс
ТК» за період вересень 2012р. За
результатами перевірки складено Акт
від 20.08.2013 р. №360/26-54/22-01-10/32593522.

В Акті перевірки зазначено наступні
порушення: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134. пп. 138.1.1
п.138.1 ст.138, п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139.
п. 149.1 ст. 149 Податкового кодексу України
№ 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та
доповненнями), в результаті чого ТОВ
«Полірест» занижено суму податку на
прибуток підприємства, що підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету
всього на суму 196875,00 грн., в тому числі
за ІІІ квартал 2012 - 196875,00 грн.; п. 185.1 ст.
185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 п.
200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу
України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та
доповненнями), в результаті чого ТОВ
«Полірест» занижено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на суму 187500,00 грн., в тому числі
за вересень 2012 на суму ПДВ - 187500,00 грн.

Податковим органом на підставі Акту
перевірки прийняті податкові
повідомлення-рішення від 11.09.2013 року
№, яким за позивачем визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 246094,00 грн., та №,
яким за позивачем визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 234 375,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати вказані податкові
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції посилався
на те, що відповідачем надано суду
достатньо належних та допустимих
доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентами не
були спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентами у ході господарських
операцій, не відповідають вимогами
чинного законодавства чи взагалі
відсутні.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між Позивачем (Агент) та ТОВ
«Квант-Ресурс ТК» та ТОВ «Торгівельний
дім «Євротрубпласт» (Субагент) було
укладено Агентські Договори №01-САГ від
02.08.2012 року та №1-08-АГ від 01.08.2012 року.
Вказані договори є аналогічними за їх
предметом та умовами.

У відповідності до п. 1.1 - п. 1.2 Договору
№01-САГ та №1-08-АГ, «Агент» доручає, а
«Субагент» за винагороду забезпечує
пошук контрагентів на купівлю
поліетиленових труб та супутніх
товарів, що належать ТОВ «Торгівельний
дім «Євротрубпласт», а також
проведення попередніх переговорів з
приводу укладення договорів на
реалізацію продукції й узгодження
істотних умов договорів з потенційними
контрагентами.

Згідно п. 2.1 - п. 2.4 Договору №01-САГ та
№1-08-АГ, «Субагент» зобов'язаний:
здійснити переговори з ПОКУПЦЯМИ і
одержати від них письмове або
факсимільне підтвердження готовності
укласти договір на придбання продукції
на умовах зазначених у додатку до
даного Договору або безпосередньо
погоджених з «Агентом»; оформити акти
про приймання виконаних робіт і
передати їх для підписання «Агенту» та
«Принципалові», та ін.

Позивач зазначає, що зобов'язання
виконані належним чином та в повному
обсязі і в підтвердження виконаних
робіт надав наступні документи: Акти
виконаних робіт, в яких зазначено, що
зобов'язання по поставці труб Покупцю
було виконано; податкові накладні.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
надані суду вищезазначені документи не
засвідчені належним чином, та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
первинні документи (необхідність яких
була передбачена договорами), які
підтверджують виконання робіт, а саме:
протоколи переговорів, листи, довідки
про пророблену роботу, банківські
виписки, докази отримання (передачі)
вихідної інформації, необхідну для
виконання робіт, (назва товару, ціну,
умови й строки поставки), докази
укладання договорів з контрагентами та
докази про плати по укладеним
договорам, докази отримання (передачі)
товару (послуг), та ін.

Таким чином, позивачем не доведено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту.

Отже, враховуючи все вище наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що відомості про фактичне виконання
укладених договорів є недостовірні, а
документи, які підтверджують такі
відомості є наслідками укладення
фіктивних угод, а отже, судом першої
інстанції було правомірно відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Полірест»
- залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 лютого 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 11.07.2014
року.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.