Справа № 872/11557/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 рокусправа № 0870/9969/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року у справі №0870/9969/12 за позовом
Дочірнього підприємства „Запорізький
Облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства „Державної акціонерної
компанії „Автомобільні дороги
України" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Запорізький
Облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства „Державної акціонерної
компанії „Автомобільні дороги
України" (далі за текстом - ДП
„Запорізький Облавтодор" ВАТ
„Державної акціонерної компанії
„Автомобільні дороги України")
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби (далі за текстом - ДПІ
у Жовтневому районі м.Запоріжжя
Запорізької області ДПС), в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 19.04.2012 № про
визначення суми грошового зобов'язання
за платежем збір за забруднення
навколишнього природного середовища в
сумі 14310,00грн., за застосування сум
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3577,
50 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано як
неправомірне податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Жовтневому районі у м.
Запоріжжя Запорізької області ДПС №
від 19.04.2012 про визначення суми
грошового зобов'язання за платежем
збір за забруднення навколишнього
природного середовища в сумі 17887, 50 грн.
з них 14310,00 грн. основного платежу та 3577,
50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1
ст.197 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у Жовтневому
районі м.Запоріжжя Запорізької області
ДПС проведено планову виїзну перевірку
ДП „Запорізький Облавтодор" ВАТ
„Державної акціонерної компанії
„Автомобільні дороги України" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2011 валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2011.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №14/23-2/32025623 від 06.04.2012 року,
відповідно до висновків якого
підприємство у перевіряємий період не
обчислювало та не сплачувало суми
збору за забруднення навколишнього
природного середовища та екологічного
податку за розміщення відходів за
відпрацьовані люмінесцентні лампи. У
підприємства відсутні договори на
виконання робіт по збору та
перевезенню для подальшої утилізації
відпрацьованих люмінесцентних ламп,
також відсутні видані органами охорони
навколишнього природного середовища
дозволи на розміщення та ліміти на
утворення відходів. Також, перевіркою
встановлено порушення платником
податків: п.п.6.4 п.6 Інструкції „Про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища" і п.4 „Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору", що призвело до
заниження суми збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 2010 рік у розмірі 14310 грн., та
підпункту 240.1.3. пункту 240.1. статті 240,
підпункту 242.1.3 пункту 242.Г7 статті 242,
підпункту 249.6. пункту 249.1. статті 249
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суму
екологічного податку за 2011 рік у
розмірі 3375 грн. внаслідок зберігання та
накопичення на підприємстві
відпрацьованих люмінесцентних ламп.

На підставі зазначеного акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення, зокрема,
податкове повідомлення-рішення №
від 19 квітня 2012 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем за
забруднення навколишнього природного
середовища в розмірі 17887, 50 грн., в т.ч.
14310 грн. за основним платежем та 3577,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Перевіркою встановлено, що позивач у
перевіряємому періоді збір за
розміщення відпрацьованих
люмінесцентних ламп (зберігання та
накопичення) не нараховувало та не
сплачувало суму збору. Так, згідно
„Порядку встановлення нормативів
збору за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору" затвердженого Постановою
КМУ від 01.03.1999 року № 303 із змінами та
доповненнями. Так, відповідно даних
наданих позивачем в ході проведення
перевірки (дані журналу обліку
відпрацьованих люмінесцентних ламп)
встановлено накопичення та зберігання
на підприємстві не утилізованих
відпрацьованих люмінесцентних ламп у
звітних кварталах у кількості: 2
квартал 2010 року - 10 шт.; 3 квартал 2010 року
- 10 шт.; 4 квартал 2010 року - 5 шт. Також, в
ході проведення перевірки встановлено
відсутність у підприємства в звітний
період договору про виконання робіт по
збору та перевезенню для подальшої
утилізації відпрацьованих
люмінесцентних ламп, а також відсутні
дозволи на розміщення та ліміти на
утворення відходів.

Відповідно до ст. 44 Закону України „Про
охорону навколишнього середовища"
пункту 2 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища
стягнення цього збору, платниками
збору за забруднення навколишнього
природного середовища є суб'єкти
підприємницької діяльності, незалежно
від форм власності, включаючи філії,
відділення, які здійснюють викиди і
скиди забруднюючих речовин в
навколишнє середовище і розміщення
відходів.

Згідно з абзацами 7,19 Закону України
„Про відходи", розміщення відходів є
зберігання, тимчасове розміщення
відходів у спеціально відведених
місцях чи об'єктах (до їх утилізації або
видалення) захоронення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи об'єктах, до яких, згідно абзацу 16 ст.
1 цього Закону відносяться місця чи
об'єкти (місця розміщення відходів,
сховища, полігони, комплекси споруди,
ділянки надр, тощо), на використання
яких отримано дозвіл спеціально
уповноважених органів видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами.

Таким чином, якщо відходи не
розміщуються на території іх власника
(виробника), а передаються на
договірних засадах іншому власнику
(наприклад, спеціалізованому
підприємству), то дозволи на розміщення
цих відходів не встановлюються, ліміти
не видаються, і, і відповідно, збір за
розміщення відходів не справляється.

Підприємство, що накопичує
відпрацьовані люмінесцентні лампи до
моменту їх передачі спеціалізованому
підприємству за умови договору,
обов'язково повинно отримати дозвіл на
зберігання токсичних промислових
відходів згідно з постановою КМУ від
20.06.1995 № 440 „Про затвердження Порядку
одержання дозволу на виробництво,
зберігання, транспортування,
використання, захоронення, знищення та
утилізацію отруйних речовин, у тому
числі токсичних промислових відходів,
продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів".

Судом встановлено, що позивач не
здійснював розміщення відходів -
відпрацьованих люмінесцентних ламп, а
здійснювало їх зберігання до моменту
передачі спеціалізованим
підприємствам.

ДП „Запорізький Облавтодор" ВАТ
„Державної акціонерної компанії
„Автомобільні дороги України"
укладено договір № 041/2803-12 від 01.02.2012 з
ТОВ„НВП „Екотехпром", яке є
спеціалізованим підприємством у сфері
поводження з небезпечними відходами в
частині збирання, перевезення
зберігання небезпечних відходів на
підставі Ліцензії Міністерства
екології та природних ресурсів України
серія АГ №594645 від 12.07.2011. Так, згідно з
п.1.1 Договору ТОВ „НВП „Екотехпром"
бере на себе виконання робіт із
збирання, зберігання перевезення для
подальшої утилізації або видалення
відходів, а саме ламп ртутьмітських
(відповідний договір міститься в
матеріалах справи). Так, 30.03.2012
люмінесцентні лампи в кількості 40 штук
передані ТОВ „НВП „Екотехпром" для
подальшої утилізації або знешкодження,
акт приймання здачі робіт від 30.03.2012.

Отже, операції по тимчасовому
розміщенню відходів (до їх утилізації
чи видалення) не являються об'єктом
нарахування збору за забруднення
навколишнього природного середовища.
Таким чином, списання люмінесцентних
ламп в бухгалтерському обліку не є
операцією з розміщення відходів і
підприємство не повинно сплачувати
збір за розміщення відходів. Позивач не
має спеціально відведених місць для
розміщення відходів, отже не зміг
здійснювати розміщення відходів, у
зв'язку з чим передавав відходи
(списані люмінесцентні лампи)
спеціалізованій організації, що має
відповідну ліцензію - ТОВ „НВП
„Екотехпром".

Об'єктом обкладення збором за
забруднення навколишнього природного
середовища є, зокрема фактичні обсяги
розміщення відходів.

Під час судового розгляду справи
відповідачем не надано доказів на
підствердження факту розміщення
відходів позивачем. Крім того, в
матеріалах справи наявна копія
договору про утилізацію списаних
люмінесцентних ламп з підприємством,
що має відповідну ліцензію на цей вид
діяльності. В роз'ясненні Міністерства
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України (лист №
14-6/134), вказано, що якщо відходи не
розміщуються на території їх власника
(виробника), а передаються на
договірній основі іншому власнику
(спеціалізованому підприємству), то
дозвіл на розміщення цих відходів не
встановлюється, ліміти не видаються, та
відповідно, збір на розміщення
відходів не стягується. Підприємствам,
які мають договори (контракти) на
передачу відпрацьованих
люмінесцентних ламп спеціалізованим
підприємствам, дозволи на їх
розміщення не видаються, ліміти на їх
розміщення не встановлюються та збір
за забруднення навколишнього
природного середовища не стягується.

Спірні правовідносини врегулюванні
Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.1999р. № 303 „Про затвердження
Порядку встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору" та Інструкцією про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19 липня 1999 р.
№ 162/379, зареєстрованої Міністерстві
юстиції України 9 серпня 1999 р. за № 544/3837
(правовідносини, які існували до
31.12.2010р.).

Відповідно до п. 1 Порядку одержання
дозволу на виробництво, зберігання,
транспортування, використання,
захоронення, знищення та утилізацію
отруйних речовин, у тому числі
продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 червня 1995 р. № 440 (надалі - Порядок
про отримання дозволу), цей Порядок
визначає механізм одержання дозволу на
виробництво, зберігання,
транспортування, використання,
захоронення, знищення та утилізацію
отруйних речовин, у тому числі
продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів, перелік яких
наведено у додатку.

У відповідності до ч. 2 Порядку про
отримання дозволу суб'єкти
господарювання повинні одержати
дозвіл на виробництво, зберігання,
транспортування (крім транзиту, який
здійснюється відповідно до
міжнародних договорів України та
Закону України „Про перевезення
небезпечних вантажів"), використання,
захоронення, знищення та утилізацію
отруйних речовин, у тому числі
продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів (далі - дозвіл). Без
відповідного дозволу провадження
зазначеної діяльності забороняється. У
разі виробництва, зберігання,
транспортування, використання,
захоронення, знищення та утилізації
отруйних речовин суб'єкти
господарювання зобов'язані
дотримувати норми, які гарантують
безпеку для здоров'я населення та
навколишнього природного середовища.

Враховуючи наведене, порядок отримання
дозволу передбачений для суб'єкта
господарювання, який саме виробляє,
зберігає, транспортує, використовує,
захоронює, знищує та утилізує отруйні
речовини, тобто такий суб'єкт або веде
господарську діяльність, або надає
послуги по утилізації отруйних
речовин.

Таким чином, дозволи на виробництво,
зберігання, транспортування,
використання, захоронення, знищення та
утилізацію отруйних речовин, у тому
числі продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів видаються
спеціально визначеному суб'єкту
господарювання - суб'єкту, який
здійснює господарську діяльність,
пов'язану із виробництвом, зберіганням,
транспортуванням, використанням,
захороненням, знищенням та утилізацією
отруйних речовин.

Відповідно до п. 2 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.1999 № 303 (чинний на момент
виникнення спірних правовідносин),
збір за забруднення навколишнього
природного середовища справляється за
розміщення відходів.

Згідно з п. 2.1 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19 липня 1999 р.
№ 162/379, зареєстрованої Міністерстві
юстиції України 9 серпня 1999 р. за № 544/3837
(чинна на момент виникнення спірних
правовідносин), платниками збору є
суб'єкти господарювання незалежно від
форм власності, юридичні особи, що не
здійснюють господарської
(підприємницької) діяльності; бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи і організації, постійні
представництва нерезидентів, які
зареєстровані в Україні, або
нерезиденти, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів.

Відповідно до п. 2.3. зазначеної
Інструкції територіальні органи
Мінприроди України до 1 грудня року, що
передує звітному, подають до органів
державної податкової служби перелік
підприємств, установ, організацій,
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності, яким в установленому
порядку видано дозволи на викиди,
спеціальне водокористування та
розміщення відходів, а також
направляють зміни до переліку до 30
числа місяця, наступного за кварталом,
у якому вони виникли, за формою,
наведеною в додатку 1 до Інструкції.

Враховуючи зазначене, дозволи на
розміщення відходів видаються тільки
спеціалізованому підприємству, яке
здійснює господарську діяльність з
розміщення та утилізації відходів, а
також підтверджує той факт, що
платником збору є це спеціалізоване
підприємство, яке здійснює
господарську діяльність з розміщення
та утилізації відходів.

Таким чином, лише в сукупності
зазначених норм, можна визначити: хто є
платником збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
частині розміщення відходів та хто є
платником податку в частині розміщення
відходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
відходи" наведені нижче основні
терміни вживаються в такому значенні:
відходи - будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення; зберігання відходів -
тимчасове розміщення відходів у
спеціально відведених місцях чи
об'єктах (до їх утилізації чи
видалення); спеціально відведені місця
чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця
розміщення відходів, сховища, полігони,
комплекси, споруди, ділянки надр тощо),
на використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами; розміщення
відходів - зберігання та захоронення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи об'єктах.

Враховуючи наведене, платниками збору
за забруднення (екологічного податку) є
особи, які здійснюють розміщення
відходів у спеціально відведених для
цього місцях чи на об'єктах, на
використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері поводження з відходами.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення,дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на те, що під час судового
розгляду справи відповідачем не було
доведено правомірності прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення, що зумовлює
висновок про необґрунтованість
визначення платнику податків
додаткових податкових зобов'язань і, як
наслідок, наявність факту порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
позивачем, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року у справі №0870/9969/12 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров