Справа № 820/6701/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.Справа № 820/6701/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області Радіонова
Олександра Сергійовича на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014р.
по справі № 820/6701/14

за позовом ОСОБА_2

до Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області ,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області Радіонова
Олександра Сергійовича

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2)
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області (далі по тексту
-відповідач, РС ХРУЮ Харківської
області), державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області Радіонова
Олександра Сергійовича (далі по тексту
- відповідач 2, державний реєстратор
прав на нерухоме майно РС ХРУЮ
Харківської області Радіонов О.С.) в
якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області від 14.03.2014
р. № 11622981 про відмову ОСОБА_2 в
реєстрації права власності на житловий
будинок, що розташований: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці за кадастровим
номером :02:002:0183;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Харківського районного управління
юстиції Харківської області
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок, що
розташований: АДРЕСА_1 на земельній
ділянці за кадастровим номером
:02:002:0183.

- стягнути з Державного Бюджету України
на його користь понесені судові
витрати в сумі 73,08 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014р. по
справі № 820/6701/14 адміністративний
позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області Радіонова
Олександра Сергійовича про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії -
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області від 14.03.2014
р. № 11622981 про відмову ОСОБА_2 в
реєстрації права власності на житловий
будинок, що розташований: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці за кадастровим
номером :02:002:0183.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Харківського районного управління
юстиції Харківської області здійснити
дії щодо державної реєстрації за
ОСОБА_2 права власності на житловий
будинок, що розташований: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці за кадастровим
номером :02:002:0183.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судові витрати у
розмірі 36,55 грн.

Відповідач 2, державний реєстратор прав
на нерухоме майно РС ХРУЮ Харківської
області Радіонов О.С., не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014р. по
справі № 820/6701/14 скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі, а також його
представник у судовому засіданні
зазначив, що з наданих позивачем
документів, необхідних для реєстрації
права власності на житловий будинок
вбачалося, що ним побудований житловий
будинок на землях, яка надана для
ведення особистого селянського
господарства. Зазначив, що будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
з видом використання для ведення
особистого селянського господарства
не допускається без зміни цільового
призначення земельної ділянки. Звертає
увагу на те, що документів, які б
підтверджували надання земельної
ділянки для будівництва та
експлуатації житлового будинку
позивачем не надавались, у зв`язку з
чим, державним реєстратором було
відмовлено у реєстрації прав та їх
обтяжень. Вказав на те, що використання
позивачем земельної ділянки за
цільовим призначенням судом першої
інстанції не встановлено, не надано
належної оцінки з нормативно-правовим
обґрунтуванням необхідності зміни
цільового призначення вказаної
земельної ділянки у зв`язку з
будівництвом житлового будинку. Також,
зазначив, що розгляд документів
поданих до реєстрації віднесено до
компетенції державного реєстратора
прав на нерухоме майно, тому позовні
вимоги щодо зобов`язання Реєстраційну
службу Харківського районного
управління юстиції Харківської
області зареєструвати право власності
на нерухоме майно є формою втручання у
повноваження державного реєстратора
Реєстраційної служби. З огляду на
викладене, вважає, що позивачем не
надано до суду доказів того, що діями
державного реєстратора порушено його
права, а можливість будівництва
житлових будинків на земельних
ділянках для ведення особистого
селянського господарства не
передбачена чинним законодавством
України.

Позивач в судове засідання не прибув,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що позивач по справі належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
адміністративну справу без участі
позивача.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
позивач на підставі договору
купівлі-продажу від 15.12.2007 р. та згідно
державного акту про право власності
серії ЯЕ № 497393 від 23.06.2009 р. є власником
земельної ділянки площею 2.0700 га за
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована на території Русько -
Тишківської сільської ради
Харківського району Харківської
області (кадастровий номер
:02:002:0183) (а.с. 10).

У 2010 році на цій земельній ділянці
позивач збудував індивідуальний
(садибний) житловий будинок з
господарською будівлею та спорудами, а
саме: житловий будинок літ. «А-1», ґанок
літ. «а», навіс літ. «а1», вбиральня літ.
«У», зливна яма літ. «Я», свердловина
літ. «К», загальною площею 66,5 кв. м.

Будинок є завершеним та зданим в
експлуатацію, що підтверджується
технічним паспортом, виданим КП
«Харківським районним бюро технічної
інвентаризації» 18.09.2013 р.
(інвентаризаційна справа № 797),
декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації, виданою Інспекцією ДАБК
у Харківській області 28.11.2013 р. (а.с. 11,
12-15)

Рішенням Русько - Тишківської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 24.09.2013 р.
вищевказаній земельній ділянці та
будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.
16).

Позивачем 25.02.2014 р. до Реєстраційної
служби Харківського районного
управління юстиції Харківської
області була подана заява про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці за
кадастровим номером :02:002:0183. Разом
із заявою також були надані документи:
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ 497393 від 23.06.2009
р., копія рішення Русько-Тишківської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 24.09.2013 р. про
присвоєння поштової адреси, технічний
паспорт на будинок від 18.09.2013 р.,
декларація про готовність об'єкта до
експлуатації від 28.11.2013 р., копія
паспорту ОСОБА_2, довідка з Державного
реєстру фізичних осіб з
ідентифікаційним номером облікової
картки позивача (а.с. 33-53).

Державний реєстратор, розглянувши
вказану заяву позивача разом з
доданими до неї документами, 14.03.2014 р.
виніс рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 11622981,
яким позивачу відмовлено у державній
реєстрації права власності на
вищевказаний житловий будинок,
оскільки подані для проведення
державної реєстрації прав документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»). На
думку державного реєстратора, заявлене
позивачем право суперечить главі 5 та
статті 211 Земельного кодексу України,
цільовому призначенню земельної
ділянки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області від 14.03.2014 р.
позивач звернувся до суду про його
скасування та зобов'язання
Реєстраційну службу Харківського
районного управління юстиції
Харківської області зареєструвати за
ним право власності на житловий
будинок, що розташований: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці за кадастровим
номером :02:002:0183.

Відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог щодо зобов`язання
відповідача зареєструвати право
власності, суд першої інстанції
виходив з того, що, суд не може
перебирати на себе функції суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій і
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта
та зобов'язувати його приймати рішення,
які входять до його компетенції

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправним та скасування
рішення Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області від 14.03.2014
р. № 11622981 про відмову позивачу в
реєстрації права власності на житловий
будинок та зобов'язання Реєстраційну
службу Харківського районного
управління юстиції Харківської
області здійснити дії щодо державної
реєстрації за ОСОБА_2 права власності
на вказаний житловий будинок, суд
першої інстанції виходив з
незаконності дій відповідача щодо
відмови в реєстрації права власності.

Так, судом першої інстанції зазначено,
що позивачем до Реєстраційної служби
була подана заява про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок разом з усіма необхідними
документами, які відповідають вимогам
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень. Крім того, законом
позивачу не забороняється зводити на
його власній земельній ділянці
сільськогосподарського призначення
жилий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог,
враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що фактичною підставою для
відмови позивачу у реєстрації права
власності слугував висновок
відповідача про те, що чинним
законодавством України не передбачена
можливість будівництва житлових
будинків на земельних ділянках для
ведення особистого селянського
господарства. Крім того, зазначив що
документів, які б підтверджували
надання земельної ділянки для
будівництва та експлуатації житлового
будинку позивачем не надавались.
Вказав на невідповідність наданих
документів вимогам Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та його обтяжень".
Вважає, що державним реєстратором було
обґрунтовано та правомірно відмовлено
позивачу у державній реєстрації права
власності на вищевказаний житловий
будинок та винесено оскаржуване
рішення від 14.03.2014 р. № 11622981.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача хибними, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2. Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та його обтяжень" від
01.07.2004 р. № 1952-IV (далі-Закон № 1952-IV),
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1952-IV
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

У відповідності до ст. 5 Закону № 1952-IV, у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення. Якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №
1952-IV, державний реєстратор, зокрема,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, зокрема, державних актів
на право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом.

Статтями 16, 17 Закону № 1952-IV зазначено
про обов'язковість подання документів
разом із заявою про реєстрацію прав та
їх обтяжень.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, визначає Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р.
№ 868 (далі - Порядок).

Пунктами 13, 36, 37, 38, 49 Порядку визначено,
що заявник подає разом із заявою
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для державної
реєстрації прав документи, визначені
цим Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є,
зокрема, державний акт на право
приватної власності на землю,
державний акт на право власності на
землю, державний акт на право власності
на земельну ділянку або державний акт
на право постійного користування
землею.

Для проведення державної реєстрації
речових прав заявник, крім документа,
що підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, подає копію документа, що
посвідчує його особу (крім документа,
що посвідчує посадову особу органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування).

У разі подання заяви особисто
заінтересованою особою, крім
документа, що зазначений в абзаці
першому цього пункту, подається копія
реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб -
платників податків (далі -
реєстраційний номер облікової картки
платника податку).

Для проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник подає: документ, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на земельну ділянку;
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта; технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна; документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

Стаття 24 Закону № 1952-IV містить
виключний перелік підстав, за
наявності яких державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.24 Закону № 1952-IV,
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, позивачем до Реєстраційної
служби була подана заява про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок, а також надані наступні
документи: державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
497393 від 23.06.2009 р., копія рішення
Русько-Тишківської сільської ради
Харківського району Харківської
області від 24.09.2013 р. про присвоєння
поштової адреси, технічний паспорт на
будинок від 18.09.2013 р., декларація про
готовність об'єкта до експлуатації від
28.11.2013 р., копія паспорту ОСОБА_2, довідка
з Державного реєстру фізичних осіб з
ідентифікаційним номером облікової
картки позивача.

Таким чином, колегія суддів вказує на
те, що позивачем, у відповідності до
вимог чинного законодавства подано
документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку; документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна; документ, що підтверджує
присвоєння об'єкту нерухомого майна
адреси.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відповідність наданих
відповідачу документів для проведення
державної реєстрації права власності
вимогам Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ОСОБА_2 були надані всі
необхідні документи для проведення
реєстрації права власності на нерухоме
майно, а у державного реєстратора були
відсутні підстави для відмови у
державній реєстрації прав передбачені
ст. 24 Закону.

Крім того, колегія суддів вказує на
відповідність заявленого права та
поданих документів главі 5, статті 211
Земельного кодексу України з огляду на
наступне.

Глава 5 Земельного кодексу України
визначає характер, особливості, обсяг
прав та коло суб'єктів
землекористування по землям
сільськогосподарського призначення.

Землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей (ч. 1 ст. 22 ЗК
України).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування, зокрема,
громадянам - для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва (ч.
3 ст. 22 ЗК України).

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 33 ЗК України,
громадяни України можуть мати на праві
власності та орендувати земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства.
Використання земель особистого
селянського господарства здійснюється
відповідно до закону.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
особисте селянське господарство" від
15.05.2003 р. № 742-IV (далі - Закон № 742-IV),
особисте селянське господарство - це
господарська діяльність, яка
проводиться без створення юридичної
особи фізичною особою індивідуально
або особами, які перебувають у сімейних
чи родинних відносинах і спільно
проживають, з метою задоволення
особистих потреб шляхом виробництва,
переробки і споживання
сільськогосподарської продукції,
реалізації її надлишків та надання
послуг з використанням майна
особистого селянського господарства, у
тому числі й у сфері сільського
зеленого туризму. Члени особистого
селянського господарства здійснюють
діяльність на свій розсуд і ризик у
межах встановленого правового
господарського порядку, дотримуючись
вимог цього Закону, законів України,
інших нормативно-правових актів.
Діяльність, пов'язана з веденням
особистого селянського господарства,
не відноситься до підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону № 742-IV, до
майна, яке використовується для
ведення особистого селянського
господарства, належать жилі будинки,
господарські будівлі та споруди,
сільськогосподарська техніка,
інвентар та обладнання, транспортні
засоби, сільськогосподарські та
свійські тварини і птиця, бджолосім'ї,
багаторічні насадження, вироблена
сільськогосподарська продукція,
продукти її переробки та інше майно,
набуте у власність членами
господарства в установленому
законодавством порядку.

З огляду на вказану норму колегія
суддів вказує на те, що законом
дозволено використовувати жилі
будинки для ведення особистого
селянського господарства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
державний реєстратор не наділений
повноваженнями вирішувати, дотримано
чи не дотримано позивачем режиму
цільового використання землі, виходячи
зі змісту статей 187, 188 ЗК України,
статей 8, 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Зокрема, матеріали справи містять
інформаційний лист виконавчого
комітету Русько-Тишківської сільської
ради, зі змісту якого вбачається, що
12.01.2010 року позивачем було повідомлено
Русько-Тишківську сільську раду про
початок будівництва житлового будинку,
який знаходиться на земельній ділянці
згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку Серія ЯЕ
№497393 від 23.06.2009 р. за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що доказів незгоди
Русько-Тишківської сільської ради із
початком будівництва зазначеного
житлового будинку матеріали справи не
містять.

Отже, колегія суддів вказує на
відсутність заперечень
Русько-Тишківської сільської ради щодо
початку будівництва житлового будинку,
який знаходиться на земельній ділянці
згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку Серія ЯЕ
№497393 від 23.06.2009 р.

Крім того, 24.09.2013 р. Русько-Тишківською
сільською радою Харківського району
Харківської області прийнято рішення
щодо присвоєння поштової адреси
вищезазначеному житловому будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
були надані необхідні документи для
проведення реєстрації права власності
на нерухоме майно, що відповідають
вимогам чинного законодавства та
відхиляє твердження відповідача про
те, що подані для проведення державної
реєстрації прав документи не
відповідають вимогам Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», а
заявлене позивачем право суперечить
главі 5 та статті 211 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
Державний реєстратор при прийнятті
рішення про відмову позивачу у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 11622981, діяв не на підставі та
не у спосіб, що передбачені чинним
законодавством України, без дотримання
вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області Радіонова
Олександра Сергійовича залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2014р. по
справі № 820/6701/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С. Повний
текст ухвали виготовлений 08.07.2014 р.