Справа № 2а-6900/11
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-6900/11
Головуючий у 1-й інстанції: Закаблук
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Кагарлицькому районі
Київської області на постанову
Кагарлицького районного суду
Київської області від 09 серпня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 09 серпня 2011
року позов задоволено. Визнано
незаконною бездіяльність відповідача
та стягнуто на користь позивача
щомісячну державну соціальну допомогу,
як дитині війни з 05.10.2010 року включно.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Відповідно до п.4 ч. 8 ст.183-2 КАС України
апеляційні скарги у справах,
передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 цієї
статті, розглядаються апеляційними
судами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова суду
- зміні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КАС України,
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни має розраховуватися з
урахуванням її підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком, згідно зі
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», у відповідності до
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування».

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач має статус дитини війни, що
підтверджується копією посвідчення.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», особам,
які належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01.01.2006 року
нараховується та виплачується
щомісячне підвищення до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у ст. 28 Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно з якою мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

При цьому, розмір прожиткового
мінімуму для таких осіб щорічно
встановлюється Законом України «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30 % від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
вищезазначеного Закону, відповідачем
не здійснено.

Водночас, всупереч ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», позивачу щомісячне підвищення
до пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

Разом з тим, з огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач
неправомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі,
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, апеляційна інстанція
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок доплати до пенсії
у розмірі, передбаченому Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Однак, судова колегія вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції щодо визначення періоду
задоволення позовних вимог без
зазначення кінцевої дати, з огляду на
наступне.

Так, суд першої інстанції задовольнив
адміністративний позов, не врахувавши
при цьому приписів Постанови Кабінету
Міністрів України «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» від
06.07.2011 року № 745.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
на виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято Постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, до набрання чинності зазначеною
Постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, застосуванню
підлягають положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Таким чином, з 23 липня 2011 року
правомірність дій суб'єктів владних
повноважень у зазначених категоріях
справ необхідно перевіряти на
відповідність вимогам Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» та Постанови Кабінету Міністрів
України від 06 липня 2011 року № 745.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне, змінити постанову
суду першої інстанції, зазначивши в
абзаці третьому резолютивної частини
рішення кінцеву дату задоволення
позовних вимог - «по 22.07.2011 року».

З огляду на це, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постанова суду першої інстанції
підлягає зміні шляхом зазначення в
абзаці третьому резолютивної частини
рішення кінцеву дату задоволення
позовних вимог - «по 22.07.2011 року».

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 183-2, 198, 201, 205,207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 09 серпня 2011
року - змінити, зазначивши в абзаці
третьому резолютивної частини рішення
кінцеву дату задоволення позовних
вимог - «по 22.07.2011 року».

У решті постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 09
серпня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Епель О.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.