Справа № 2а-7321/09/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/800/28305/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 року по справі №2а-7321/09/1370 за
позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі міста Львова,
Державної податкової інспекції у місті
Львові про скасування рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року позивач звернувся
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова про скасування рішень
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 14.04.2009 року, яким
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 35162,75 грн. та №
від 14.04.2009 року, яким застосовано
штрафні (фінансові) санкції на суму 320,00
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 року
позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову з мотивів
необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками Державної
податкової інспекції у м. Львові на
підставі направлення № 402/23-8 від 27
березня 2009 року проведено планову
виїзну перевірку позивача.

За результатами планової перевірки
встановлено наступні порушення: 1)
невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті, в розмірі 7032,55 грн.; 2) відсутність
на видному для огляду місці торгового
патенту, чим порушено п.13 ст.3 Закону від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон №
265/95-ВР) та ч.1 ст.7 Закону України від
23.03.1996 року № 98/96-ВР «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» (далі - Закон № 98/96-ВР).

На підставі висновків перевірки ДПІ
прийнято спірні рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
спірні рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій прийняті
податковим органом безпідставно.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову, виходив з того,
що наявність в діях позивача вказаних
порушень підтверджується обставинами
справи.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 265/95-ВР
контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону
здійснюють органи державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством
України.

На час проведення спірної перевірки
підстави та порядок проведення
органами державної податкової служби
планових і позапланових виїзних
перевірок визначалися ст. 111 Закону
України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про
державну податкову службу в Україні»
(далі - Закон №509-XII).

Згідно із ч. 7 ст. 111 Закону №509-XII
позаплановими перевірками вважаються
також перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених,
зокрема Законом України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Відповідно до ч. 8 ст. 111 Закону
№509-XII позапланова виїзна перевірка
здійснюється на підставі виникнення
обставин, викладених у цій статті, за
рішенням керівника податкового органу,
яке оформляється наказом.

Враховуючи наведене, податковий орган
в межах повноважень, визначених
Законом № 265/95-ВР, мав право провести
позапланову перевірку за рішенням
керівника податкового органу, яке
оформляється наказом.

Статтею 112 Законом №509-XII
встановлено, що посадові особи органу
державної податкової служби вправі
приступити до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим та іншими законами
України, та за умови надання платнику
податків під розписку направлення на
перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової перевірки.

При цьому абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 112 Закону
№509-XII визначено, що ненадання цих
документів платнику податків або їх
надання з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, є підставою для недопущення
посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки.

Як вбачається зі встановлених
судами попередніх інстанцій обставин,
перевірка дотримання позивачем вимог
Закону № 265/95-ВР фактично була
проведена, про що складено відповідний
акт та прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій,
тобто, посадові особи органу державної
податкової служби були допущені до
проведення перевірки, в ході якої
виявили порушення.

Тому, недотримання податковим
органом певних вимог законодавства при
призначенні та проведенні перевірки не
може бути самостійною підставою для
скасування рішення про застосування до
суб'єкта господарювання штрафних
(фінансових) санкцій за допущене
порушення. Так само дотримання
податковим органом процедури
проведення перевірки само собою не
свідчить про правильність
зафіксованих в акті перевірки обставин
та правомірність прийнятого рішення.

Враховуючи наведене, при вирішенні
даної справи судам необхідно було
надати правову оцінку зафіксованому
актом перевірки порушенню позивачем
вимог п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та
правомірності застосування податковим
органом до позивача штрафних
(фінансових) санкцій на підставі ст. 22
цього Закону.

Крім того, в процесі розгляду даної
справи судами не було витребувано та
досліджено належних доказів, а також
пояснень відповідальних осіб, з метою
підтвердження, або спростування
доводів позивача щодо періоду та
обсягу вчинення останнім порушень
правил здійснення господарської
діяльності у межах спірних
правовідносин.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 року
по справі №2а-7321/09/1370 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.