Справа № 642/83/14-а
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 642/83/14-а
Провадження № 2а/642/49/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді
Вікторова В.В.,

за участю секретаря
Сластінової Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці
Міндоходів, заступника начальника
Харківської митниці Міндоходів -
начальника управління БК та МП
Коваленко Володимира Михайловича про
скасування постанови в справі про
порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до
Ленінського районного суду м. Харкова з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати постанову в справі
про порушення митних правил № 729/80700/13
від 31 жовтня 2013 року заступника
начальника Харківської митниці
Міндоходів - начальника управління БК
та МП Коваленка Володимира
Михайловича, копія якої була
направлена поштою, ОСОБА_1 визнаний
винним у вчиненні порушення митних
правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного
кодексу України, накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу розміром 500 (п'ятсот)
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що складає суму 8500 (вісім
тисяч п'ятсот) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що ним перевищено
строк транзитного перевезення
транспортного засобу внаслідок
протиправних дій третіх осіб
(посадових осіб Сумської митниці
Міндоходів). Крім того, в своєму позові
ОСОБА_1 також зазначає, що 05.07.2012 у
відношенні нього був складений
протокол про порушення митних правил №
553/80700/12 за ознаками порушення митних
правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК
України. Постановою Київського
районного суду м. Харкова від 04.10.2012 по
справі №2018/14858/2012, н/п 3/2018/5337/2012
провадження по справі закрито за
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
порушення митних правил, передбаченого
ч.1 ст. 471 МК України. Постановою
Апеляційного суду Харківської області
від 14.11.2012 по адміністративній справі №
33/2090/703/2012 зазначена вище постанова
Київського районного суду м. Харкова
від 04.10.2012 була залишена без змін.
Позивач вважає, що зазначеними
судовими рішеннями констатовано, що
ОСОБА_1 правомірно обрав для себе
спрощену форму проходження митного
контролю «зелений коридор» і має право
володіти і користуватись автомобілем
марки «Mercedes Benz 300», реєстраційний знак
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, на території
України протягом одного року в митному
режимі «тимчасове ввезення» як
транспортним засобом комерційного
призначення, однак посадові особи
Харківської митниці Міндоходів
безпідставно не взяли до уваги
зазначені судові рішення та змусили
його обрати митний режим «транзит».

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 14 лютого 2014 року
вищевказаний позов був повернутий
позивачу як неподаний.

Ухвалою колегії суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2014 року вищевказану ухвалу
скасовано та справу направлено до суду
для продовження розгляду зі стадії
відкриття провадженя у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 08 травня 2014 року
провадження за вищевказаним позовом
було відкрито.

Судом у якості співвідповідача було
залучено заступника начальника
Харківської митниці Міндоходів -
начальника управління БК та МП
Коваленко Володимира Михайловича

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 позов
підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
ньому.

Представник відповідача Харківської
митниці Міндоходів - Левченко В.В. позов
не визнала, заперечувала проти його
задоволення, посилаючись на обставини,
викладені у письмових запереченнях,
які містяться в матеріалах справи (а.с.
61-66).

Представник відповідача заступника
начальника Харківської митниці
Міндоходів - начальника управління БК
та МП Коваленко В.М. - Поденко К.М. в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову. Пояснив, що
постанова в справі про порушення
митних правил № 729/80700/13 від 31 жовтня 2013
року винесена на підставі протоколу
про порушення митних правил № 729/80700/13
від 18.09.2013 року, винесена вірно.
Зазначив також, що до протоколу на
окремому аркуші долучались пояснення
правопорушника ОСОБА_1, в яких він
самостійно зазначив, що вину у скоєному
правопорушення він визнає у повному
обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, а
також дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає залишенню без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до матеріалів справи, судом
встановлено, що 18.09.2013 до зони митного
контролю МАПП «Гоптівка» в напрямку
руху з України до РФ в'їхав автомобіль
марки «Mercedes Benz 300», ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням громадянина
України ОСОБА_1.

Формою проходження митного контролю
ОСОБА_1 обрав коридор (смугу) спрощеного
митного контролю «зелений коридор». На
підставі аналізу й оцінки ризиків
вищевказаний автомобіль був
переведений на смугу руху «червоний
коридор» для проведення митного
огляду.

Для здійснення митного контролю гр.
України ОСОБА_1 надав паспорт
громадянина України серії НОМЕР_3,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4 на UAB RENUS
INVEST, зареєстрованого в Литві, доручення
на керування від UAB RENUS INVEST (Литва).

Згідно бази даних «Інспектор - 2006»
вищевказаний транспортний засіб був
ввезений на митну територію України
20.06.2013 через митний пост «Гоптівка»
Харківської митниці Міндоходів
громадянином України ОСОБА_1 в митному
режимі «транзит».

Згідно частини 1 статті 90 МК України
транзит - це митний режим, відповідно до
якого товари та/або транспортні засоби
комерційного призначення
переміщуються під митним контролем між
двома органами доходів і зборів або в
межах зони діяльності одного органу
доходів і зборів без будь-якого
використання цих товарів, без сплати
митних платежів та без застосування
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України для
автомобільного транспорту встановлено
строк транзитного перевезення 10 діб (у
разі переміщення в зоні діяльності
одного органу доходів і зборів - 5 діб).
Гр. ОСОБА_1 надав зобов'язання вивезти
автомобіль у термін до 29.06.2013, про що
свідчать відомості, зазначені в митній
декларації для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності та скріплені його особистим
підписом.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України
перевищення встановленого статтею 95
цього Кодексу строку доставки товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, митних або інших
документів на ці товари більше ніж на
десять діб, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі п'ятисот
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Долучені позивачем до позову копія
контрольного талону та копія листа
Сумської митниці Міндоходів від 16.07.2013
№ 7.1/1.1-11.1/926-П-11 не є належними та
допустимими доказами правомірності
заявленої позивачем вимоги в розумінні
ст. 70 КАС України, оскільки вказані
документи не підтверджують наявності
будь-якої заборони гр. ОСОБА_1 на
вивезення автомобіля марки «MERCEDES BENZ»
реєстраційний номер НОМЕР_2, та взагалі
не підтверджують факту перебування
його на території пункту пропуску
«Велика Писарівка». Крім того, в
поясненнях від 18.09.2013, наданих
працівникам митниці під час складання
протоколу про порушення митних правил,
ОСОБА_1 вказав, що після ввезення
автомобіля на територію України через
декілька днів він зламався. Повідомити
працівників Харківської митниці
Міндоходів про поломку автомобіля він
забув. Вину визнав (а.с. 71).

В судовому засіданні позивач
підтвердив, що після ввезення на митну
територію України автомобіль марки
«MERCEDES BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_2
зламався.

Суд також вважає що постанова
Київського районного суду м. Харкова
від 04.10.2012 по справі №2018/14858/2012, н/п
3/2018/5337/2012 та постанова Апеляційного
суду Харківської області від 14.11.2012 по
адміністративній справі №33/2090/703/2012, на
які позивач посилається як на доказ
правомірності своїх дій, не
спростовують наявності порушення
митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470
МК України в діях гр. ОСОБА_1

Як встановлено зазначеними судовими
рішеннями автомобіль марки «MERCEDES BENZ»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_1 був тимчасово
ввезений на митну територію України 27
травня 2012 року через пункт пропуску
«Платонове-Гоянул Ноу» Південної
митниці. Згідно із ч. 1 ст. 112 МК України
митний режим тимчасового ввезення
завершується шляхом реекспорту
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, поміщених у
цей митний режим, або шляхом поміщення
їх в інший митний режим, що
допускається цим Кодексом, а також у
випадках, передбачених частиною
третьою цієї статті. А отже, враховуючи
той факт, що 20.06.2013 гр. ОСОБА_1 в'їжджав на
митну територію України з Російської
Федерації вбачається, що митний режим
тимчасового ввезення відносно
автомобіля марки «MERCEDES BENZ»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, про який
ведеться мова в вищезазначених судових
рішеннях станом на 20.06.2013 був
завершений. Про це також свідчать,
відомості зазначені в митній
декларації для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності, поданій гр. ОСОБА_1 в момент
перетину митного кордону України 20.06.2013
Харківській митниці Міндоходів, та
згідно якої 20.06.2013 автомобіль марки
«MERCEDES BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2
ввезений на митну територію України в
митному режимі «транзит».

Суд також не бере до уваги доводи
позивача про те, що постанова
Київського районного суду м. Харкова
від 04.10.2012 по справі №2018/14858/2012, н/п
3/2018/5337/2012 та постанова Апеляційного
суду Харківської області від 14.11.2012 по
адміністративній справі №33/2090/703/2012
надавали йому право переміщувати 20.06.2013
автомобіль марки «MERCEDES BENZ»,
реєстраційний номер НОМЕР_2 через
митний кордон України в митному режимі
«тимчасового ввезення» як
транспортний засіб комерційного
призначення, виходячи з наступних
обставин.

Поняття транспортного засобу
комерційного призначення та
транспортних засобів особистого
користування наведені у статті 4 МК
України.

Так згідно п. 59 ч.1 ст. 4 МК України до
транспортних засобів комерційного
призначення відноситься будь-яке судно
(у тому числі самохідні та несамохідні
ліхтери та баржі, а також судна на
підводних крилах), судно на повітряній
подушці, повітряне судно,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування осіб або
для платного чи безоплатного
промислового чи комерційного
транспортування товарів разом з їхніми
звичайними запасними частинами,
приладдям та устаткуванням, а також
мастилами та паливом, що містяться в
їхніх звичайних баках упродовж їхнього
транспортування разом із
транспортними засобами комерційного
призначення.

До транспортних засобів особистого
користування належать наземні
транспортні засоби товарних позицій
8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни),
8711 згідно з УКТЗЕД та причепи до них
товарних позиції 8716 згідно з УКТЗЕД,
плавучі засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно (п.
60 ч. 1 ст. 4 МК України).

Слід зазначити, що питання тимчасового
ввезення на митну територію України
громадянами-резидентами транспортних
засобів, які належать на праві
власності юридичним та фізичним особам
- нерезидентам, врегульовано
положеннями Додатку С до Конвенції про
тимчасове ввезення, до якої Україна
приєдналася згідно з Законом від 24.03.2004
№ 1661-ІV (далі - Стамбульська конвенція).

Згідно приписів статті 19 Закону
України «Про міжнародні договори
України» від 29.06.2004 № 1906-ІV чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
радою України, є частиною
національного законодавства України і
застосовуються в порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства.

Якщо міжнародним договором України,
який набрав чинності в встановленому
порядку, встановлено інші правила, ніж
ті, що передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Так відповідно до статті 2
Стамбульської конвенції кожна із
Договірних Сторін відповідно до
положень цієї Конвенції,
зобов'язується надавати згоду на
тимчасове ввезення товарів (у тому
числі транспортних засобів),
зазначених у Додатках до цієї
Конвенції.

Не впливаючи на положення Додатка Е,
режим тимчасового ввезення надається з
загальним умовним звільненням від
ввізного мита і податків та без
застосування ввізних обмежень чи
заборон економічного характеру.

У відповідності до положень статті 2
Додатку С до згаданої Конвенції правом
на тимчасове ввезення відповідно до
статті 2 цієї Конвенції користуються
транспортні засоби комерційного чи
приватного використання.

За приписами статті першої Додатку С до
Стамбульської конвенції під терміном
«комерційне використання» розуміється
платне перевезення осіб або промислове
чи комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів, а під терміном
«приватне використання» - перевезення
особою виключно для особистих потреб,
за винятком будь-якого комерційного
використання.

Відповідно до пункту г) статті 1
Стамбульської конвенції термін
«особа» означає як фізичну так і
юридичну особу, якщо інше не
передбачене контекстом.

Відповідно до Угоди між Урядом України
і Урядом Литовської Республіки про
міжнародні перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
від 07.07.1993, яка набула чинності з 07.07.1993,
(далі - Угода) регламентується порядок
здійснення регулярних і нерегулярних
перевезень пасажирів (розділ І Угоди) і
вантажів (розділ ІІ Угоди)
автотранспортними засобами між обома
країнами і транзитом через їх
території в треті країни.

Так згідно вимог статті 2 цієї Угоди під
транспортними засобом для перевезення
пасажирів вважається такий керований
транспортний засіб, який збудовано і
обладнано для перевезення більше 9
пасажирів, включаючи водія.

Разом з цим, позивач у судовому
засіданні повідомив, що автомобіль
марки «MERCEDES BENZ», реєстраційний номер
НОМЕР_2 вміщує 5 пасажирів, включаючи
водія.

Статтею 5 цієї Угоди передбачено, що
перевезення вантажів між обома
країнами або транзитом по їх території
в треті країни здійснюються вантажними
автомобілями з причепами або
напівпричепами.

З матеріалів справи, а саме з митної
декларації, вбачається, що при перетині
кордону України позивач у п. 2
(відомості про спосіб переміщення
товарів) позивач власноручно зазначив,
що він не переміщує супроводжуваний
багаж, ручну поклажу, не переміщує
несупроводжений багаж, не переміщує
вантажне відправлення. Також позивач у
митній декларації відзначив про
відсутність товару (п.3 та п. 4 Митної
декларації).

Суд зазначає також, що умови здійснення
міжнародних перевезень вантажів та
пасажирів (багажу) регламентовано
Конвенцією про договір міжнародного
дорожнього транспортного перевезення
вантажів (м. Женева, 1956 рік) та
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева, 1973 рік), до яких
Україна приєдналася 01.08.2006 та 05.12.2004
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього транспортного перевезення
вантажів застосовується до будь-якого
договору дорожнього перевезення
вантажів за винагороду з використанням
автомобілів, коли вказані в договорі
місця прийняття до перевезення вантажу
і місце, передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу застосовується до будь-якого
договору автомобільного перевезення
пасажирів та у відповідних випадках їх
багажу) транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5 даної
Конвенції передбачено, що під час
перевезення пасажирів перевізник має
видати індивідуальний або колективний
квиток, в якому мають бути зазначені
назва та адреса перевізника.

Крім того, питання міжнародних
перевезень пасажирів і вантажів
врегульовано розділом IV Закону України
«Про автомобільний транспорт»,
відповідно до якого:

при виконанні міжнародних перевезень
вантажів резиденти України повинні
мати:

дозволи іноземних країн, по території
яких буде здійснюватися перевезення;

ліцензійну картку в разі здійснення
перевезення небезпечних вантажів;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів
перевезення в разі перевищення вагових
або габаритних обмежень чи документ
про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

сертифікат відповідності
транспортного засобу щодо безпеки руху
та екологічної безпеки вимогам країн,
територією яких буде здійснюватися
перевезення, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами України;
документи на вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів резиденти України повинні
мати:

дозволи іноземних країн, по території
яких буде здійснюватися перевезення;

ліцензійну картку на транспортний
засіб;

свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

список пасажирів (при нерегулярних та
маятникових перевезеннях);

білетно-облікову документацію;

схему маршруту.

при виконанні міжнародних перевезень
вантажів нерезиденти України повинні
мати:

дозвіл України;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів
перевезення в разі перевищення вагових
або габаритних обмежень чи документ
про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:

дозвіл України;

свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

список пасажирів (для нерегулярних та
маятйикових перевезень);

білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Відповідно до ст. 9 до Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Пунктом 1 частинні статті 335 Митного
кодексу України визначено перелік
документів та відомостей, які
перевізник (декларант, уповноважена
ним особа) надають митному органу при
перевезені товарів автомобільним
транспортом:

а)документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б)транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в)визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г)комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

г)відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д)найменування товарів;

е)вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

Тобто, визнання автотранспортного
засобу (у тому числі легкового) як
транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

При платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацією;

При платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
громадянин (як резидент так і
нерезидент) може тимчасово в'їжджати на
територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому, громадянин який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

- документи, що підтверджують
здійснення цим громадянином
діяльності на користь юридичної особи -
власника (користувача) транспортного
засобу;

- належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

- документи на транспортний засіб, шо
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

- документи на транспортний засіб, шо
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

- документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

При цьому, із наданих ОСОБА_1 до
матеріалів справи не вбачається жодних
документів, які б підтверджували
використання транспортного засобу
марки «Mercedes Benz 300», реєстраційний знак
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 під керуванням
позивача для платного перевезення осіб
або промислового чи комерційного
платного або безоплатного перевезення
товарів під час перетину ним митного
кордону України 20.06.2013. Таким чином з
урахуванням вимог ст. 1 Додатку С до
Стамбульської конвенції, ст.ст. 2 та 5
Угоди, п.п. 58. 59, 60 ч. 1 ст. 4 МК України
даний автомобіль не може відноситися
до транспортного засобу комерційного
призначення.

Цей автомобіль відноситься до
транспортних засобів особистого
користування та може бути пропущений в
Україну в режимах тимчасового ввезення
або транзиту.

Згідно ч. 1 ст. 71 МК України декларант
має право обрати митний режим, у який
він бажає помістити товари, з
дотриманням умов такого режиму та у
порядку, що визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 380 МК України
тимчасове ввезення
громадянами-резидентами транспортних
засобів особистого користування, що
класифікуються за товарними позиціями
8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни),
8711 згідно з УКТЗЕД та причепів до неї
товарної позиції 8716 згідно з УКТЗЕД
дозволяється на строк до одного року
під письмове зобов'язання про їх
зворотне вивезення за умови письмового
декларування в порядку, передбаченому
законодавством України для громадян
після сплати всіх митних платежів, які
відповідно до закону підлягають при
імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ст. 381 МК України
громадянам дозволяється ввозити
транспортні засоби особистого
користування з метою транзиту через
митну територію України за умови їх
письмового декларування в порядку,
передбаченому для громадян, та
внесення на рахунок митного органу, що
здійснив пропуск таких транспортних
засобів на митну територію України,
грошової застави в розмірі митних
платежів, що підлягають сплаті при
ввезенні таких транспортних засобів на
митну територію України з метою
вільного обігу. Зазначені вимоги не
поширюються на транспортні засоби,
постійно зареєстровані у відповідних
реєстраційних органах іноземної
держави, що підтверджуються
відповідним документом.

Разом з цим, позивач не надає жодних
доказів дотримання ним 20.06.2013
вищезазначених умов для поміщення
транспортного засобу в митний режим
«тимчасове ввезення», у зв'язку з чим
митниця правомірно запропонувала
ОСОБА_1 розмістити транспортний засіб
марки «Mercedes Benz 300», реєстраційний знак
НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1 у митному режимі
«транзит».

За таких обставин суд вважає, що
рішення про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності є
обґрунтованим, підстави для скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення
відсутні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не надав суду будь-яких
доказів, які б спростували дані,
наведені в протоколі про порушення
митних правил № 729/80700/13 від 18.09.2013 та не
навів обґрунтованих підстав, з яких
постанова в справі про порушення
митних правил № 729/80700/13 від 31.10.2013
підлягає скасуванню.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що постанова в справі про порушення
митних правил № 729/80700/13 від 31.10.2013 про
накладення адміністративного
стягнення на позивача винесена при
наявності події порушення митних
правил та вини ОСОБА_1 в його вчинені,
розмір адміністративного стягнення
накладено правомочною посадовою
особою та в межах санкції статті, а тому
позовні вимоги щодо скасування
постанови задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 8, 11, 71, 94, 99, 159, 160-163, 171-2 КАС
України, ст.ст. 90-96, 102, 191, 192, 470 МК
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позовову ОСОБА_1 до Харківської митниці
Міндоходів, заступника начальника
Харківської митниці Міндоходів -
начальника управління БК та МП
Коваленко Володимира Михайловича про
скасування постанови в справі про
порушення митних правил № 729/80700/13 від
31.10.2013 року - відмовити.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України
рішення місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Суддя

Вікторов В.В.