Справа № 607/16757/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р.
К/800/23967/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 2 жовтня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року по справі №
607/16757/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі (далі -
Управління)

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Управління про
визнання протиправною відмови
відповідача у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та зобов'язання Управління з
7 серпня 2013 року виплачувати позивачу
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці відповідно до
частини 3 статті 138 Закону України від 7
липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та
статус суддів».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 2 жовтня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії та скасовано
рішення Управління від 6 вересня 2013
року № 18497/09 щодо відмови у перерахунку
ОСОБА_4 щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язано Управління здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_4
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, виходячи з
розміру суддівської винагороди
працюючого судді на відповідній посаді
з 7 серпня 2013 року у розмірі 90 %
суддівської винагороди, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання, з
урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Управління подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом по
апеляційному суду Тернопільської
області від 31 травня 2010 року ОСОБА_4
звільнена з посади судді цього суду у
зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 1 червня 2010 року позивачу призначено
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці у розмірі 90% від
заробітної плати при виході у
відставку.

ОСОБА_4 звернулась до Управління ПФУ із
заявою про перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
у зв'язку з підвищенням заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді, згідно довідки апеляційного
суду Тернопільської області від 13
серпня 2013 року № 216/13.

Відповідач відмовив позивачу у
здійсненні такого перерахунку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
перерахунок довічного грошового
утримання необхідно здійснювати
відповідно до частини третьої статті 138
Закону № 2453-VI у розмірі 90 % заробітної
плати судді, який працює на відповідній
посаді.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 138
Закону №2453-VI щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Позивач при звільненні у відставку
мала право на 90% щомісячного довічного
грошового утримання.

Відповідно до частини четвертої статті
43 Закону України «Про статус суддів» (в
редакції чинній на час призначення
позивачу щомісячного довічного
грошового утримання) судді, який вийшов
у відставку, при наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу». Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді менше 20
років і досяг 55-річного віку (для жінок -
50 років), розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених статтею 37
Закону України «Про державну службу».

Частиною третьою статті 138 Закону №
2453-VI в редакції від 7 липня 2010 року
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Разом з тим, Законом України від 8 липня
2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» викладено в новій редакції,
згідно з якою щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Аналізуючи зазначені норми, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що розрахунок розміру довічного
грошового утримання позивача слід
здійснювати з заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді,
відповідно до частини третьої статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в редакції Закону
України від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

Крім того, суд касаційної інстанції
зазначає, що положення частини 3 статті
138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 8 липня 2011
року № 3668-VI визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи вищевикладене, перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 7 серпня
2013 року має здійснюватися з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013
року, тобто без обмежень щодо
граничного розміру щомісячного
грошового утримання судді у відставці.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують і не дають
підстав вважати, що суди першої та
апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосували норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушили
норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 2 жовтня 2013 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Заїка М.М.

Рецебуринський Ю.Й.