Справа № К/9991/3111/12-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/3111/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Білуги С.В.,
Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Нижньогірської районної
державної адміністрації Автономної
Республіки Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Нижньогірської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим про відшкодування витрат на
сплату опалення та освітлення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до Нижньогірської
районної державної адміністрації
Автономної Республіки Крим, Управління
праці та соціального захисту населення
Нижньогірської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим про стягнення компенсації за
комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона з 1 вересня 1992 року
працює вчителем початкових класів
Зоркінської ЗОШ та проживає у
сільській місцевості у будинку з
пічним опаленням, а тому на підставі
статті 57 Закону України «Про освіту»
просить стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Нижньогірської райдержадміністрації
компенсацію за комунальні послуги за
2005-2008 роки в сумі 1962,88 гривень.

Постановою Нижньогірського районного
суду Автономної Республіки Крим від 3
травня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року, вказаний позов
задоволено частково.

Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Нижньогірської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_4
заборгованість за тверде паливо за 2008
рік в сумі 658,00 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

В касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Нижньогірської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій з підстав
порушення норм процесуального права і
прийняти нове рішення про відмову у
позові.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно до п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 6 Конституції України
встановлено, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відповідно до частини першої статті 70
Житлового Кодексу Української РСР, в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, спеціалісти,
які працюють і проживають у сільській
місцевості, поза населеними пунктами (а
в установлених законодавством Союзу
РСР випадках - у селищах), користуються
безплатно жилим приміщенням з
опаленням і освітленням.

Частина четверта статті 57 Закону
України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ
«Про освіту»передбачає, що
педагогічним працівникам, які працюють
у сільській місцевості і селищах
міського типу, а також пенсіонерам, які
раніше працювали педагогічними
працівниками в цих населених пунктах і
проживають у них, держава, відповідно
до чинного законодавства, забезпечує
безплатне користування житлом з
опаленням і освітленням у межах
встановлених норм.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
зазначена норма доповнена реченням
такого змісту: "Пільги на безплатне
користування житлом з опаленням та
освітленням, передбачені абзацом
першим цього пункту, надаються
працівникам за умови, якщо розмір
наданих пільг у грошовому еквіваленті
разом із середньомісячним сукупним
доходом працівника за попередні шість
місяців не перевищує величини доходу,
який дає право на податкову соціальну
пільгу, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, та
пенсіонерам за умови, якщо
середньомісячний сукупний доход сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців не перевищує величини
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України".

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
вищевказані зміни визнані
неконституційними.

Відповідно до пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року № 256 «Про затвердження
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету» (далі Порядок) головні
розпорядники коштів місцевих бюджетів
здійснюють розрахунки з
постачальниками послуг на підставі
отриманих від них щомісячних звітів
щодо послуг, наданих отримувачам, які
мають право на відповідні пільги.

Пункт 3 Порядку встановлює, що
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів).

Відповідно до пункту 5 Порядку, головні
розпорядники коштів місцевих бюджетів
щомісяця готують інформацію про
фактично нараховані суми та акти
звіряння розрахунків за надані послуги
з підприємствами - надавачами
відповідних послуг і надсилають їх
фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) до 5 числа місяця, що настає за
звітним щодо пільг, передбачених
абзацом першим частини четвертої
статті 57 Закону України «Про освіту»на
придбання твердого і рідкого пічного
побутового палива і скрапленого газу,
до 22 числа місяця, що наступає за
звітним щодо пільг, передбачених
абзацом 1 частини четвертої статті 59
цього Закону.

Згідно з пунктом 6 Порядку, фінансові
органи районних держадміністрацій,
виконкомів міських рад (міст
республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення)
на підставі актів звіряння, зазначених
у пункті 5 цього Порядку, щомісяця
готують реєстри нарахованих сум та
подають їх Міністерству фінансів
Автономної Республіки Крим, фінансовим
органам обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій, управлінням
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, містахКиєві
та Севастополі до 7 числа місяця, що
наступає за звітним щодо пільг,
передбачених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 Закону України «Про
освіту»на придбання твердого і рідкого
пічного побутового палива і
скрапленого газу та до 25 числа місяця,
що наступає за звітним пільг,
передбачених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 цього Закону.

Пунктом 8 Порядку встановлено,
щоголовні розпорядники коштів
місцевих бюджетів у п'ятиденний термін
здійснюють розрахунки з
постачальниками відповідних послуг та
ведуть облік за видами пільг,
передбачених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 Закону України «Про
освіту».

Відповідно до пункту 2 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 2003 року № 426 «Про
затвердження Порядку надання пільг,
компенсацій і гарантій працівникам
бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу» пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням. Розмір наданих пільг у
грошовому еквіваленті разом з
середньомісячним доходом пільговика
не повинен перевищувати величини
визначеного відповідно до підпункту
6.5.1 пункту 6.5 статті 6 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу.

Згідно з пунктом 10 Порядку від 31
березня 2003 року № 426 установи проводять
роботу з надання пільг, компенсацій і
гарантій та організовують облік,
систематизацію і зберігання
інформації про пільговиків, надають їм
консультації щодо порядку та умов
надання пільг, зокрема, ті, в яких
працюють педагогічні працівники,
щомісяця до 5 числа наступного періоду:

-розраховують відповідно до пункту 9
цього Порядку розмір пільг, що
надаються працівникам;

-розподіляють з відома працівників
обчислені суми знижки з оплати
спожитих послуг між підприємствами і
організаціями, що надають послуги;

-подають в установленому порядку
органам праці та соціального захисту
населення, підприємствам і
організаціям, що надають послуги,
відомості про працівників та розмір
грошового еквівалента пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18 жовтня 2006 року № 1430 «Про внесення
змін до Порядку надання пільг,
компенсацій і гарантій працівникам
бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу»внесені зміни
до Порядку від 31 березня 2003 року № 426,
доповнено:

-пункт 2 абзацом такого змісту: "Пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням",

-пунктом 9-1 такого змісту: "У разі
використання педагогічними, медичними,
фармацевтичними працівниками або
працівниками культури права на
забезпечення твердим паливом установа
розраховує відповідно до пункту 9 цього
Порядку сукупний розмір щомісячного
грошового еквівалента пільг за 12
місяців, що передують місяцю звернення
та іншими".

Закон України від 9 вересня 2004 року №
1994-IV «Про реструктуризацію
заборгованості з виплат, передбачених
статтею 57 Закону України "Про освіту"
педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників
навчальних закладів»встановлює та
регулює правовідносини, що склалися у
зв'язку з нефінансуванням з бюджету
виплат, передбачених статтею 57 Закону
України «Про освіту».

Даним Законом визнаються
кредиторською заборгованістю
Державного бюджету України виплати,
встановлені статтею 57 Закону України
«Про освіту».

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про реструктуризацію заборгованості
з виплат, передбачених статтею 57 Закону
України "Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів»кредиторська заборгованість
погашається працівникам помісячно
разом з виплатою поточної заробітної
плати.

Поточні платежі виплачуються
працівникам, які підпадають під дію
цього Закону, з урахуванням вимог
статті 57 Закону України «Про освіту».
Утворення заборгованості із
зазначених виплат не допускається.

Порядок «Погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету з
виплат, установлених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 Закону України "Про
освіту" щодо безоплатного користування
житлом з опаленням і освітленням»,
затверджений наказом Міністерства
освіти і науки України від 28 листопада
2005 року № 679 «Про затвердження Порядку
погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету з
виплат, установлених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 Закону України "Про
освіту" щодо безоплатного користування
житлом з опаленням і освітленням»(далі
Порядку № 679), визначає механізм
погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету з
виплат, установлених абзацом 1 частини
четвертої статті 57 Закону України «Про
освіту»щодо безоплатного користування
житлом з опаленням і освітленням.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 679
заборгованість з виплат за тверде
паливо нараховується за нормами,
встановленими обласними державними
адміністраціями для відповідної
місцевості у відповідний період на
домогосподарство.

Згідно пункту 12 цього ж Порядку особа,
яка має право на виплати, подає до
закладу чи установи, де працює або
працювала, заяву, документи, що
підтверджують оплату відповідних
комунальних послуг у вищезазначений
період (крім документів, які
підтверджують придбання твердих видів
палива), а також довідки про
призначення (непризначення) субсидії.

Відповідно до пункту 13 Порядку
заборгованість з виплат
відображається у формах
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності як кредиторська
заборгованість державного бюджету з
виплат, у тому числі здійснених з
місцевих бюджетів на підставі рішень
судів.

Згідно пункту 14 Порядку виплату
заборгованості особам, які мають право
на такі виплати, здійснюють
безпосередньо заклади чи установи
відповідно до помісячних обсягів
асигнувань.

Відповідно до пункту 2 Порядку
забезпечення працівників бюджетних
установ (закладів) безплатним
користуванням житлом (квартирою) з
опаленням і освітленням відповідно до
пункту "ї" частини першої статті 77 Основ
законодавства України про охорону
здоров'я, частини четвертої статті 29
Основ законодавства України про
культуру, абзацу 1 частини четвертої
статті 57 Закону України "Про освіту" від
13 вересня 2006 року № 341/651/619/769 право на
безплатне користування житлом з
опаленням і освітленням мають
педагогічні працівники, які працюють у
сільській місцевості і селищах
міського типу і, перелік посад яких
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
переліку посад педагогічних та
науково-педагогічних працівників" № 963
від 14 червня 2000 року(із змінами та
доповненнями).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 341/651/619/769
норми для забезпечення твердим паливом
для опалення житла осіб, зазначених у
пункті 2 цього Порядку, затверджуються
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською і
Севастопольською міськими державними
адміністраціями в межах бюджетних
асигнувань, передбачених на ці цілі.
Місцеві органи влади мають право
встановлювати збільшені норми на
придбання твердого палива за рахунок
коштів відповідних місцевих бюджетів.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм, колегія суддів вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про те, що
визначені в законодавстві пільги не
мають грошового еквіваленту, крім
компенсації за тверде паливо.

Таким чином, висновок судів про
часткове задоволення позовних вимог
ґрунтується на повно та всебічно
встановлених обставинах справи, які
підтверджені належним чином
перевіреними і наявними у справі
доказами.

Доводи касаційної скарги зроблених
судами попередніх інстанцій висновків
не спростовують.

Керуючись статями 220, 221, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Нижньогірської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим залишити без задоволення, а
постанову Нижньогірського районного
суду Автономної Республіки Крим від 3
травня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

С.В. Білуга

Т.О. Лиска