Справа № 826/4265/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4265/14
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Банк Руский Стандарт» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Руский
Стандарт» до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправними та
скасування приписів та постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Банк Руский Стандарт»
(далі - Позивач, ПАТ «Банк РС»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві (далі - Відповідач, ІДАБК) в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив: визнати
протиправними дії ІДАБК по проведенню
позапланової перевірки Київського
відділення №13 ПАТ «Банк РС» за адресою:
АДРЕСА_1 та складанню акта від 05.03.2014
року, протоколів від 05.03.2014 року про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності щодо порушення,
відповідальність за яке передбачена
абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону №208/94; визнати
протиправним та скасувати припис від
05.03.2014 року; визнати протиправними та
скасувати постанови від 18.03.2014 року
№112/14/7126 та №113/14/7126.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.05.2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що Позивачем
було здійснено саме реконструкцію, а не
ремонт нежитлового приміщення без
отримання на це дозволу, а також
останнім експлуатується не прийнятий в
експлуатацію закінчений будівництвом
об'єкт.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.
При цьому посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Наголошує на тому,
що не здійснював експлуатації та
реконструкції об'єкту будівництва.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Відповідача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін з наступних
підстав.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

При ухваленні оскаржуваного рішення,
суд першої інстанції встановив, що у
березні 2014 року Головним державним
інспектором інспекційного відділу №1
ІДАБК Мосуром С.М. у присутності
начальника відділу експлуатації та
будівництва
адміністративно-господарського
управління ПАТ «Банк РС» Прогожи Д.С.,
на підставі звернення ОСОБА_5 та ОСОБА_6
від 13.01.2014 року №7/26-Ц-1301/9 було проведено
позапланову перевірку ПАТ «Банк РС» з
питань дотримання вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил на об'єкті будівництва -
«Реконструкція приміщень під
відділення ПАТ «Банк Руский Стандарт»
по АДРЕСА_1

У ході перевірки було встановлено, що
ПАТ «Банк РС» за адресою: АДРЕСА_1
експлуатує частину (39/100)
реконструйованого нежитлового
приміщення №285 (згідно техпаспорту БТІ
від 29.09.2010) у будинку АДРЕСА_1 під
фінансову установу, без прийняття його
в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Крім того
встановлено, що зазначене вище
нежитлове приміщення на замовлення ПАТ
«Банк РС» реконструйоване підрядною
організацією - ТОВ «Проект Сервіс
Центр» у 2013 році (згідно договору
підряду №27/09/13 від 27.09.2013) без документа,
що надає право на виконання
будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст.
34 та ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Проектною організацією -
ПП «Архітектурні та інженерні рішення»
проектна документація розроблена без
отримання містобудівних умов і
обмежень, а саме не вирішене питання
оформлення права користування
земельною ділянкою, чим порушено ч. 1 ст.
31 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Категорія
складності зазначеного об'єкту на
підставі класу наслідків відповідно
ДБН А.2.2.-3:2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво», ДБН
В.1.2-14:2009 «Загальні принципи
забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ» та ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення
класу наслідків (відповідальності) та
категорії складності об'єктів
будівництва» встановлена як ІІІ.

На підставі викладених в акті
перевірки висновків Відповідачем
винесено припис від 05.03.2014 року про
заборону експлуатацію частини (39/100)
реконструйованого нежитлового
приміщення №285 на вул. Фрунзе, 127 у
Подільському районі м. Києва з 05.03.2014
року до усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності у встановленому
законодавством порядку. Крім того,
приписано усунути порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів у правил на
об'єкті будівництва у відповідності до
вимог чинного законодавства до 07.04.2014
року.

Крім того, Відповідачем складено:
протокол від 05.03.2014 року про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, яким визначено, що
відповідальність за порушення ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» передбачена
абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»;
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, в якому
зазначено, що відповідальність за
порушення ч. 1 ст. 34 та ст. 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» передбачена
абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

За результатами розгляду матеріалів
справи про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності Відповідачем
18.03.2014 року винесено: постанову №
112/14/7/26-34/1803/02/1 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, передбачене абз. 4 п. 4 ч. 2 ст.
2 Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності», у розмірі 109
620,00 грн.; постанову № 113/14/7/26-36/1803/02/1 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
передбачене абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», у розмірі 109 620,00 грн.

На підставі встановлених вище
обставин, а також за наслідками
системного аналізу приписів ст. ст. 31, 34,
36, 39, 41 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст. 10 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
п. п. 2, 5, 7, 8, 16 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року № 553, п. п. 1, 2 Порядку виконання
будівельних робіт, затвердженого
постановою КМ України від 13.04.2011 року
№466, суд першої інстанції дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, оскільки, по-перше,
Позивачем було проведено саме
реконструкцію, а не ремонт, об'єкта
будівництва, по-друге, проектна
документація не погоджувалася та
дозволи в ІДАБК не отримувалися,
по-третє, об'єкт будівництва введено в
експлуатацію не було.

З такими висновками суду першої
інстанції судова колегія не може не
погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, соціальні та
організаційні засади містобудівної
діяльності в Україні спрямовані на
формування повноцінного життєвого
середовища, забезпечення при цьому
охорони навколишнього природного
оточення, раціонального
природокористування та збереження
культурної спадщини, визначено Законом
України «Про основи містобудування»
від 16.11.1992 року №2780-ХІІ.

Згідно ст. 7 Закону України «Про основи
містобудування» державне регулювання
у сфері містобудування здійснюється
Верховною Радою України, Кабінетом
Міністрів України, Верховною Радою та
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевими державними
адміністраціями, органами місцевого
самоврядування, а також центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
містобудування, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
іншими органами в порядку,
встановленому законодавством.

Таким органом є Державна
архітектурно-будівельна інспекція та
її територіальні органи.

Згідно п. 2 затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553 Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - Порядок №553) державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням: 1) вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції; 2) порядку здійснення
авторського і технічного нагляду,
ведення загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі -
загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи; 3)
інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Пунктом 5 Порядку №553 передбачено, що
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно п. 7 Порядку №553 позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції.

Підставою для проведення позапланової
перевірки є, зокрема, звернення
фізичних чи юридичних осіб про
порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства.

Строк проведення позапланової
перевірки не може перевищувати п'яти
робочих днів, а у разі потреби може бути
одноразово продовжений за письмовим
рішенням керівника відповідної
інспекції чи його заступника не більше
ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Відповідно до п. 16 Порядку №553 за
результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком.

Крім того, 17 Порядку №553 у разі
виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт (далі -
припис).

Системний аналіз наведених вище норм
дає підстави для однозначного висновку
про обґрунтованість позиції суду
першої інстанції про наявність у
Відповідача права проводити
позапланові перевірки, викладати їх
результати в актах, складати приписи,
протоколи і постанови.

При цьому посилання Апелянта на
відсутність в ІДАБК права на
проведення позапланової перевірки ПАТ
«Банк РС» та оформлення її результатів
актом з огляду на те, що об'єкт
будівництва не відноситься до IV чи V
категорії складності судовою колегією
оцінюється критично, оскільки такі
обмеження Порядок №553 встановлює лише
щодо суб'єктів господарювання, які
провадять господарську діяльність,
пов'язану з будівництвом об'єкта
архітектури, і не поширюються на осіб,
які виступають, зокрема, замовниками
реконструкції об'єкту будівництва.

Надаючи оцінку висновкам суду першої
інстанції щодо правомірності
висновків ІДАБК про те, що Позивачем
фактично було проведено будівельні
роботи з реконструкції нежитлового
приміщення, а не поточний ремонт
останнього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено Окружним
адміністративним судом м. Києва
Позивачем з ФОП ОСОБА_7 та ПП «Ліга
Сервіс» було укладено договір
суборенди 39/100 частини нежитлового
приміщення від 06.09.2013 року, відповідно
до якого до ПАТ «Банк РС» перейшло у
користування, для здійснення
господарської діяльності, 39/100 частини
нежитлового приміщення №285 загальною
площею 170,0 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1

При цьому 27.09.2013 року між Позивачем
(Замовник) та ТОВ «Проект Сервіс Центр»
(Підрядник) було укладено договір
підряду №27/09/13, за умовами якого
Підрядник в порядку та на умовах,
передбачених договором зобов'язується
виконати за завданням Замовника,
роботи, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи
відповідно до технічних завдань та
кошторису. Додатково до договору №27/09/13
було укладено додаток №1 (Технічні
завдання), відповідно до яких Підрядник
мав виконати комплекс
загальнобудівельних, оздоблювальних і
спеціальних робіт по реконструкції
приміщення ПАТ «Банк РС».

Крім того, судом першої інстанції було
обґрунтовано підкреслено той факт, що
Позивачем в Додатку №1 до договору
№27/09/13 (п.2.1 Технічних завдань)
самостійно було вказано про
необхідність проведення реконструкції
приміщення ПАТ «Банк Руский Стандарт»,
а саме: здійснення робіт по
внутрішньому переплануванню;
демонтажні роботи існуючих
перегородок, облицювальних матеріалів,
а також конструкцій та внутрішнього
інженерного обладнання; монтаж нових
систем внутрішнього енергозберігання
та заземлення; монтаж освітлення;
реконструкцію системи опалення;
оснащення приміщень необхідними
інженерно-комунікаційними мережами;
облаштування сантехнічного вузла;
роботи по облаштуванню вхідних груп,
тощо.

Відповідно до п.3.10 ДБН А.2.2.-3:2012 «Склад
та зміст проектної документації на
будівництво», реконструкція -
перебудова введених в експлуатацію в
установленому порядку об'єктів
будівництва, яка передбачає
удосконалення виробництва, підвищення
його техніко-економічного рівня та
якості продукції, що виготовляється,
поліпшення умов експлуатації та
проживання, якості послуг, зміну
основних техніко-економічних
показників.

З наявних у матеріалах справи
документів, зокрема, зі змісту
розробленого ПП «Архітектурні та
інженерні рішення» проекту №228/1-ПЗ
реконструкції приміщення під
відділення ПАТ «Банк Руский Стандарт»
по АДРЕСА_1 вбачається, що останній
передбачає виконання ряду робіт, які
охоплюються поняттям «реконструкція»,
визначеним у п. 3.10 ДБН А.2.2-3:2012.
Аналогічний висновок випливає також зі
змісту наявної у матеріалах справи
Технічного завдання.

При цьому посилання Апелянта на додані
до матеріалів справи фотографії
нежитлового приміщення, на думку
колегії суддів, не можуть бути доказом
відсутності факту здійснення останнім
реконструкції зазначеного об'єкта
нерухомості.

Крім того, твердження ПАТ «Банк РС» про
те, що зміна функціонального
призначення приміщення не може
свідчити про його реконструкцію суд
апеляційної інстанції вважає
необґрунтованим, оскільки сам характер
передбачених у додатку №1 до договору
№27/09/13 робіт свідчить, як було
зазначено раніше, саме про здійснення
реконструкції такого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) (далі - Закон), проектна
документація на будівництво об'єктів
розробляється у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних із
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Затвердження проектної документації
на будівництво об'єктів, що
споруджуються із залученням бюджетних
коштів, коштів державних і комунальних
підприємств, установ та організацій, а
також кредитів, наданих під державні
гарантії, здійснюється у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Приписи п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону визначають,
що замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I-III
категорій складності.

При цьому відповідно до ст. 36 Закону
право на виконання підготовчих робіт
(якщо вони не були виконані раніше
згідно з повідомленням або
зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I-III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт проводить
орган державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі протягом п'яти
робочих днів з дня надходження
декларації.

Виконувати будівельні роботи,
підключати об'єкт будівництва до
інженерних мереж та споруд без
реєстрації зазначеної декларації
забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи, було
встановлено судом першої інстанції та
не спростовується Апелянтом,
розроблена ПП «Архітектурні та
інженерні рішення» проектна
документація реконструкції приміщення
під відділення ПАТ «Банк РС» у
встановленому законодавством порядку
не погоджувалася, дозволи на
проведення будівельних робіт ТОВ
«Проект Сервіс Центр» не отримувалися,
що, у свою чергу, свідчить про
відсутність у замовника - ПАТ «Банк РС»
права на здійснення реконструкції
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1

Крім того, судом апеляційної інстанції
враховується, що відповідно до ст. 39
Закону прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I-III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Форма декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, порядок її
подання і реєстрації визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Датою прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є
дата реєстрації декларації про
готовність об'єкта до експлуатації або
видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих (якщо таке
прийняття передбачено законодавством)
в експлуатацію, забороняється.

Відтак, оскільки, як було вірно
встановлено судом першої інстанції,
доказів подання до Відповідача
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації ПАТ «Банк РС» подано не
було, судова колегія приходить до
висновку про обґрунтованість
твердження ІДАБК про експлуатацію
Позивачем реконструйованого об'єкта
будівництва без введення останнього в
експлуатацію.

Крім того, оцінюючи доводи Апелянта про
відсутність у Відповідача права на
встановлення категорії складності
об'єкта будівництва, судова колегія
вважає за необхідне зазначити насупне.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
усі об'єкти будівництва поділяються на
I, II, III, IV і V категорії складності.
Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до будівельних норм та державних
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень зазначеної
статті постановою КМ України від 27.04.2011
року №557 затверджено Порядок
віднесення об'єктів будівництва до IV та
V категорій складності (далі - Порядок
№557).

Згідно п. 2 вказаного Порядку
віднесення об'єкта будівництва до
відповідної категорії складності
здійснюється проектувальником і
замовником.

Разом з тим, пунктом 7 Порядку №557
визначено, що під час проведення
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єктах самочинного
будівництва (у разі відсутності
проектної документації) категорія
складності таких об'єктів визначається
посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

За наведеного випливає, що ІДАБК у ході
проведення перевірки об'єктів
самочинного будівництва за умови
відсутності проектної документації
має право самостійно визначати
категорію складності таких об'єктів.
При цьому, положення зазначеного
Порядку №557 не обмежують право
Відповідача встановлювати таку
категорію виключно в межах IV та V.

За таких обставин колегія суддів
вважає безпідставним посилання
Апелянта на відсутність у Відповідача
підстав для встановлення категорії
складності об'єкту будівництва.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Вимога Апелянта про визнання
протиправним та скасування припису
ІДАБК від 24.04.2014 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил не
підлягає розгляду з огляду на те, що
вимога про скасування даного припису
не була предметом розгляду судом
першої інстанції, у той час як в силу ч. 4
ст. 195 КАС України суд апеляційної
інстанції не може розглядати позовні
вимоги, що не були заявлені в суд першої
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Крім того, судом апеляційної інстанції
враховується, що ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.06.2014 року було частково
задоволено клопотання ПАТ «Банк РС»
про вжиття заходів забезпечення позову
- зупинено дію припису ІДАБК від 05.03.2014
року.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 118 КАС
України якщо у задоволенні вимог
позивачеві буде відмовлено, вжиті
заходи забезпечення адміністративного
позову зберігаються до набрання
постановою суду законної сили. Проте
суд може одночасно з прийняттям
постанови або після цього постановити
ухвалу про скасування заходів
забезпечення адміністративного позову
або заміну одного способу забезпечення
адміністративного позову іншим.

За таких обставин судова колегія
вважає за необхідне скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2014 року.

Керуючись ст.ст. 118, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Руский
Стандарт» - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк Руский Стандарт» до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про визнання
протиправними та скасування приписів
та постанов - без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається в порядку та
строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.