Справа № 826/17760/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 13.06.2013,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просила визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 13.06.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 грудня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, постанова суду
- зміні з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем було проведено
камеральну перевірку податкової
декларації ОСОБА_2 про майновий стан і
доходи поданої за 2012 рік, за
результатами якої складено Акт №12/17-1-20
від 18.05.2013 року.

Згідно з висновками акта контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем п.п.164.1.3, 168.2.1, 170.11.1 ПК України,
які мотивовано тим, що ОСОБА_2 не вірно
визначено суму податкових зобов'язань
з отриманих у 2012 році загального
річного оподатковуваного доходу, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб.

13 червня 2013 відповідачем на підставі
зазначеного акта перевірки прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на доходи
фізичних осіб» на загальну суму 777,31
грн., в т.ч. за основним платежем в сумі
621,85грн., штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 155,46 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказаного ППР, рішеннями
Головного управління Міндоходів у
місті Києві та Міністерства доходів і
зборів України їх залишено без змін, а
скарги - без задоволення.

Вважаючи, що податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем незаконно та
необґрунтовано, позивач звернулася до
суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, суд виходив з того, що
відповідачем при обрахуванні ПДФО в
оскаржуваній сумі невірно застосовано
положення п.167.1 ПК України, адже ставка
17% застосовується виключно у випадку
перевищення 10-кратного розміру
мінімальної заробітної плати у
звітному місяці, а не році, як то
зроблено відповідачем. При цьому, в
жодному з 12 звітних місяців у позивача
не було перевищення доходу понад 10730
грн. За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов висновку, що позиція
відповідача щодо необхідності
оподаткування частини доходу позивача
за ставкою 17% є хибною, внаслідок чого
спірне податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Відповідач з таким рішенням суду не
погодився, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що позивачем в
порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.2.1 п.
168.2 ст. 168 та пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170
Податкового кодексу України не вірно
визначено суму податкових зобов'язань
з отриманого у 2012 році загального
оподатковуваного доходу, що призвело
до заниження податкового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб на
суму 621,85 грн. Збільшення суми грошового
зобов'язання та застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
ґрунтується на тому, що сума в розмірі
41822,64грн., отримана Позивачем від
Французького культурного центру є
доходом, отриманим від нерезидента, а
тому має обраховуватись за ставкою 17%
наступним чином: ((10730*15%) + (41822,64- 10730)*17%).

Позивачем подано заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
посилаючись на необґрунтованість
апеляційної скарги відповідача, просив
залишити її без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач у період з 01.01.2012 по 31.12.2012
працювала у генеральній дирекції з
обслуговування іноземних
представництв «Інпредкадри»
(Французький інститут в Україні) на
посаді бібліотекаря, що
підтверджується довідкою №390 від
26.11.2013.

Так, згідно з поданою позивачем звітною
декларацією про майновий стан і доходи
за 2012 рік загальний дохід, отриманий
нею у 2012 році відображено у рядку 01.01
вказаної декларації в загальній сумі
89712,52 грн., в тому числі: 47889,88 грн. від
Національного університету
«Києво-Могилянська Академія», 41822,64 грн.
від Французького культурного центру в
Україні.

При цьому, сума податку по Французькому
культурному центру в Україні склала
6273,40грн., який був сплачений позивачем
до бюджету 19.06.2013 згідно квитанції
№Р24А96777.

На думку апелянта, по відношенню до
доходу отриманого від Французького
інституту в Україні, повинна
застосовуватися ставка ПДФО 17% до суми
перевищення 10730 грн. за рік (а не за
місяць), при цьому власну позицію
мотивує тим, що відповідно до пп. 170.11.1
Податкового кодексу сума іноземного
доходу включається до загального
річного оподаткованого доходу.

Згідно з пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту).

Пунктом 164.6 ст. 164 ПК України
встановлено, що під час нарахування
доходів у формі заробітної плати база
оподаткування визначається як
нарахована заробітна плата, зменшена
на суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що дохід з джерелом їх
походження з України - будь-який дохід,
отриманий резидентами або
нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні, у тому числі, але не
виключно, доходи у вигляді ... є)
заробітної плати, інших виплат та
винагород, виплачених відповідно до
умов трудового та цивільно-правового
договору.

Відповідно до пп. 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 ПК
України дохід, отриманий з джерел за
межами України, - будь-який дохід,
отриманий резидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності за межами
митної території України.

В той же час підпунктом 163.1.3 п. 163.1 ст. 163
ПК України іноземні доходи - доходи
(прибуток), отримані з джерел за межами
України.

Враховуючи наведені положення, судом
вірно встановлено, що отриманий
позивачем дохід у вигляді заробітної
плати, виплаченої Французьким
культурним центром в Україні не є
іноземним доходом, а є доходом у
вигляді заробітної плати, отриманої з
джерелом походження з України, що
підлягає оподаткуванню в загальному
порядку, визначеному ПК України.

Крім того, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції і щодо помилковості позиції
відповідача про необхідність
застосування в даному випадку ставки 17%
при нарахуванні ПДФО.

Так, відповідно до абзаців 1,3 п. 167.1 ст. 167
ПК України ставка податку становить 15
відсотків бази оподаткування щодо
доходів, нарахованих (виплачених,
наданих) (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
грн.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Судова колегія враховує, що станом на 1
січня 2012 року мінімальний розмір
заробітної плати становив 1073 грн., отже
десятикратний розмір відповідно
складав 10730 грн.

Разом з тим, зі змісту довідки про
доходи, наданої Французьким інститутом
та помісячних виписок щодо
отримуваного доходу, отриманих
позивачем у 2012 році, копії яких
містяться в матеріалах справи,
вбачається, що в жодному з місяців 2012
року сукупний дохід позивача не
перевищував 10730,00 грн.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позиція відповідача щодо
необхідності оподаткування частини
доходу позивача за ставкою 17% є
необґрунтованою, у зв'язку з чим спірне
податкове повідомлення-рішення
прийнято протиправно та підлягає
скасуванню.

Разом з тим апеляційний суд не
погоджується із висновком суду щодо
стягнення судових витрат в сумі 172 грн.
05 коп. з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання з
рахунку Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів в м.
Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Пунктом 16 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845 (далі - Порядок), зокрема, зазначено,
що органи Казначейства за судовими
рішеннями про стягнення надходжень
бюджету здійснюють безспірне списання
коштів державного та місцевих
бюджетів, зокрема, для повернення
надмірно та/або помилково сплачених
податків і зборів.

Відповідно до п. 19 Порядку безспірне
списання коштів з державного та
місцевих бюджетів і їх перерахування
на рахунок, зазначений у виконавчому
документі про стягнення надходжень
бюджету та/або заяві про виконання
рішення про стягнення надходжень
бюджету, здійснюється органами
Казначейства з відповідного рахунка,
на який такі кошти зараховані, шляхом
оформлення розрахункових документів.

Колегія суддів зазначає, що виконання
судових рішень в адміністративних
справах про стягнення судових витрат з
державного або місцевого бюджету
повинно здійснюватись органами
Державного казначейства шляхом
списання коштів з рахунків
відповідного бюджету, до якого
зараховувались надходження від сплати
цих судових витрат, за умови надання
особою, на користь якої ухвалене
рішення, всіх підтверджуючих
документів.

Більш того, чинним законодавством не
передбачено відкриття рахунків, які
відкриваються за зобов'язаннями
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за
рахунок наданих цьому органу бюджетних
асигнувань. Судовий збір повертається
за рахунок зарахованої суми коштів до
бюджету, внесеної позивачем, з
відповідного рахунку, на який такі
кошти зараховувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції помилково присуджено
з Державного бюджету України за
рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів в м. Києві на
користь ОСОБА_2 понесені нею судові
витрати у розмірі 172 грн. 05 коп., у
зв'язку з чим третій абзац резолютивної
частини постанови суду підлягає зміні.

В решті оскаржувана постанова прийнята
судом відповідно до норм матеріального
та процесуального права за вірно
встановлених обставин, доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження і
висновків суду не спростовують, а тому
колегією суддів відхиляються.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

За таких обставин, в задоволені
апеляційної скарги слід відмовити, а
постанову суду першої інстанції
змінити в частині порядку стягнення
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 13.06.2013
- задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 грудня 2013 року
змінити, виклавши третій абзац її
резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати
по сплаті судового збору розмірі 172,05
грн. (сто сімдесят дві гривні і п'ять
копійок)».

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.