Справа № 810/416/14-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/416/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Головенко
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О.,
Безименної Н.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ст. 41
КАС України у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічний завод
"Сонет" на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
12.03.2014 в справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічний завод
"Сонет" до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А
Н О В И Л А:

ТОВ "Механічний завод "Сонет"
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправних та скасування податкових
повідомлень - рішень від 12.08.2013 №
та № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Особи, які беруть участь в справі в
судове засідання не з'явилися, про дату
та час слухання справи були
повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позову, з чим
колегія суддів не погоджується з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, ст. 79 ПК України, відповідно до
наказу податкового органу № 46 від
16.07.2013 посадовими особами відповідача
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.05.2012 по
30.06.2012.

За результатами перевірки складено акт
перевірки № 46/222/37495378 від 30.07.2013
результати документальної виїзної
позапланової перевірки ТОВ
«Механічний завод «Сонет» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «БК «Палаццо» за період з 01.05.2012 по
30.06.2012.

Вказаною перевіркою встановлені
наступні порушення вимог податкового
законодавства України, а саме:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в
результаті чого занижено ПДВ до сплати
по рядку 25 Декларацій на 23 133,00 грн. за
червень 2012 року;

- п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на 24 290,00 грн. за ІІ квартал 2012
року;

- п.п. 1.2 п. 1, п.п. 20.1, п.п. 2.4, п.п. 2.16 п. 2 та
п.п. 3.2 п. 3 Положення № 88;

- п. 8 розділу 3 Положення № 41.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ТОВ «Механічний завод «Сонет» та
його контрагентом ТОВ «Палаццо»
укладено договір на виконання робіт та
надання послуг № 1/28/3-с-2012 від 04.04.2012,
предметом якого є надання послуг з
монтажу ліфтів на жб № 11 Троєщина-20 в м.
Києві.

На підставі отриманих від контрагента
податкових накладених № 71 від 25.05.2012,
№ 39 від 14.06.2012, № 56 від 20.06.2012, № 75 від
25.06.2012, № 74 від 25.06.2012 позивачем
сформовано податковий кредит.
Податкові накладні відображено у
реєстрі отриманих податкових
накладних, який відповідає даним
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість та даним
декларації з ПДВ за травень, червень 2012
року.

ТОВ "Механічний завод "Сонет" отримано
від ТОВ «БК ПАЛАЦЦО» акти приймання
виконаних будівельних робіт типової
форми № КБ-2в: № б/н за травень 2012 року у
сумі 16500 грн. (без ПДВ), № б/н за червень
2012 року у сумі 99166, 67 грн. (без ПДВ).

Позивачем до перевірки надано платіжні
доручення: № 82 від 25.05.2012 у сумі 19800 грн.,
№ 102 від 13.06.2012 у сумі 39000 грн., № 107 від
19.06.2012 в сумі 50000 грн., № 105, 106 від 22.06.2012 у
сумі 30000 грн.

Згідно акту перевірки заборгованості
за розрахунками з ТОВ «БК ПАЛАЦЦО»
немає (відповідно до картки 631 з
контрагентом за 2012 рік).

З акту перевірки не вбачається жодного
конкретного зауваження щодо
неправильності складання цих
документів перевіркою не вказано, як і
не конкретизовано в чому саме
вбачається невідповідність первинної
документації чинному законодавству.

Тобто, з наведеного вбачається, що
перевіряючому органу було надано всі
первинні документи, які підтверджують
здійснення господарських операцій з
виконання робіт, а також податкові
накладні, які стали підставою для
нарахування ТОВ "Механічний завод
"Сонет" податкового кредиту.

Колегія суддів не приймає до уваги акт
№ 113/22-4/31748459 від 09.04.2013 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ «БК
ПАЛАЦЦО» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.05.2012 по 30.06.2012,
оскільки в ньому не досліджувалось
виконання договорів, які були укладені
між ТОВ "Механічний завод "Сонет" та ТОВ
«БК ПАЛАЦЦО».

Крім того, відповідно до п. 4.4 розділу 4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок затверджених
наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від
2204.2011 - у разі встановлення фактів, що не
дають змогу провести зустрічну звірку
суб'єкта господарювання, зокрема у
зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Отже, акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

Колегія суддів також звертає увагу, що
з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку,
право на податковий кредит та
віднесення сум понесених витрат до
складу валових витрат товариства не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Однак, чинне законодавство України не
ставить право платника податків на
формування податкового кредиту, в
залежність від виконання податкових
зобов'язань контрагентами та
дотримання ними податкової дисципліни.

В акті перевірки податковий орган
посилався на те, що ГВПМ ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС, в
ході проведення заходів, спрямованих
на виявлення схем незаконного
формування та відшкодування податку на
додану вартість при здійсненні
експортно-імпортних операцій та під
час проведення комплексу
оперативно-розшукових заходів по
припиненню незаконної діяльності
конвертаційно-транзитної групи, що
спеціалізувалось на наданні послуг з
конвертації грошових коштів і
мінімізації грошових зобов'язань,
шляхом використання в даній схемі
підприємств-імпортерів і офшорних
компаній-нерезидентів, в межах
кримінального провадження № 0000086,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань 26.03.2013 слідчим СВ ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва ДПС, за
ознаками складу злочину передбаченого
ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КПК України щодо
створення і використання
невстановленими особами ряду
фіктивних підприємств і умисного
ухилення від сплати податків, 03.04.2013
викрито та припинено діяльність
конвертаційного центру.

На рахунках фіктивних суб'єктів
господарської діяльності, задіяних в
даній схемі конвертації грошових
коштів від реально діючих підприємств
надходили безготівкові кошти у вигляді
оплати за нібито отримані товари і
послуги та в подальшому
перераховувалися на рахунки
підприємств-імпортерів, якими
імпортований товар реалізується за
готівку. В той же час, аналізом
первинних документів та податкової
звітності встановлено, що реалізація
товарно-матеріальних цінностей
відображається на фіктивні
підприємства. При цьому, пересорт ТМЦ
відбувається на СГД, що входять до
складу конвертаційного центру, а
коригування балансу податкових
зобов'язань здійснюється за рахунок
здійснення експортних операцій
(волоські горіхи, країна-отримувач
переважно Туреччина), при проведенні
яких формується необхідна сума
податкового кредиту без виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

В даній злочинній схемі
використовувався ряд суб'єктів
господарювання, серед яких
підприємство з ознаками фіктивності
ТОВ «Маркітант Груп» (код за ).

За місцем знаходження офісного
приміщення конвертаційного центру
вилучено дві печатки ТОВ «Маркітант
Груп» (код за ), записи по
обліку видачі готівки замовниками
конвертаційного центру, міжнародні
договори з СГД-нерезидентами, інвойси,
вантажно-митні декларації по
здійсненню імпортних операцій ТОВ
«Маркітант Груп» (код за ), а
також документи на право здійснення
діяльності від імені нерезидента Tafard
investments Limited (Англія та Уельс), що є
засновником ТОВ «Маркітант Груп» (код
за ).

Відповідно до акту ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області № 176/22-4/37866462 від 25.03.2013 ТОВ
«Маркітант Груп» декларувало
податкові зобов'язання з ТОВ «БК
ПАЛАЦЦО» за травень 2012 року в сумі ПДВ
1514333, 33 грн. та червень 2012 року в сумі ПДВ
1240770, 51 грн.

На основі вищевикладеного, податковим
органом зроблено висновок, що
проведені операції між ТОВ "Механічний
завод "Сонет" та його постачальником
ТОВ «БК ПАЛАЦЦО» згідно частин 1, 5 ст. 203,
частин 1, 2 ст. 215, ст. 228 ЦК України є
нікчемними, і в силу ст. 216 ЦК України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Так, частиною першою статті 70 КАС
України визначено, що належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

В силу частини третьої названої
процесуальної норми докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи до уваги не беруться.

З огляду на викладене слід зазначити,
що будь-які свідчення та інші матеріали
зібрані в рамках кримінальної справи,
повинні бути оцінені органами слідства
і судом з урахуванням всіх інших
матеріалів, які знаходяться в справі.
Переоцінка їх доказового значення
призводить до слідчих і судових
помилок, постановлення неправильного
рішення.

В кожній із стадій процесу оцінка
доказів має свої особливості, які
пояснюються відмінними умовами і
задачами даної стадії. Так, оцінка
доказів, здійснена в стадії досудового
слідства, носить лише попередній
характер.

Вирішення головного питання
кримінального судочинства - про
винуватість чи невинуватість особи,
притягнутої до кримінальної
відповідальності, здійснюється тільки
судом на основі доказів, досліджених в
ході судового розгляду.

Так, відповідно до частини першої
статті 17 КПК України особа вважається
невинуватою у вчиненні кримінального
правопорушення і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено у порядку,
передбаченому цим Кодексом, і
встановлено обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили.

Таким чином, лише вирок суду у
кримінальній справі, який набрав
законної сили, та матеріали
кримінальної справи, якими встановлено
діяння, що впливають на визначення
податкових зобов'язань, можуть бути
використані податковим органом при
наданні оцінки
фінансово-господарським операціям
платників податків.

В матеріалах справи відсутні докази
існування будь-яких обвинувальних
вироків стосовно посадових осіб
позивача чи його контрагента.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених
частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Так, нормами ст.203 Цивільного Кодексу
України встановлено, що:

п.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

п.3 - волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

п.5 - правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

На підставі ст. 228 Цивільного кодексу
України, будь-які належні та допустимі
докази визнання правочинів щодо
виконання робіт та надання послуг від
04.04.2012 та від 25.05.2012, укладеного між
позивачем та ТОВ «БК ТОВ ПАЛАЦЦО»
недійсним у судовому порядку відсутні
так як і докази наявності судових
рішень, які б набрали законної сили, з
приводу незаконних дій посадових осіб
ТОВ «БК ТОВ ПАЛАЦЦО», а також судових
рішень щодо визнання правочинів,
укладених між позивачем та вказаним
товариством недійсними. Також,
відповідачем не доведено укладення
договорів без мети настання реальних
наслідків.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2.4 статті 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 88 від 24.05.1995, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Господарська операція згідно зі ст. 1
названого Закону - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

З наведених законодавчих приписів
вбачається, що наслідки в податковому
обліку створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто ті, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту та
відповідати господарській меті
підприємства.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Окрім того, згідно з п.п. 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат.

Платники податку на прибуток, об'єкт,
база та ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначаються розділом 3
Податкового кодексу України.

За правилами статті 149 ПК України
податковою базою для цілей
оподаткування податком на прибуток
визнається грошове вираження прибутку
як об'єкта оподаткування, визначеного
згідно із статтею 134 цього Кодексу, з
урахуванням положень статей 135 - 137 та 138
- 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК
України передбачено, що прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

За визначенням підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати у розумінні
цього кодексу - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником).

До складу валових витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відповідно до пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
входять: витрати від операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інші витрати, визначені згідно з
пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом 2
цього Кодексу

Колегія суддів вважає, що позивачем до
суду першої інстанції надані копії
всіх первинних документів, ведення
яких передбачено чинним
законодавством та вимоги щодо їх
оформлення передбачені ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»

Вищезазначені первинні, розрахункові
та інші документи повністю
відповідають вимогам, встановлених до
первинних документів, які
пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і свідчать про
реальність операцій між позивачем і
його контрагентом.

Також необхідно зазначити, що на момент
здійснення операцій контрагент
позивача був зареєстрований як платник
податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
йому було присвоєно індивідуальний
податковий номер, а свідоцтво платника
податку на додану вартість вказаного
суб'єкта господарювання не було
анульовано.

Позивачем підтверджено наявність
отримання послуг від ТОВ «БК «Палаццо».

За наведених обставин, колегія суддів
вважає необхідним скасувати податкові
повідомлення-рішення № , №
від 12.08.2013

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А
Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Механічний завод "Сонет" -
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 -
скасувати та постановити нову, якою
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічний завод
"Сонет" до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області №
, № від 12.08.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічний завод
"Сонет" судові витрати у розмірі 182, 70
грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя

Кучма А.Ю.

Судді:

Аліменко В.О.

Безименна Н.В.