Справа № 826/4604/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4604/14
1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича
В.Ю.,

суддів
Кобаля М.І.,

Петрика І.Й.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів до Національного банку
України про визнання незаконним
рішенням, -

В С Т А Н О В
И В:

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Харкові МГУ Міндоходів
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Національного банку України
про визнання незаконним рішення
Національного банку України від 27.02.2014
року №85, визнання незаконними дії
Національного банку України щодо
виключення з реєстру акцептованих
вимог кредиторів документально
підтверджені вимоги СДПІ ОВП у м.
Харкові МГУ Міндоходів у розмірі 49871872
грн. 70 коп., зобов'язання Національний
банк України включити до реєстру
акцептованих вимог кредиторів
документально підтверджені вимоги
СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів у
розмірі 49871872 грн. 70 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 травня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить дану постанову
скасувати та прийняти нову про
задоволення адміністративного позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що чинним законодавством не
передбачене включення до переліку
акцептованих вимог поточних
зобов'язань, які виникли після початку
ліквідаційної процедури, у зв'язку з
чим прийшов до висновку про
правомірність оскаржуваного рішення
відповідача та прийняття його з
урахуванням всіх обставин справи

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного адміністративного
суду з наступних мотивів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що п.2 рішення №85 «Про
затвердження змін до переліку вимог
кредиторів публічного акціонерного
товариства «Земельний банк»,
акцептованих ліквідатором» від 27.02.2014
року, відмовлено ліквідатору банку у
затвердженні вимог Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Харкові МГУ Міндоходів на
суму 49871872,70 грн. по сплаті податку на
додану вартість та податку на прибуток
у зв'язку з тим, що відповідно до ст.ст.
91, 93, 96 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» (у редакції, що
діяла до 22.09.2012 року) та п. 9.2 гл. 9 розділу
VI Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 28.08.2001 року №369 (у
редакції, що діяла до 22.09.2012 року) до
переліку (реєстру) акцептованих
ліквідатором вимог включаються вимоги
кредиторів, які існували на дату
прийняття рішення про ліквідацію банку
та заявлені у встановлений законом про
банки строк.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», який набрав чинності з
22.09.2012 року ініційована до набрання
чинності цим Законом процедура
ліквідації банку здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про
Національний банк України» визначено,
що Національний банк України є
центральним банком України, особливим
центральним органом державного
управління, юридичний статус, завдання,
функції, повноваження і принципи
організації якого визначаються
Конституцією України, цим Законом та
іншими законами України.

Так, відповідно до наведених норм
законодавства Національний банк
України здійснює контроль за
ліквідаційної процедурою банків,
рішення про ініціювання процедури
ліквідації яких прийнято до 22.09.2012 року.

Процедура ліквідації публічного
акціонерного товариства «Земельний
банк», відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 30.07.2010 року №375, розпочата з 02.08.2010
року, що позивачем не заперечується.

Згідно статті 91 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» (в
редакції, що діяла до 22.09.2012 року) з дня
прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора:
припиняються повноваження загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) банку та тимчасового
адміністратора, який негайно передає
ліквідатору всі справи; банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси; строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав;
припиняється нарахування процентів,
неустойки (штрафу, пені) та інших
економічних санкцій по всіх видах
заборгованості банку; відомості про
фінансовий стан банку, боржників, які
порушили строки виконання зобов'язань
перед банком, вимоги банку до
боржників, які порушили строки
виконання зобов'язань перед ним,
перестають бути конфіденційними чи
становити банківську таємницю;
укладення угод, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому цим Законом;
скасовуються арешт, накладений на
майно (в тому числі на власні кошти
банку на його рахунках) банку, чи інші
обмеження щодо розпорядження його
майном. Накладення нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається;
вимоги за зобов'язаннями банку, що
виникли під час проведення ліквідації,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Стаття 92 Закону України «Про банки і
банківську діяльності» (в редакції, що
діяла до 22.09.2012 року) визначає
повноваження ліквідатора щодо
здійснення ліквідаційної процедури.

Відповідно до статті 93 Закону України
«Про банки і банківську діяльності» (в
редакції, що діяла до 22.09.2012 року)
Національний банк України наділений
повноваженнями затверджувати перелік
акцептованих ліквідатором вимог
кредиторів банку.

Глава 9 розділу VI Положення про
застосування Національним банком
України заходів впливу за порушення
банківського законодавства,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 28
серпня 2001 р. №369 (в редакції, що діяла до
22.09.2012 року) (далі - Положення №369)
визначає наслідки призначення
ліквідатора.

Проаналізувавши зазначені норми
законодавства, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що повноваженнями щодо віднесення та
включення вимог кредиторів до реєстру
вимог, згідно ст. 93 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» та п.9.2
гл.92 розд.VI Положення №369 (в редакціях,
що діяли до 22.09.2012 року) наділений
безпосередньо ліквідатор банку.

Так, відповідно до п. 9.4 гл. 9 розділу VI
Положення №369 (в редакції, що діяла до
22.09.2012 року) ліквідатор вносить
пропозиції щодо затвердження
Національним банком змін до реєстру
вимог не частіше ніж раз на квартал на
підставі: рішення суду, яке набрало
законної сили та не оскаржене
ліквідатором у встановленому законом
порядку; документів про спадкоємство
за вимогами кредиторів, які визнані
ліквідатором та включені до реєстру
вимог кредиторів; документів, які
відповідно до законодавства України
підтверджують правонаступництво
юридичної особи внаслідок
реорганізації, за вимогами кредиторів,
які включено до реєстру вимог; відмови
кредитора від вимог; виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців про
державну реєстрацію припинення
юридичної особи або фізичної особи -
підприємця; клопотання ліквідатора про
виправлення помилки, допущеної ним чи
попереднім ліквідатором під час
акцептування вимог кредиторів.

Прийняття рішення про затвердження
змін до реєстру вимог, згідно п. 9.7 гл. 9
розділу VI Положення №369 (в редакції, що
діяла до 22.09.2012 року) належить до
повноважень Комісії Національного
банку України з питань нагляду та
регулювання діяльності банків.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 96 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» та п. 9.2 гл. 9 розділу VI
Положення №369 (в редакціях, що діяли до
22.09.2012 року) до реєстру вимог
включаються вимоги кредиторів у
національній валюті в розмірах, які
існували на дату прийняття рішення про
ліквідацію.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 91 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (в редакції, що діяла до
22.09.2012 року) вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Частиною 2 ст. 92 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» (в
редакції, що діяла до 22.09.2012 року)
визначено, що оплата витрат, пов'язаних
із здійсненням ліквідаційної
процедури, здійснюється позачергово
протягом усієї процедури ліквідації
банку в межах кошторису витрат,
затвердженого Національним банком
України.

З даними висновками Національного
банку погодився і Вищий господарський
суду України, скасувавши своєю
постановою від 09.04.2014 рішення
господарського суду Харківської
області від 11.12.2013 та Харківського
апеляційного господарського суду від
21.01.2014 у справі № 5023/5584/12 та, відповідно,
визнавши безпідставними вимоги
позивача до ліквідатора публічного
акціонерного товариства "Земельний
банк".

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, що на думку
колегії апеляційного
адміністративного суду, дотримано
судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
постанова суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205,206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та
підписано 10.07.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
М.І.
Кобаль

І.Й.Петрик

.

Головуючий суддя
Ключкович В.Ю.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.