Справа № К/9991/10515/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/10515/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ (далі -
ГУМВС) України в Харківській області до
ОСОБА_4 про затримання та поміщення
особи до пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні за касаційною
скаргою Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС України в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року Управління у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України
в Харківській області у Харківському
окружному адміністративному суді
пред'явило позов до ОСОБА_4 про
затримання та поміщення особи до
пункту тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні.

Просило затримати громадянина, який
назвався ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
період, необхідний для встановлення
особи, його документування,
встановлення обставин здійснення ним
правопорушення, вирішення питання щодо
подальшого його перебування на
території України або примусового
видворення за межі України, але не
більше, ніж на дванадцять місяців з дня
затримання, тобто з 22 листопада 2011 року.

Помістити відповідача до пункту
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні Управління МВС
України Чернігівській області в
населеному пункті с. Розсудів,
Ріпкинського району Чернігівської
області.

Зобов'язати негайно виконати прийняте
рішення в частині затримання і
поміщення до пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 21 листопада 2011 року
працівниками СГІРФО Московського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області близько 22-00 годин на території
ТЦ "Барабашово" виявлений громадянин
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його слів
громадянин Соціалістичної республіки
В'єтнам, в якого відсутні будь-які
документи, що посвідчують його особу.
Відповідач не має в Україні постійного
місця проживання та офіційно не
працевлаштований.

Окрім того, позивач посилається на те,
що встановити особу відповідача
неможливо, у зв'язку з чим він
позбавлений можливості розглянути
питання про притягнення його до
адміністративної відповідальності
відповідно до частини першої статті 203
Кодексу України про адміністративні
правопорушення за порушення правил
перебування на території України.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24
листопада 2011 року, залишеною без зміни
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України
в Харківській області вказує на те, що
рішення судами першої та апеляційної
інстанцій прийняті з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та постановити у
справі нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
недоведеними та такими, що
непідлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 29
Конституції України, кожна людина має
право на свободу та особисту
недоторканність.

Право кожного на свободу та особисту
недоторканність закріплено також і в
чинних міжнародних договорах України.
Згідно зі статтею 3 Загальної
декларації прав людини 1948 року, пунктом
1 статті 5 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
реченням першим пункту 1 статті 9
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року кожна людина
має право на свободу та особисту
недоторканність. Ніхто не може бути
підданий свавільному арешту чи
утриманню під вартою (речення друге
пункту 1 статті 9 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року).

Таким чином, право на свободу та
особисту недоторканність є одним з
визначальних та фундаментальних
конституційних прав людини.

Відповідно до частини першої статті 64
Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Частина друга статті 29 Конституції
України визначає що ніхто не може бути
заарештований або триматися під вартою
інакше як за вмотивованим рішенням
суду і тільки на підставах та в порядку,
встановлених законом.

Частиною першою статті 26 Конституції
України зазначено, що іноземці та особи
без громадянства, що перебувають в
Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, - за
винятками, встановленими Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України.

За приписами пункту 14 статті 10 Закону
України "Про міліцію" № 565-ХII від 20
грудня 1990 року, міліція відповідно до
своїх завдань зобов'язана контролювати
додержання громадянами та службовими
особами встановлених законодавством
правил паспортної системи, в'їзду,
виїзду, перебування в Україні і
транзитного проїзду через її територію
іноземних громадян та осіб без
громадянства

Відповідно до частини першої статті 32
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства" №
3929-ХІІ від 04.02.1994 року (далі - Закон №
3929-ХІІ) іноземець та особа без
громадянства має бути видворений за
межі України у разі якщо: він вчинив
злочин, - після відбуття призначеного
йому покарання; він добровільно не
виконав рішення про скорочення терміну
його тимчасового перебування в Україні
у визначений у цьому рішенні строк;
його перебування в Україні становить
загрозу національній безпеці або
громадському порядку; під час його
перебування виникли підстави для
заборони в'їзду відповідно до цього
Закону; він хоча б раз не виконав вимогу
щодня з'являтися для реєстрації до
органу, який прийняв рішення про
скорочення терміну його тимчасового
перебування в Україні, у зв'язку з
причинами, не визнаними поважними.

Частиною восьмою статті 32 Закону №
3929-ХІІ визначено, що органи внутрішніх
справ, органи охорони державного
кордону або Служби безпеки України
можуть лише на підставі винесеної за їх
зверненням постанови
адміністративного суду затримати і
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо є
обґрунтовані підстави вважати, що
іноземець та особа без громадянства
будуть ухилятися від виїзду, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі органами охорони державного
кордону до суміжної держави.

При цьому, позивачем не встановлено та
не надавалось суду доказів щодо
громадянства особи, яку затримано 21
листопада 2011 року працівниками СГІРФО
Московського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області та який назвався
громадянином СРВ ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Не надавалось також і документів на
підтвердження особи відповідача.

За приписами частини десятої статті 32
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства" №
3929-ХІІ від 04 лютого 1994 року, іноземці та
особи без громадянства, затримані за
незаконне перебування на території
України (всупереч забороні щодо в'їзду
в Україну, за відсутності визначених
законодавством та міжнародними
договорами України підстав для
перебування в Україні (транзитного
проїзду через її територію), у тому
числі перебування за чужими,
підробленими, зіпсованими або такими,
що не відповідають встановленому
зразку, візою (дозволом), паспортним
документом) або прийняті на територію
України на виконання міжнародних
договорів про реадмісію осіб, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, розміщуються за
рішенням адміністративного суду в
пунктах тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні, з
регламентованим внутрішнім
розпорядком на період, необхідний для
підготовки їх видворення за межі
України у примусовому порядку, але не
більш як дванадцять місяців.

Таким чином, позивач наділений
повноваженнями щодо звернення до
адміністративного суду з позовом про
затримання і розміщення в пунктах
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні у тому числі у
разі перебування за чужими,
підробленими, зіпсованими або такими,
що не відповідають встановленому
зразку, візою (дозволом), паспортним
документом).

Отже, обов'язковими є такі умови в їх
сукупності: наявність факту
незаконного перебування іноземця або
особи без громадянства та наявність
чужого, підробленого, зіпсованого або
такого, що не відповідає встановленому
зразку, візи (дозволу), паспортного
документу.

Згідно з частиною першою статті 9
Кодексу України про адміністративні
правопорушення адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.

Порушення іноземцями та особами без
громадянства правил перебування в
Україні і транзитного проїзду через
територію України та відповідальність
за вказане порушення передбачені
частиною першою статті 203 та статті 9
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, відповідно до якої
Порушення іноземцями та особами без
громадянства правил перебування в
Україні, тобто проживання без
документів на право проживання в
Україні, за недійсними документами або
документами, термін дії яких
закінчився, або працевлаштування без
відповідного дозволу на це, якщо
необхідність такого дозволу
передбачено законодавством України,
або недодержання встановленого
порядку пересування і зміни місця
проживання, або ухилення від виїзду з
України після закінчення відповідного
терміну перебування, неприбуття без
поважних причин до визначеного місця
навчання або працевлаштування після
в'їзду в Україну у визначений строк, а
так само порушення правил транзитного
проїзду через територію України, крім
порушень, передбачених частиною другою
цієї статті, - тягнуть за собою
накладення штрафу від тридцяти до
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

У матеріалах справи відсутні докази
про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
порушення, передбачене статтею 203
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, позивачем визнано, що
відносно відповідача протокол про
адміністративне правопорушення не
складався.

За наявності повноважень та обов'язку
позивача, як суб'єкта владних
повноважень, Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС України в
Харківській області, не встановлено
особу відповідача, його громадянство.
Заходи щодо встановлення особи
відповідача позивачем не вживались, у
тому числі й не здійснювався вихід за
місцем проживання, запит до Посольства
Соціалістичної республіки В'єтнам.

Отже, позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
заявлених вимог.

Факт незаконного перебування
відповідача на території України
недоведений.

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції, який переглядав рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція судів попередніх інстанцій є
правильною, оскільки ґрунтується на
повно та всебічно встановлених
обставинах у цій справі та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Рішення судів у цій справі є законними
і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень, підстав для їх скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2012 року в адміністративній
справі за позовом Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області до ОСОБА_4 про
затримання та поміщення особи до
пункту тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні - без
зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Мороз Л.Л.