Справа № 826/5161/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2014 року 09:15
№ 826/5161/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Борисової Т.М., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Українські аграрні
інвестиції»доМіжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників провизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
До судді Окружного адміністративного
суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські аграрні інвестиції»
(надалі - Позивач/ТОВ «Українські
аграрні інвестиції») до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
(надалі - Відповідач/Центральний офіс),
в якому просить суд:
1. Визнати протиправними та
повідомлення-рішення:
зменшення суми бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість у розмірі 8 029 328,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) у розмірі 4 014 664,00
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
листопад 2013 р. на суму 57 512,00 грн.
2. Стягнути судові витрати,
пов'язані з подачею даного
адміністративного позову до Окружного
адміністративного суду м. Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.04.2014 р. провадження у
справі було відкрите та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явились
представники Позивача, які позовні
вимоги підтримують у повному обсязі,
просять позов задовольнити із підстав,
викладених в адміністративним позові,
зокрема, зазначають про порушення
Відповідачем положень Податкового
кодексу України (надалі - ПК України)
під час винесення 17.03.2014 р. податкових
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в задоволенні позову
відмовити із підстав, викладених в
письмових запереченнях, мотивуючи тим,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
податковим органом правомірно,
оскільки Позивачем до складу
податкового крдетиду за листопад 2013 р.
включено суму податку на додану
вартість (надалі - ПДВ) за податковою
накладною, яка незареєстрована в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
а також у вказаному періоді
безпідставно сформовано суму
бюджетного відшкодування з ПДВ.
Разом із тим, в судовому засіданні було
допитано в якості свідка головного
державного ревізора-інспектора
відділу моніторингу та аналізу
відшкодування податку на додану
вартість (надалі - ПДВ) Центрального
офісу ОСОБА_1, яка повідомила, що за
наданими Позивачем банківськими
виписками та платіжними дорученнями
неможливо підтвердити факт сплати ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
частини від'ємного значення ПДВ за
вересень та жовтень 2013 р. у сумі 8 029 328,00
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.
Відповідно до положень ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), справа
розглядається в письмовому
провадженні на підставі наявних в
матеріалах справи документів.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення сторін та
свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
зареєстроване Печерською районною у м.
Києві державною адміністрацією 16.09.2010
р. (код ЄДРОПУ 33558346), а з 18.03.2011 р. взято на
податковий облік та станом на дату
реєстрації перевірки перебуває на
обліку у Центральному офісі.
Основними видами діяльності Позивача
згідно із виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ №469693 є
оптова торгівля зерном, необробленим
тютюном, насінням і кормами для тварин.
Поряд із цим, у період з 03.02.2014 р. по
18.02.2014 р. на підставі направлення №52 від
03.02.2014 р. та наказу №115 від 03.02.2014 р.
Центрального офісу, відповідно до
пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України та п.3
постанови КМУ від 27.12.2010 р. №1238 «Про
затвердження переліку достатніх
підстав, які надають податковим
органам право на проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку» (надалі - постанова КМУ
№1238) відповідно до п.200.11 ст.200 ПК
України Центральним офісом була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка правомірності
нарахування ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, у сумі 6 894 893,00 грн. та
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку у сумі 8 029 328,00
грн., відображених у податковій
декларації з ПДВ за листопад 2013 р. (вх.
складений акт «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Українські аграрні інвестиції»
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
ПДВ на рахунок платника у банку за
листопад 2013 р.» від 18.02.2014 р.
№171/28-10-37-20/33558346 (надалі - Акт перевірки
№171), в якому зазначено про виявлені
наступних порушень вимог
законодавства Позивачем, зокрема:
ь п.33.1 ст.33, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198,
п.201.10 ст.201, п.202.1 ст.202 ПК України, що
призвело до завищення суми податкового
кредиту та від'ємного значення за
листопад 2013 р. в розмірі 57 512,00 грн., яка
ь пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.1, п.200.3 та
п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до
завищення суми бюджетного
відшкодування за листопад 2013 р. на
рахунок платника в банку на загальну
суму ПДВ 8 029 328,00 грн., яка підлягає
Не погоджуючись із зазначеними вище
висновками Акту перевірки №171, ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
подало до Центрального офісу
заперечення №340 від 04.03.2014 р., за
результатом розгляду якого
Відповідачем надана відповідь від
12.03.2014 р. №4983/10/28-10-37-10-16 про залишення
без змін Акту перевірки №171, а вказане
заперечення без задоволення.
Водночас, на підставі Акту перевірки
№171 Центральним офісом були винесені
податкові повідомлення-рішення від
17.03.2014 р., а саме:
Позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ
на загальну суму 12 043 992,00 грн. (із яких 8
029 328,00 грн. - сума завищення бюджетного
відшкодування (не відшкодовано на
момент перевірки) та 4 014 664,00 грн. -
Позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ на суму 57 512,00 грн.
Поряд із цим, не погоджуючись із
прийнятими податковим органом
податковими повідомленнями-рішеннями,
ТОВ «Українські аграрні інвестиції»
звернулось до Міністерства доходів і
зборів зі скаргою від 26.03.2014 р. №433, за
результатом розгляду якої останнім
було прийнято рішення від 07.04.2014 р.
№6233/6/99-99-10-01-15 про залишення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень без змін, а скарги -
Вважаючи, що Відповідачем були
порушені права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час прийняття
17.03.2014 р. оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, ТОВ «Українські
аграрні інвестиції» оскаржило його в
судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Як вбачається із поданої Позивачем до
Центрального офісу податкової
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту) ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» відображено суму у розмірі
При цьому, з огляду на зазначені
Позивачем відомості у ряд.23.1 (сума
бюджетного відшкодування ПДВ на
рахунок платника у банку, яку
сформовано з урахуванням залишку
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту, нарахованої за
попередні звітні періоди) податкової
«Українські аграрні інвестиції»
визначено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 8 029 328,00
Крім того, як вбачається з Акту
перевірки №171, перевіркою показників,
відображених Позивачем у ряд.1-9 (сума
податкових зобов'язань) декларацій за
вересень, жовтень та листопад 2013 р.
встановлено, що на формування цих
показників вплинуло здійснення
операцій із реалізації на митній
території України та за її межами
сільсько-господарської продукції.
В той же час, за результатами
опрацювання наданих до перевірки
податкових накладних, починаючи з
періоду виникнення від'ємного значення
(за вересень, жовтень та листопад 2013 р.).,
податковим органом встановлено
включення Позивачем до складу
податкового кредиту за листопад 2013 р.
незареєстрованих у Єдиному реєстрі
податкових накладних, а саме: згідно із
додатком 8 «Заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації
податкової накладної в Єдиному реєстрі
податкових накладних)» до податкової
податкова накладна №4 від 02.09.2013 р. на
загальну суму 345 072,00 грн. (ПДВ - 57 512,00
грн.), виписана ТОВ «Фосагро-Україна».
Разом із тим, згідно із п.198.6 ст.198 ПК
України (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.
При цьому, п.201.1 ст.201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
Пунктом 201.4 ст.201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.
Поряд із цим, відповідно до п.201.10 ст.201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.
Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.
Водночас, відповідно до п.33.1 ст.33 ПК
України податковим періодом
визнається встановлений цим Кодексом
період часу, з урахуванням якого
відбувається обчислення та сплата
окремих видів податків та зборів.
В той же час, згідно із п.202.1 ст.202 ПК
України звітним (податковим) періодом є
один календарний місяць, а у випадках,
особливо визначених цим Кодексом,
календарний квартал.
Пунктом 203.1 ст.203 ПК України
передбачено, що податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.
Таким чином, суд звертає увагу, що
Позивач мав право подати заяву зі
скаргою на контрагента (ТОВ
«Фосагро-Україна») до податкової
декларації з ПДВ за вересень 2013 р., чого
зроблено не було, між тим, додаток №8
ТОВ «Українські аграрні інвестиції»
додано до податкової декларації з ПДВ
подана до Центрального офісу 20.12.2013 р., а
граничною датою подання такої заяви, в
даному випадку, є саме 20.10.2013 р.
Згідно із цим, суд погоджується з
висновками Відповідача про те, що
Позивач неправомірно відніс до складу
податкового кредиту за листопад 2013 р.
суму ПДВ розміром 57 512,00 грн. за
отриманою податковою накладною від ТОВ
«Фосагро-Україна» №4 від 02.09.2013 р., яка
не зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних, оскільки заява
зі скаргою на постачальників про
відмову надати податкову накладну була
подана ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» до Центрального офісу
Крім того, суд звертає увагу на те, що
відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:
ь дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;
ь дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Згідно із зазначеним, суд не приймає до
уваги твердження Позивача про те, що ПК
України не містить обмежень щодо
звітного періоду, в якому повинна бути
подана відповідна заява зі скаргою на
постачальника, оскільки перша подія
сталася саме у вересні 2013 р. - у період
отримання Позивачем товару (амофосу)
від ТОВ «Фосагро-Україна», що
підтверджено податковою накладною №4
від 02.09.2013 р., а також видатковою
накладною №РН-0001209.
Більше того, суд критично ставиться до
посилань Позивача на положення абз.3
п.198.6 ст.198 ПК України, де зазначено, що у
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму ПДВ на
підставі отриманих податкових
накладних, таке право зберігається за
ним протягом 365 календарних днів з дати
складання податкової накладної,
оскільки таким правом платник податків
має можливість скористатися за умови
одночасного дотримання вимог, які
ставляться до податкової накладної, у
тому числі її реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних (ст.201 ПК
України), чого Позивачем не дотримано,
внаслідок чого він позбавлений права
на формування податкового кредиту
протягом 365 днів по податковій
накладній, що не відповідає вимогам
п.201.10 ст.201 ПК України.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими
висновки Відповідача про завищення ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
податкового кредиту та від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за листопад 2013 р. на суму ПДВ
розміром 57 512,00 грн., що в свою чергу,
вплинуло на визначення Позивачем суми
по ряд.20.2 (зарахування від'ємного
значення різниці поточного звітного
періоду до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду - грудень
2013 р.) декларації з ПДВ за листопад 2013 р.,
відтак, визначена ТОВ «Українські
аграрні інвестиції» сума (6 894 893,00 грн.) у
ряд.19 поданої декларації з ПДВ за
листопад 2013 р. підлягає зменшенню на 57
512,00 грн. та становить 6 837 381,00 грн.
З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про
правомірність прийняття Центральним
офісом податкового повідомлення
рішення від 17.03.2014 р. №.

В той же час, згідно із п.200.1 ст.200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1
ст.14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з р.V цього
Кодексу

При цьому, пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України
встановлено, що бюджетне відшкодування
- відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Разом із тим, ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» у ряд.23.1 (сума бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
у банку, яку сформовано з урахуванням
залишку від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту, нарахованої
за попередні звітні періоди)
податкової декларації за листопад 2013 р.
№ визначено суму бюджетного
відшкодування ПДВ у розмірі 8 029 328,00
грн.

Водночас, п.200.3 ст.200 ПК України
передбачено, що при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

В той же час, п.200.4 ст.200 ПК України
встановлено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

ь бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

ь залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Таким чином, визначальним фактом права
платника на бюджетне відшкодування ПДВ
в наступному податковому періоді в
даному випадку є фактична оплата ним
сум такого податку продавцю товарів
(послуг) у попередніх податкових
періодах.

Аналогічна позиція викладена також в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 22.07.2013 р. №К/9991/74954/12 та від
14.01.2014 р. №К/800/15576/13.

Разом із тим, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV (надалі -
Закон №996). Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88)
передбачено, що дане положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, акти, рахунки, звіти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Водночас, як зазначив Вищий
адміністративний суд України в листі
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

В той же час, відповідно до викладених у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613
вказівок, для вирішення питання щодо
наявності підстав для стягнення з
Державного бюджету України на користь
Товариства оспорюваної суми
бюджетного відшкодування з ПДВ судам
слід безпосередньо дослідити усі
обставини щодо виникнення у платника
від'ємного значення ПДВ у відповідних
сумах, встановивши, за якими саме
операціями позивачем було сформовано
податковий кредит, перевіривши
дотримання Товариством законодавчо
встановлених умов формування
податкового кредиту, правильність
здійсненого Позивачем розрахунку
від'ємного значення ПДВ, заявленого до
відшкодування у поданих деклараціях.

При цьому, судам слід взяти до уваги, що
за правилами ст.198 ПК України
обов'язковою умовою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (у тому числі податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Поряд із цим, суд також звертає увагу на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., зі змісту якого
вбачається, що задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС
України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Окрему увагу слід звернути на припис
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 №1936/11/13-11 стосовно наступного:
«судам апеляційної інстанції при
вирішенні питання про прийняття
доказів, які не досліджувалися судом
першої інстанції, варто враховувати
приписи ч.2 ст.195 КАС України. Згідно з
наведеною нормою, суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем».

Згідно із зазначеним, ухвалою від 22.04.2014
р. судом витребовувались від Позивача
документи по справі, які мають
засвідчувати мету здійснення
господарських операцій та зв'язок між
фактом придання товарів і
господарською діяльністю ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»,
зокрема: витяги із журналу обліку
виданих довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей;
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей; докази
перебування товарно-матеріальних
цінностей на бухгалтерському обліку -
виписки по роках; платіжні доручення та
оригінали виписок з розрахункових
рахунків Позивача, завірених
відповідними банківськими установами,
що засвідчують факти сплати Позивачем
вартості отриманих робіт (товарів,
послуг); податкові накладні за
укладеними договорами; специфікації
або додатки до таких договорів; докази
використання отриманих товарів у
господарській діяльності Позивача;
рахунки-фактури; відповідні заявки
Позивача до укладених договорів;
залізничні накладні; транспортні
інструкції щодо повернення порожніх
вагонів; сертифікати якості
заводу-виробника тощо; належні докази
наявності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у Позивача
та його контрагентів фізичних,
технічних та технологічних
можливостей (матеріально-технічної
бази) (в тому числі власних/орендованих
виробничих, складських і офісних
приміщень, виробничого і спеціального
технічного обладнання, транспортних
засобів, інших основних засобів),
трудових ресурсів, необхідних для
здійснення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
діяльності; інші документи, які на
думку Позивача, підтверджують
реальність виконання господарських
операцій за укладеним договором.

Більше того, суд акцентує увагу, в
судових засіданнях від Позивача
неодноразово витребовувались
податкові накладні за вересень,
жовтень та листопад 2013 р., а також інші
документи, які посвідчують реальність
господарських операцій.

При цьому, Позивача (як і Відповідача)
попереджалось про положення ст.114 КАС
України, зокрема про вирішення справи
на підставі наданих сторонами
документів.

На підтвердження реальності
господарських операцій представниками
Позивача були надані документи, які, на
їх думку, в повному обсязі посвідчують
реальність господарських операцій між
Позивачем та його контрагентами.

Так, ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» були надані реєстри
податкових накладних, на підставі яких
проводились оплати за придбаний у
постачальників товар, а також реєстри
укладених Позивачем договорів, з
огляду на які судом встановлено
здійснення останнім господарських
операцій з придбання та реалізації
сільсько-господарської продукції з
наступними контрагентами, зокрема: ПСП
«Агросвіт», ТОВ «Айова», ПП
«Буймерське», ПП «Горівське», ПП
«Дружба 6», ТОВ «Агрофірма Рост», ПП
«Городнянські Аграрні Інвестиції», ТОВ
«Маяк», ТОВ «Печинське», ПП
«Поділля-Агросервіс», ПП «Буринські
Аграрні Інвестиції» та інші.

Крім того, на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
Позивачем були надані також договори,
видаткові накладні, складські
квитанції, оборотно-сальдові відомості
та платіжні доручення за
вересень-листопад 2013 р.

Між тим, відповідно до тверджень
представників ТОВ «Українські аграрні
інвестиції», під час проведення
Центральним офісом перевірки були
надані всі необхідні документи
(декларації з ПДВ, розрахунки суми
бюджетного відшкодування разом із
доказами оплати вартості придбаних
товарів за вказані податкові періоди),
які свідчать про наявність у нього
права на отримання спірної суми
бюджетного відшкодування.

Проте, як вбачається з Акту перевірки
№171, що також підтверджується
представником Відповідача, перевіркою
визначення частини залишку від'ємного
значення, фактично сплаченої ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
постачальникам та/або до Державного
бюджету, яка підлягає бюджетному
відшкодуванні податковим органом
встановлено, що фактично за
результатами звірки даних, зазначених
у розрахунку бюджетного відшкодування
ПДВ за вересень та жовтень 2013 р. із
даними первинних документів, що
підтверджують факт оплати Позивачем
товарів, загальна сума ПДВ складає 0
грн.

Разом із тим, за твердженнями свідка
ОСОБА_1, що також не спростовується
представниками Позивача, на
підтвердження факту оплати ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
замість платіжних доручень, завірених
банком, надало до перевірки банківські
виписки, де в графі «призначення
платежу» вказано номер та дата
договорів, та за який товар
здійснювалось перерахування, але
відсутні зазначення рахунків-фактур,
актів виконаних робіт на певну
поставку товару тощо, що унеможливлює
встановлення самого факту оплати за
отриманий у період виникнення
від'ємного значення (вересень, жовтень
та листопад 2013 р.) товар.

Крім того, за висновками податкового
органу вказані Позивачем у наданих до
перевірки податкових накладних суми
ПДВ не співпадають із сумами ПДВ,
сплаченими згідно наданих банківських
виписок, а тому Відповідач не мав
можливості співставити отримані
податкові накладні з банківськими
виписками та підтвердити сплату ПДВ
саме по цим податковим накладним,
зокрема, від наступних контрагентів:
ПСП «Агросвіт», ТОВ «Айова».

В той же час, на думку Позивача,
наявність у ТОВ «Українські аграрні
інвестиції» права на отримання
оспорюваної суми бюджетного
відшкодування підтверджується саме
даними поданих до податкового органу, а
також до суду, податкових декларацій з
ПДВ за вересень, жовтень та листопад 2013
р. та даними платіжних доручень.

Проте, суд не погоджується із такими
твердженнями Позивача, оскільки ТОВ
«Українські аграрні інвестиції» не
було надано жодних витребуваних судом
податкових накладних, на підставі яких
проводились перерахування коштів
постачальникам за отримані товари, а
також не надано жодних передбачених
умовами укладених договорів первинних
документів, які б свідчили про факт
здійснення Позивачем господарських
операцій у період виникнення
від'ємного значення, та які б надали
суду можливість пересвідчитись у
правомірності включення спірної суми
ПДВ розміром 8 029 328,00 грн. до суми
бюджетного відшкодування.

Більше того, суд критично ставиться до
пояснень свідка ОСОБА_1 щодо
встановлення під час проведення
перевірки факту реальності
господарських операцій з постачання
продукції, оскільки за одними лише
платіжними дорученнями, договорами,
видатковими накладними та складськими
квитанціями на зерно неможливо
підтвердити фактичний рух активів або
зміни у власному капіталі Позивача, а
також неможливо встановити зв'язок між
фактом придбання товарів, спорудженням
основних фондів, імпортом товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю ТОВ
«Українські аграрні інвестиції».

В свою чергу, суд акцентує увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах. Отже, якщо певна
господарська операція не відбулася,
визначення податкового кредиту є
безпідставним і ПДВ не підлягає
відшкодуванню з бюджету, незважаючи на
наявність у платника податку (позивача
у справі) податкової накладної, а також
доказів сплати продавцю вартості
товару з ПДВ.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

З огляду на вищенаведене, незважаючи на
наявність у Позивача доказів сплати
постачальникам вартості товару з ПДВ
(факт сплати ним сум ПДВ (частини
від'ємного значення ПДВ) у попередніх
податкових періодах за вересень та
жовтень 2013 р. у сумі 8 029 328,00 грн.),
оскільки під час розгляду справи не
встановлено реальності вчинення ТОВ
«Українські аграрні інвестиції»
господарських операцій, за
результатами виконання яких у
останнього виникло право на формування
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування, відтак, суд приходить до
висновку про завищення ТОВ «Українські
аграрні інвестиції» бюджетного
відшкодування на суму 8 029 328,00 грн.

Поряд із цим, відповідно до п.123.1 ст.123 ПК
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених пп.54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,
54.3.5, 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

При цьому, як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
24.11.2011 р. №2198/11/13-11, в розумінні п.123.1 ст.123
ПК України штрафні (фінансові) санкції
в розмірі 50% застосовуються не за сам
факт повторного виявлення будь-яких
порушень, а за повторне вчинення
протиправних діянь за обставин,
передбачених п.п.54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 ПК
України.

В той же час, оскільки податковим
органом не вперше виявлено завищення
ТОВ «Українські аграрні інвестиції»
суми бюджетного відшкодування ПДВ
(останній акт документальної перевірки
від 31.10.2013 р. №1313/40-50/37-20/33558346 та прийняте
податкове повідомлення-рішення «В1»
№ від 20.11.2013 р.), що також не
спростовується представниками
Позивача, тому застосування
Центральним офісом суми штрафних
санкцій розміром 4 014 664,00 грн. суд вважає
обґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку
про правомірність винесення
Відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 17.03.2014 р.
№, яким Позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 8 029 328,00 грн. та нараховано
штрафні (фінансові) санкції розміром 4
014 664,00 грн.

З огляду на вищевикладене, оскільки
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 17.03.2014 р.
№ та №, винесені
Центральним офісом правомірно, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ «Українські аграрні
інвестиції».

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір на користь
Позивача не відшкодовується.

Водночас, згідно із ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Таким чином, оскільки сплачена ТОВ
«Українські аграрні інвестиції» сума
судового збору становить 487,20 грн.,
відповідно, решта суми судового збору
(4384,80 грн.) має бути стягнута з Позивача,
оскільки позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські аграрні
інвестиції» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про скасування
податкових повідомлень-рішень
відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські аграрні інвестиції»
(адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2,
) решту суми судового
збору у розмірі 4 384 (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. на
розрахунковий рахунок №4007 до ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу: «Судовий збір за
розгляд Окружним адміністративним
судом м. Києва адміністративної справи
№826/5161/14».

Контроль за виконанням даного пункту
покласти на Міжрегіональне головне
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін