Справа № 2а-16182/10/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року м. Київ
К/9991/39972/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 28.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011

у справі № 2а-16182/10/2070

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.02.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.02.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем проведена
документальна планова виїзна
перевірка фізичної особи ОСОБА_3 з
питання дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності
за період з 01.01.2009 по 30.06.2010, за
результатами перевірки складено акт
від 30.11.2010р. №10248/1702/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст. 19 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", а
саме: отриманий дохід зменшено на суму
витрат за господарськими операціями з
ТОВ "Будпласт-1", ТОВ "Донтрансторг", ПП
ВКФ "Віколі", які податковий орган
вважає нікчемними; порушення вимог
п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме: до складу
податкового кредиту з ПДВ включено
податкові накладні, які були виписані
ТОВ "Будпласт-1", ТОВ "Донтрансторг", ПП
ВКФ "Віколі" на підтвердження
господарських операцій, які
відбувались в межах нікчемних
правочинів.

На підставі вказаного акта
відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення №/0 від
07.12.2010 про визначення суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у загальному розмірі
14.232,13грн. та податкове повідомлення -
рішення №/0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
28768,40грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.9.12 ст.9 Закону України
«Про оподаткування доходів фізичних
осіб" оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до ч.2 ст.13 Декрету КМУ
«Про прибутковий податок з доходів
громадян» оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Як вбачається із матеріалів
справи між позивачем, та ТОВ
"Будпласт-1", ТОВ "Донтрансторг", ПП ВКФ
"Віколі" були укладені договори
поставки запчастин до
сільськогосподарської техніки.

Висновок судів попередніх
інстанцій про документальну
підтвердженість фактичного виконання
операцій між позивачем та ТОВ
"Будпласт-1", ТОВ "Донтрансторг", ПП ВКФ
"Віколі" ґрунтується на наявних у
матеріалах справи доказах, а саме,
договорами поставки, податковими та
видатковими накладними, платіжними
дорученнями, виписками банку.

Слід зазначити, що такі обставини,
як відсутність контрагентів за
юридичною адресою, подання ними
податкової звітності з нульовими або
незначними показниками самі по собі не
є безумовними та достатніми доказами,
що підтверджують отримання платником
необґрунтованої податкової вигоди.

Суди попередніх інстанцій вірно
звернули увагу, що відповідачем не
надано будь-яких доказів, які б
вказували на невідповідність
договорів позивача актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011 у
справі № 2а-16182/10/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.02.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011 у
справі № 2а-16182/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко