Справа № 1423/2268/2011
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р. Справа № 1423/2268/2011

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков Володимир Олександрович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Центрального районного
суду м. Миколаєва від 07 березня 2012 року
в адміністративні справі за позовом
ОСОБА_2 до департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради щодо визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання встановити статус члена
сім`ї померлого ветерана війни, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, в якому просить визнати
протиправним рішення відповідача про
відмову видати їй посвідчення члена
сім'ї загиблого.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані
тим, що відповідачем незаконно не
встановлено їй статус «члена сім`ї
загиблого».

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 07 березня 2012 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції, з прийняттям нового рішення
про задоволення адміністративного
позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 звернулась з заявою до
департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради,
про видачу їй посвідчення члена сім'ї
загиблого.

Позивач посилається на те, що її
чоловік, хоча й проходив дійсну
військову службу та за життя був
кадровим офіцером, але ніколи не брав
участі у захисті Батьківщини (у
розумінні Закону України «Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту) чи бойових діях на
території інших держав.

Матеріалами справи встановлено, та
сторони не заперечують того, що ОСОБА_3,
чоловік ОСОБА_2, проходив службу у
Збройних Силах СРСР та України, набув
статус ветерана військової служби.

09 листопада 2010 року він помер. Згідно
рішення Військово-лікарської комісії
Південного регіону від 9 грудня 2010 року
захворювання, яке призвело до його
смерті, пов'язане з проходженням ним
військової служби.

Також матеріалами справи також
встановлено, що за життя ОСОБА_3 не
набув статусу ветерана війни.

У 2011 році позивачка звернулась до
відповідача із заявою про надання їй
статусу члена сім`ї загиблого ветерану
війни, але відповідач у листі № 32-к від 4
березня 2011 року відмовив.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», дія цього закону
розповсюджується на:

- сім'ї військовослужбовців,
партизанів, підпільників, учасників
бойових дій на території інших держав,
прирівняних до них осіб, зазначених у
статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули
(пропали безвісти) або померли
внаслідок поранення, контузії чи
каліцтва, одержаних під час захисту
Батьківщини або виконання інших
обов'язків військової служби
(службових обов'язків), а також
внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території

інших держав під час воєнних дій та
конфліктів;

- сім'ї військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу,
які призивалися на збори
військовозобов'язаних Міністерства
оборони, органів внутрішніх справ і
державної безпеки колишнього Союзу РСР
і загинули (померли) під час
виконання завдань по охороні
громадського порядку при надзвичайних
ситуаціях, пов'язаних з
антигромадськими проявами;

- сім'ї загиблих під час Великої
Вітчизняної війни осіб із числа
особового складу груп самозахисту
об'єктових та аварійних команд
місцевої протиповітряної оборони, а
також сім'ї загиблих внаслідок бойових
дій працівників госпіталів, лікарень
та інших медичних закладів.

До членів сімей загиблих (тих, які
пропали безвісти) військовослужбовців,
партизанів та інших осіб, зазначених
у цій статті, належать:

- утриманці загиблого або того, хто
пропав безвісти, яким у зв'язку з цим
виплачується пенсія;

- батьки;

- один з подружжя, який не одружився
вдруге, незалежно від того,
виплачується йому пенсія чи ні;

- діти, які не мають (і не мали) своїх
сімей;

- діти, які мають свої сім'ї, але
стали інвалідами до досягнення
повноліття;

- діти, обоє з батьків яких загинули
або пропали безвісти.

Таким чином, для встановлення
статусу «Сім`я загиблого», необхідна
наявність умов, зазначений у ст. 10 цього
закону.

Таким чином, дія згаданої норми
розповсюджується на членів сімей лише
осіб, які, по-перше, за життя набули
право на статус ветерану війни та,
по-друге, загинули (пропали без вісті)
або померли.

З таких обставин, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
ОСОБА_3 такого статусу не набув, а отже
передбачені статтями Законом підстави
для розповсюдження на його цього
статусу є відсутніми

Таким чином, стверджуваний позивачем
факт незаконної відмови відповідача у
встановленні статусу «Сім'ї загиблого»
та протиправність такої відмови
належними доказами не підтверджений і
перед судом не доведений.

Враховуючи недоведеність позивачем
тих обставин, на які він посилається на
підтвердження своїх вимог, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог і не вбачає підстав для
їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1ч. 1. ст.198, 200, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 07
березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя/підпис/ Димерлій О.О.

суддя /підпис/ Романішин
В.Л.