Справа № 813/3795/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3795/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судового засідання
представників позивача Лісного В.Д.,
представника відповідача Гладій О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Снєжка-Україна» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Снєжка-Україна»
(далі - ТзОВ «Снєжка-Україна», позивач)
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів (далі -
СДПІ, відповідач), у якому позивач
просить визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення №/13795 від 26.11.2012 року та №
/13796 від 26.11.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог ТзОВ
«Снєжка-Україна» зазначило, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акту перевірки відповідача, в
основу якого взяті акти інших
податкових органів по перевірці його
контрагентів. Вважають, що такі акти не
є підставою для висновку про
неможливість реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Позивач зазначає, що його господарські
операції з ТзОВ «ВКП «Антарес», ТзОВ
«Орісниця» підтверджені належними
документами бухгалтерського та
податкового обліку, належним чином
оформлені та повністю відповідають
вимогам Податкового кодексу України та
Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»,
відтак повністю підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій. Крім того, в наявності є
докази подальшого використання
товарно-матеріальних цінностей у
господарській діяльності позивача.
Долучені до матеріалів справи
документи, на думку позивача, повністю
спростовують висновки відповідача про
безтоварність господарських операцій,
а тому прийняті на їх основі податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, надали суду пояснення
аналогічні доводам, викладеним у
позові, просили суд задовольнити позов
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги заперечив
повністю з підстав, викладених в
письмових запереченнях на позовну
заяву та пояснив, що позивачем не
здійснювалися господарські операцій
із зазначеними у акті перевірки
контрагентами, так як в ході такої
перевірки встановлено відсутність
фактичного придбання
товарно-матеріальних цінностей, робіт,
послуг без мети настання реальних
наслідків, отримання безпідставної
податкової вигоди, що полягало у
заниженні податку на прибуток та
створенні умов для отримання права на
формування податкового кредиту. Просив
у задоволенні позову відмовити
повністю.

Розглянувши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до задоволення, з огляду на
наступне.

Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великим
платниками податків у м. Львові
державної податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТзОВ «Снєжка-Україна» з
питань достовірності нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість за січень - квітень 2012 року та
податку на прибуток за І півріччя 2012
року при здійсненні взаєморозрахунків
з ТзОВ «Орісниця» та податку на додану
вартість за вересень 2011 року та податку
на прибуток за ІІІ квартал 2011 року, а
також за жовтень - грудень 2010 року та
податку на прибуток за ІV квартал 2010
року при здійсненні взаєморозрахунків
з ТзОВ «ВКП «Антарес».

Перевіркою встановлено порушення ТзОВ
«Снєжка-Україна» наступні порушення:

- п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп.
11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» №
283/97-ВР від 22.05.1997 року (із внесеними
змінами та доповненнями), п. 138.2, п. 138.4,
пп.138.8.5 п. 138.8, п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) за ІV кв. 2010 року, за ІІІ
квартал 2011 року та І півріччя 2012 року
встановлено заниження ТзОВ
«Снєжка-Україна» податку на прибуток у
сумі 211039,76 грн, в тому числі в розрізі
податкових періодів: ІV кв. 2010 року на
суму 18287,71 грн, ІІІ кв. 2011 року на суму
3117,94 грн, І кв. 2012 року на суму 133759,55 грн,
ІІ кв. 2012 року на суму 55874,56 грн;

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (із
внесеними змінами і доповненнями), п.
198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(із змінами та доповненнями) за період
01.10.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.09.2011 року
по 30.09.2011 року, з 01.01.2012 року по 30.04.2012
року завищено податковий кредит з
податку на додану вартість на загальну
суму 197945,45 грн, в результаті чого
збільшується сума звітного періоду,
яка підлягає сплаті платником податку
до бюджету в т.ч. в жовтні 2010 року на
суму 7935,27 грн, в листопаді 2010 року на
суму 4419,62 грн, в грудні 2010 року на суму
2275,29 грн, у вересні 2011 року на суму 2711,25
грн, в січні 2012 року на суму 23729,06 грн, в
лютому 2012 року на суму 51554,54 грн, в
березні 2012 року на суму 52106,51 грн, в
квітні 2012 року на суму 53213,91 грн.

За результатами перевірки
складено акт від 08.11.2012 року №
973/31-00/30648854 та прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення
від 26.11.2012 року № /13795, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток на загальну суму 263020,22 грн, в
тому числі за основним платежем в
розмірі 211039,76 грн, за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 51980,46
грн;

- податкове повідомлення-рішення
від 26.11.2012 року № /13796, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 293260,63
грн, в тому числі за основним платежем в
розмірі 197945,45 грн, за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 95315,18
грн.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Надаючи правову оцінку спірних
правовідносин суд виходив з наступних
приписів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірні правовідносини між ТзОВ
«Снєжка-Україна» та ТзОВ «ВКП
«Антарес», ТзОВ «Орісниця» виникли у
період 2010-2012 років.

Отже, основними нормативно-правовими
актами, що врегульовують спірні
правовідносини є Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 року №334/94-ВР з наступними
змінами та доповненнями у редакції на
час виникнення спірних правовідносин,
Закон України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР та
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року №2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - ПК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
у цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Пункт 1.32 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначає господарську діяльність як
будь-яку діяльність особи, направлену
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Відтак, обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
вищенаведених норм є: здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва;
спрямованість на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності (продукція,
роботи чи послуги), які мають вартісний
характер і цінове вираження.

У відповідності до положень п. 3.1 ст. 3
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статями 8 і 9
цього Закону.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», визначено, що валовими
витратами виробництва та обігу є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, зокрема,
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За визначенням, наведеним у п. 1.7 ст. 1
Закону України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а у разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку ;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

У силу вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Як визначено в ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п.201.10ст.201 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 ст.
193цьогоКодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. Згідно до п. 7.3. ст. 7 ПК
України будь-які питання щодо
оподаткування регулюються цим
Кодексом і не можуть встановлюватися
або змінюватися іншими законами
України, крім законів, що містять
виключно положення щодо внесення змін
до цього Кодексу та/або положення, які
встановлюють відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства.

Перелік підстав, відповідно до яких
платник податку не має права відносити
відповідні суми до податкового кредиту
наведено у п. 198.6 ст. 198 ПК України, а,
відтак, виходячи із змісту п. 7.3 ст. 7 ПК
України, перелік цих підстав є
вичерпним.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що видами діяльності
позивача є виробництво лаків та фарб,
оптова торгівля будівельними
матеріалами, роздрібна торгівля
залізними виробами, фарбами та склом,
діяльність автомобільного вантажного
транспорту, надання кредитів тощо.

У періоді, що перевірявся, ТзОВ
«Снєжка-Україна» використовував у
своїй діяльності офісні, виробничі
(торговельні, складські приміщення
тощо) власні приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно п. 1.1 договору купівлі-продажу №
02/02 від 01.02.2011 року, укладеного між ТзОВ
«Снєжка-Україна» (покупець) та ТзОВ
«ВКП «Антарес» (продавець), продавець
зобов'язується продати та передати у
власність покупця металопрокат
(далі-продукція), а покупець
зобов'язується прийняти продукцію та
оплатити її вартість відповідно до
умов цього Договору (том 2 а.с. 7-8).

Відповідно до п. 3.1 Договору, поставка
продукції здійснюється зі складу
продавця, на умовах EXW, франко-склад, м.
Львів, вул. Навроцького, 1а, відповідно
до міжнародних Правил тлумачення
термінів «Інкотермс» в редакції 2000
року.

Відповідно до п. 3.2 Договору датою
поставки продукції є дата видачі
продавцем видаткової накладної.

На підтвердження реальності виконання
зазначеного договору купівлі-продажу
№ 02/02 від 01.02.2011 року, укладеного між
ТзОВ «Снєжка-Україна» та ТзОВ «ВКП
«Антарес», позивачем надано суду копії
рахунків-фактур, податкових та
видаткових накладних (том 1 а.с. 64-66,
101-105).

Покликання податкового органу в акті
перевірки про те, що «до перевірки не
надано договір за 2010 рік між ТзОВ
«Снєжка-Україна» та ТзОВ «ВКП
«Антарес» спростовується поясненнями
представників позивачів, які пояснили,
що такого договору не було,
господарські операції здійснювались
на підставі рахунків-фактур. Зазначене
підтверджується матеріалами справи, а
саме, позивачем надано на
підтвердження реальності
господарських операцій між ТзОВ
«Снєжка-Україна» та ТзОВ «ВКП
«Антарес» позивачем надано суду копії
рахунків-фактур, податкових та
видаткових накладних (Том 1 а.с. 48-63, 67-99).

Розрахунки за отриманий позивачем від
ТзОВ «ВКП «Антарес» товар відбулися у
безготівковій формі шляхом
перерахунку коштів на розрахунковий
рахунок, що відповідачем не
заперечується у самому акті перевірки.

Обґрунтовуючи обставини щодо
транспортування товару, позивач надав
суду копії подорожніх листів
службового легкового автомобіля (том 1
а.с.106-116).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки
від 10.01.2012 року (том 2 а.с.4-6), укладеного
між ТзОВ «Снєжка-Україна» (покупець) та
ТзОВ «Орісниця» (постачальник),
постачальник зобов'язується
поставляти товари побутової хімії,
госптовари, тару та упаковку та інші
товари побутового вжитку, надалі
«товари», а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити товари на умовах,
передбачених даним договором.

Відповідно до п. 1.2 даного договору,
кількість товару, асортимент та ціна
визначається в накладній, яка є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.2 товари
відвантажуються покупцю на умовах
самовивозу зі складу постачальника.

На підтвердження реальності виконання
зазначеного договору поставки від
10.01.2012 року, укладеного між ТзОВ
«Снєжка-Україна» та ТзОВ «Орісниця»,
позивачем надано суду копії розхідних
накладних, податкових накладних,
платіжних рахунків,
товарно-транспортних накладних (том 1
а.с.117-251, том 2 а.с. 1-3).

Розрахунки за отриманий позивачем від
ТзОВ «Орісниця» товар відбулися у
безготівковій формі шляхом
перерахунку коштів на розрахунковий
рахунок, що відповідачем не
заперечується у самому акті перевірки.

Тобто, позивачем надано суду первинні
бухгалтерські документи, які
підтверджують факт здійснення
господарських операцій щодо придбання
товару у контрагентів та оплати даного
товару позивачем. При цьому, суд
звертає увагу на те, що податковий
орган ані в Акті перевірки, ані в ході
судового розгляду не ставив під сумнів
достовірність даних, які містять
вказані первинні бухгалтерські
документи, а також не зазначав про
невідповідність первинних
бухгалтерських документів вимогам
чинного податкового законодавства,
зокрема, відсутності у них обов'язкових
реквізитів.

Як вбачається із дослідженої первинної
документації позивачем було придбано у
ТзОВ «ВКП «Антарес» наступний товар:
труби, трійники, кутники, крани
кулькові, водорозбірні та метеликові,
електроди, шланги, рукави, фільтри
сепараторні, масляні та повітряні,
пароніт тощо; у ТзОВ «Орісниця»
піддони, побутову хімію тощо.

В судовому засіданні встановлено, що
придбані ТзОВ «Снєжка-Україна»
товарно-матеріальні цінності у ТзОВ
«ВКП «Антарес» та ТзОВ «Орісниця»
являють собою запасні частини до
основних засобів, які на даний час
використовуються в господарській
діяльності та знаходяться за адресою
ТзОВ «Снєжка-Україна».

Відповідно до договорів дистрибуції
вся продукція ТзОВ «Снєжка-Україна»
відвантажується покупцям
(дистриб'юторам) на піддонах, котрі
придбавались в ТзОВ «Орісниця»
Наявність таких піддонів є невід'ємною
складовою частиною процесу реалізації
та транспортування продукції ТзОВ
«Снєжка-Україна».

На підтвердження зазначеного,
позивачем надано договір поставки №
!!033 від 21.05.2010 року, укладений між
позивачем та ТзОВ «Леруа Мерлен
Україна» (том 2 а.с.23-49), відповідно до
п.7.2 якого, товар постачається на
євро-піддонах розміром 0,8 х 1,2 м
(одноразових або багаторазових), а
також рамковий контракт поставки ОБІ
№3107 від 20.04.2010 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Зроби сам Україна»
(том 2 а.с. 50-79), відповідно до п.п. 2.7.2
якого постачальник зобов'язаний
постачати товари на змінних піддонах
згідно з європейським стандартом
розміром 1,2 м х 0,8 м (на підтвердження
надано ряд видаткових накладних).

Також в матеріалах справи містяться
акти списання піддонів за 2010, 2011 та 2012
роки.

Приймаючи рішення про задоволення
позову суд виходив також з таких
міркувань.

До висновків, які викладені в акті
перевірки відповідача, податковий
орган дійшов ґрунтуючись на наступних
актах перевірки:

- Акт ДПІ у Франківському районі м.
Львова Львівської області ДПС від
10.08.2012 року №1132/22-1-/25230267 «Про результати
документальної позапланової перевірки
ТзОВ «ВКП «Антарес» з питань
господарських взаємовідносин з ТзОВ
«БК Київбудмонтаж» за період з 01.08.2011 по
30.09.2011 року, ПП «Аеромакс-Сервіс» за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2010 року (т. 2
а.с. 101-111);

- Акт ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова Львівської області ДПС
від 08.08.2012 року № 1322/22-40/23267183 «Про
результати позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Орісниця» з питань
перевірки показників декларації з
податку на додану вартість за березень
2012 року»;

- Акт ДПІ у Шевченківському районі
м. Львова Львівської області ДПС від
13.08.2012 року № 1340/22-40/23267183 «Про
результати позапланової невиїзної
перевірки ТзОВ «Орісниця» з питань
перевірки показників декларації з
податку на додану вартість за січень 2012
року (т. 2 а.с. 96-100).

Згідно з вказаними Актами
перевірки, податковий орган зазначає,
що за результатами їх перевірки
встановлено, що ТзОВ «ВКП «Антарес» та
ТзОВ «Орісниця» здійснювало
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третім особам, а тому
операції з даними підприємствами не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже є нікчемними
по ланцюгу до "вигодонабувача".

Податковий орган зазначає, що в ході
проведення цих перевірок не
підтверджено наявність поставок
товарів (послуг), що свідчить про те, що
правочини між ТзОВ «ВКП «Антарес» та
ТзОВ «Орісниця» та
підприємствами-покупцями та
постачальниками здійсненні без мети
настання реальних наслідків.

Враховуючи дані вищезазначених Актів
перевірки ДПІ у Франківському районі м.
Львова Львівської області ДПС від
10.08.2012 року №1132/22-1-/25230267 та ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС від 13.08.2012 року
№ 1340/22-40/23267183, відповідач дійшов
висновку про те, що господарські
операції здійснені між позивачем та
його контрагентами - ТзОВ «ВКП
«Антарес» та ТзОВ «Орісниця» не
спричинили настання правових
наслідків, а саме.

На думку податкового органу,
господарські операції безпідставно
віднесені платником податків до складу
валових витрат, оскільки інформація
зазначена в первинних документах
(видатково-прибуткових накладних,
актах надання послуг) про здійснення
господарських операцій є
недостовірною з огляду на наступні
обставини: не підтверджується стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій поставки, участі в таких
операціях трудових ресурсів,
транспорту та іншого обладнання, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
участі технічного персоналу, основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Однак, з такими висновками податкового
органу суд не погоджується, виходячи з
наступного.

Акти перевірок контрагентів позивача
не можуть бути беззаперечним
свідченням порушення податкової
дисципліни контрагентами позивача.

Досліджені в судовому засіданні
первинні документи на підтвердження
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами ТзОВ
«ВКП «Антарес» та ТзОВ «Орісниця» у
повній мірі відображають зміст
господарських операцій, їх вартісні та
кількісні показники. Крім того,
придбаний товар надалі використано у
господарській діяльності ТзОВ
«Снєжка-Україна», що підтверджено
належними та допустимими доказами.

Щодо відсутності у позивача
сертифікатів якості на товар слід
зазначити, що такі сертифікати не є
документами первинного податкового
обліку, що фіксують факти здійснення
господарських операцій, оскільки
вказані документи формуються виключно
для надання інформації про якість
продукції. Зокрема, аналогічна правова
позиція викладені у постанові
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
у справі № 810/2133/13-а.

Суд також звертає увагу на те, що ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС згідно актів
перевірок від 08.08.2012 року № 1322/22-40/23267183
та від 13.08.2012 року № 1340/22-40/23267183
здійснювало перевірку ТзОВ «Орісниця»
по податку на додану вартість за січень
2012 року та за березень 2012 року. Однак,
СДПІ при проведені позапланової
невиїзної перевірки ТзОВ
«Снєжка-Україна» на основі актів ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
зменшено витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 1 кв. 2012 року та 2
кв. 2012 року, а також зменшено податковий
кредит з податку на додану вартість за
січень 2012 року, лютий 2012 року, березень
2012 року та квітень 2012 року.

Вирішуючи з урахуванням наведених вище
обставин та норм законодавства спір по
суті, суд виходить також з того, що при
дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку, на що звертає увагу
у своєму роз'ясненні ВАС України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Крім того, суд зазначає, що відносини
між учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, судом при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюються відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку. Визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку не
може бути обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань. Відносини між
учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

Позивач виконав усі передбачені
законом умови, необхідні для
формування податкового кредиту та має
всі документальні підтвердження його
розміру, а тому не може нести
відповідальність за порушення
податкового законодавства, вчинені
його контрагентами.

Відтак, наведені податковим органом в
акті перевірки висновки про
неможливість реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТзОВ «ВКП «Антарес» та ТзОВ
«Орісниця» свого підтвердження в
матеріалах справи не знайшли.

Суд звертає увагу на те, що Податковий
кодекс України не ставить в залежність
право на включення сум сплаченого ПДВ
до податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентом податку до
бюджету. Якщо контрагент позивача не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо контрагента
позивача.

Відтак, ТзОВ «Снєжка-Україна» за жодних
умов не повинна нести відповідальності
за виконання своїми контрагентами
обов'язків платників податків. Платник
податку на додану вартість не має
обов'язку та повноважень здійснювати
контроль за дотриманням контрагентами
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності та
дотримання вимог податкового
законодавства.

Чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Аналогічна правова
позиція викладена в постанові
Верховного суду України від 31.01.2011 року
у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Оскаржуване рішення оцінюється судом,
виходячи з доведеності з боку
податкового органу тих обставин
(фактичних підстав) і норм права
(юридичних підстав), які наведені
податковим органом в Акті перевірки, що
забезпечує дотримання принципу
правової визначеності при вирішенні
спірних взаємовідносин.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У даному випадку, заперечуючи проти
адміністративного позову, податковим
органом не надало суду належних
доказів на підтвердження
правомірності та обґрунтованості
прийняття оскаржуваних позивачем
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на припис зазначеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема, яким
платнику податків збільшено суму
грошового зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Згідно ст. ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що відповідачем зроблено
не було.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують в
обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162
КАС України, позовні вимоги ТзОВ
«Снєжка-Україна» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№/13795 від 26.11.2012 року та №
/13796 від 26.11.2012 року підтверджені
належними та допустимими доказами та
підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету
України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94
КАС України, всі здійснені стороною,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
та документально підтверджені судові
витрати, на користь якої ухвалене
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о
в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення прийняті,
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
№/13795 від 26.11.2012 року та №
/13796 від 26.11.2012 року .

Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Снєжка-Україна" (81000, Львівська область,
м. Яворів, вул. Привокзальна, 1а, ) судові витрати у розмірі
2294 (дві тисячі двісті дев'яносто чотири)
грн.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Повний текст постанови складено
та підписано 01.07.2014 року.

Суддя
Сидор Н.Т.