Справа № 3/162-2602
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/65284/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
(далі - УПФУ) на постанову
Господарського суду Тернопільської
області від 5 листопада 2009 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року у справі за адміністративним
позовом Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
«Житловик» (далі - Підприємство) до
УПФУ,

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2007 року Підприємство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про визнання нечинними рішень
УПФУ №577, №578, №579 від 31.05.2007 року щодо
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду; визнання недійсними
вимог УПФУ №Ю-1122 від 5.07.2007 року про
сплату боргу, у розмірі 170 787,35 грн., та
№Ю-1122 від 3.08.2007 року щодо сплати боргу,
у розмірі 164 579,88 грн., з моменту їх
винесення; визнання недійсними
постанов 1-го відділу ДВС
Тернопільського міського управління
юстиції №437524 від 3.08.2007 року про
стягнення коштів, у розмірі 2 181,71 грн.,
ВП №4375366, у розмір 55 098,68 грн., та ВП
№4375468, у розмірі 88 174,52 грн.; визнання
неправомірними дії УПФУ щодо
самовільного стягнення з активів
Підприємства фінансових санкцій
(штрафів), у розмірі 21 690,72 грн., пені у
розмірі 7 509,28 грн., та самочинне
збільшення недоїмки, у розмірі 29 200,00
грн., з моменту їх вчинення.

На обґрунтування позову зазначило, що
оскаржувані рішення, вимоги та
постанови прийняті у порушення норм
чинного законодавства.

5 листопада 2009 року постановою
Господарського суду Тернопільської
області, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року, позов задоволений частково.

Визнані недійсними рішення УПФУ №577,
№578, №579 від 31.05.2007 року щодо
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду.

В іншій частині позов залишений без
розгляду.

УПФУ звернулося із касаційною скаргою
про скасування постанови
Господарського суду Тернопільської
області та ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду і
ухвалення нової постанови про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 31.05.2007 року УПФУ
на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальником страхових внесків
прийняло рішення № 577, №578, №579, якими
застосовано до Підприємства штрафи, у
розмірі 1 745,80 грн., 40 837,50 грн., 71 065,22 грн.
та пеню, у розмірі 435,91 грн., 14 261,18 грн., 17
109,30 грн.

20 листопада 2006 року УПФУ прийняло
постанову №1611 щодо стягнення з
Підприємства боргу, у розмірі 56 187,71
грн.

15 лютого 2007 року рішенням
Господарського суду Тернопільської
області, визнано нечинною вимогу УПФУ
№ 1611 від 20.11.2006 року щодо стягнення з
Підприємства боргу, у розмірі 56 187,71
грн., з моменту її винесення, та
постанову Держаної виконавчої служби
№1 в м. Тернополі про стягнення з
Підприємства виконавчого збору, у
розмірі 5 618,77 грн., і розстрочена
Підприємству заборгованість, у розмірі
74 842,54 грн.

19 червня 2007 року постановою
Львівського апеляційного
господарського суду, залишеною без
змін ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 24 вересня 2009 року,
постанова Господарського суду
Тернопільської області від 15 лютого 2007
року була скасована в частині
розстрочки виплати заборгованості, в
іншій частині залишена без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що рішення Господарського
суду Тернопільської області від 15
лютого 2007 року в частині розстрочки
виплат Підприємством виконувалось і
станом на 1.06.2007 року недоїмка складала
31 372,21 грн.

3 листопада 2006 року УПФУ була
виставлена Підприємству вимога №Ю-1122
про сплату заборгованості, у розмірі 74
842,54 грн., яка Підприємством
виконувалась, а вимога УПФУ №Ю-1611 від
20.11.2006 року щодо сплати заборгованості,
у розмірі 56 187,71 грн., не містила
фінансових санкцій і пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» при виявленні
недоїмки територіальні органи
Пенсійного Фонду України за формою і у
строки визначені УПФ, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату, яка є виконавчим
документом. На протязі 10 робочих днів з
дня одержання вимоги, страхувальник
зобов'язаний сплатити суму недоїмки та
суму фінансових санкцій. Страхувальник
узгоджує вимогу з пенсійним органом, а
у випадку неузгодження має право
оскаржити її в судовому порядку.

Згідно з до п. 8 та 8.2 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління УПФУ №21-1 від
19.12.2003 року (далі - Інструкція № 21-1), якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків, пенсійний орган
щомісяця надсилають, протягом п'яти
днів, вимоги за одним порядковим
номером до повного погашення боргу.

Відповідно до п. 8.9 Інструкції №21-1 якщо
протягом наступного базового звітного
періоду страхувальник наростив суму
боргу, то після проходження
відповідної процедури узгодження та
оскарження до органу ДВС подається
вимога, тільки на суму зростання боргу.

Суди попередніх інстанцій правильно
зазначили, що спірна вимога № Ю-1611 від
20.11.2006 року на суму 56 187,71 грн. та вимога
№Ю-1122 від 3.11.2006 року на суму 74 842,54 грн.
охоплюють частково одні і ті ж періоди
(в вимогах періоди не зазначаються) та є
за різними номерам.

Крім того, вимога №Ю-1611 від 20.11.2006 року
рішенням Господарського суду визнана
не чинною, а вимога №Ю-1122 від 3.11.2006 року,
згідно довідки Підприємства та копій
платіжних доручень станом на 1.11.2007 року
погашена.

В оскаржуваних рішеннях № 577, 578, 579 від
31.05.2007 року УПФУ не зазначає на яку
суму недоїмки і за який період
нараховуються штрафні санкції та пеня.

УПФУ за один день прийняті три рішення,
якими стягнуто штрафні санкції за
порушення термінів сплати недоїмки
протягом 30 днів, 60 днів та 90 днів, що є
недопустимим.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що підстав для
застосування до Підприємства
фінансових санкцій та пені
оскаржуваними рішеннями № 577, 578, 579 від
31.05.2007 року не було.

Висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду
Тернопільської області від 5 листопада
2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.