Справа № К/9991/81182/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/81182/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області,
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії, за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області на
постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 11 березня 2011
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 26 жовтня 2011 року,-

встановив:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд
із позовом, у якому просила визнати дії
відповідачів неправомірними,
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області
здійснити перерахунок і виплату
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі, встановленому статтею 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-XII (далі - Закон № 796-XII), і зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області провести перерахунок та
виплату їй доплати до пенсії як особі,
яка проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення, відповідно
до статті 39 Закону № 796-XII у розмірі
кратному до мінімальної заробітної
плати.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 11 березня
2011 року позов задоволено частково.
Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області і
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області неправомірними. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області провести перерахунок і виплату
ОСОБА_4 допомоги як особі, яка проживає
на території радіоактивного
забруднення, відповідно до статті 37
Закону № 796-ХІІ, встановивши її на рівні
40% мінімальної заробітної плати,
визначеної законодавством щомісячно,
починаючи з 1 липня 2010 року. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_4 доплати до пенсії як
особі, яка проживає на території
радіоактивного забруднення,
відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ,
встановивши її на рівні двох
мінімальних заробітних плат,
визначених законодавством щомісячно,
починаючи з 1 липня 2010 року. В решті
позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26 жовтня 2011
року постанову Олевського районного
суду Житомирської області від 11
березня 2011 року скасовано в частині
задоволення позову за період з 1 липня
2010 року по 27 липня 2010 року із залишенням
позову в цій частині без розгляду та
частково змінено, резолютивну частину
постанови викладено у такій редакції:
«Позов задовольнити частково. Визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області і Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області неправомірними.
Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області
провести перерахунок і виплату ОСОБА_4
допомоги як особі, яка проживає на
території радіоактивного забруднення,
відповідно до статті 37 Закону № 796-ХІІ,
встановивши її на рівні 40% мінімальної
заробітної плати, визначеної
законодавством щомісячно, за період з 28
липня 2010 року по 31 грудня 2010 року.
Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області провести
перерахунок і виплату ОСОБА_4 доплати
до пенсії як особі, яка проживає на
території радіоактивного забруднення,
відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ,
встановивши її на рівні двох
мінімальних заробітних плат,
визначених законодавством, за період з
28 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року.
Позов в частині вимог за період з 1
липня 2010 року по 27 липня 2010 року
залишити без розгляду. В решті позову
відмовити».

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
визнання його дій неправомірними і
стягнення грошових коштів, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій оскаржуються Управлінням
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області у частині
задоволення позовних вимог відповідно
статті 39 Закону № 796-ХІІ, в іншій
частині рішення судів сторонами не
оскаржуються, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість судових
рішень лише в частині задоволення
позову, що стосується виплат,
передбачених статтею 39 Закону №
796-ХІІ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
перебуває на обліку в УПФ України в
Олевському районі Житомирської
області, як непрацюючий пенсіонер.
Позивач зареєстрована та постійно
проживає в АДРЕСА_1, яке відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 липня 1991 року № 106 віднесене до
зони гарантованого добровільного
відселення.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

За змістом положень частин 1, 2 статті 39
Закону № 796-ХІІ непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного забруднення
у зоні гарантованого добровільного
відселення, до пенсії провадиться
доплата у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, щомісячну
грошову допомогу у фіксованому
розмірі, а не у кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, як це
передбачено статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ надано
право Кабінету Міністрів України у 2010
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у
відповідному році таке право
використано не було, а тому вказана
норма не підлягає застосуванню під час
визначення розміру виплати,
передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Вирішуючи цей спір, суд з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнав, що при визначенні
розміру згаданої виплати застосуванню
підлягає положення саме статті 39
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача.

Непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, доплата,
передбачена статтею 39 Закону №
796-ХІІ, виплачується органами
Пенсійного фонду України.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею

46 Конституції України та статтею 39
Закону № 796-ХІІ.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
про задоволення позовних вимог ОСОБА_4
щодо визнання дій неправомірними та
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області доплати до
пенсії, передбаченої статтею 39 Закону
№ 796-ХІІ, у межах шестимісячного строку
до моменту її звернення в суд, тобто з 28
липня 2010 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області - залишити
без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26 жовтня
2011 року, якою частково скасовано та
змінено постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 11 березня 2011 року, у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області,
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.