Справа № 6/26
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К-23593/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07.04.2009 та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2010 у
справі № 6/26

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
"Укртранснафта"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з

великими платниками податків

про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків від 09.09.2008
№ /0, яким зобов'язано позивача
сплатити частину прибутку (доходу), яка
підлягає перерахуванню до Державного
бюджету України за результатами
фінансово-господарської діяльності
ІІІ-го кварталу 2007 року, у розмірі 42 289
200,00 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 16 915 680,00
грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2009
позовні вимоги задоволено повністю:
визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення від 09.09.2008 №
/0.

Рішення суду мотивоване тим, що платіж
у вигляді частини прибутку (доходу)
акціонерної компанії, що має
сплачуватись на підставі ст. 63 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2007 рік", не є податковим
зобов'язанням у розумінні Закону
України "Про систему оподаткування", що
виключає правомірність донарахування
позивачеві сум згідно оспорюваного
податкового повідомлення - рішення як
податкового зобов'язання. Крім того,
ВАТ "Укртранснафта" не входить до
суб'єктного складу платників
зазначеного обов'язкового платежу, а
НАК "Нафтогаз України", як єдиний
акціонер ВАТ "Укртранснафта", не
здійснював розподілу прибутку (доходу)
позивача.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 28.05.2010 змінив абзац
другий резолютивної частини судового
рішення першої інстанції з підстав
порушення останнім ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
та виклав її у наступній редакції:
"Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків від 09.09.2008
№ /0.

Скориставшись своїм правом на
касаційне оскарження судових рішень
попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій поставлено питання скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій та задовольнити позовні
вимоги. На обґрунтування касаційної
скарги скаржник, посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, зокрема ст. 63
Закону України "Про держаний бюджет
України на 2007 рік", пунктів 2, 3, 4 Порядку
відрахування господарськими
організаціями до державного бюджету
частини чистого прибутку (доходу),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.01.2007 № 68, та
Наказу Фонду державного майна України
від 12.02.2007 № 249 "Щодо затвердження
нормативів відрахування до фонду
дивідендів".

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Суди встановили, що відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України "Про утворення ВАТ
"Укртранснафта"" від 23.06.2001 № 256-р та
рішення Спостережної ради НАК
"Нафтогаз України" від 28.07.2001
засновником та єдиним акціонером
позивача є НАК "Нафтогаз України"; 100
відсотків акцій позивача знаходяться у
державній власності та передані до
статутного фонду НАК "Нафтогаз
України".

Статтею 63 Закону України від 19.12.2006 №
489-V "Про Державний бюджет України на 2007
рік" зобов'язано господарські
організації здійснювати відрахування
частини прибутку (доходу) до
Держбюджету України за результатами
фінансово-господарської діяльності у
2006 році (крім частини прибутку (доходу),
сплаченої відповідно до ст. 67 Закону
України від 20.12.2005 № 3235-IV "Про Державний
бюджет України на 2006 рік", та
наростаючим підсумком щоквартальної
фінансово-господарської діяльності у
2007 році.

Відмінністю вищезазначеної статті є
конкретна визначеність суб'єктів
господарювання, які сплачують до
загального фонду Державного бюджету
України частину чистого прибутку
відповідно до розміру державної частки
(акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Для акціонерних, холдингових компаній
та інших суб'єктів господарювання, у
статутному фонді яких державі належать
частки (акції, паї), та їх дочірніх
підприємств зазначені відрахування
провадяться з частини прибутку (доходу)
відповідно до розміру державної частки
(акцій, паїв) у їх статутних фондах.

Таким чином, до кола юридичних осіб, на
яких поширюється дія ст. 63 згаданих
законів, віднесено, зокрема,
господарські товариства, у статутному
фонді яких державі належить пакет
акцій. При цьому не є власністю держави
пакет акцій у статутному фонді
акціонерного товариства, переданий нею
до статутного фонду іншого суб'єкта
господарювання, в якому їй належить 100
відсотків акцій. Власником цього
пакета акцій стає зазначений суб'єкт
господарювання. Поняття власності
держави і власності такого суб'єкта не
є тотожними, оскільки ця власність
належить різним особам, самостійним
учасникам цивільного обігу.

Судами встановлено відсутність у
складі засновників, учасників ВАТ
"Укртранснафта" держави, в особі
уповноваженого органу, що означає
відсутність в статутному фонді
акціонерного товариства частки (акцій,
паїв), що належить державі, незалежно
від того, що держава є одноособовим
власником всіх акцій НАК "Нафтогаз
Україна".

Норматив i порядок відрахувань частини
прибутку (доходу), визначені цією
статтею, встановлені постановою
Кабінету Міністрів України від 29.01.2007 №
68.

Так, п. 2 Порядком № 68 передбачено
відрахування частини чистого прибутку
(доходу) державними (крім Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України "Украерорух"
відповідно до Закону України "Про
приєднання України до
Багатосторонньої угоди про сплату
маршрутних зборів"), у тому числі
казенними, підприємствами та їх
об'єднаннями і дочірніми
підприємствами - у розмірі 15 %.

У свою чергу ст. 75 Господарського
кодексу України визначено, що розподіл
прибутку (доходу) здійснюється
відповідно до затвердженого
фінансового плану з урахуванням вимог
цього закону та інших законів.

Порядок і нормативи перерахунку до
державного бюджету частини прибутку
(доходу) ВАТ "Укртранснафта"
встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 № 951 "Про
затвердження фінансових планів
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" та основних
показників зведеного руху коштів
Компанії на 2007 рік" та затвердженим
цією постановою консолідованим
фінансовим планом НАК "Нафтогаз
України, до якого включені відповідні
показники ВАТ "Укртранснафта".

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що НАК "Нафтогаз України",
як єдиний акціонер ВАТ"Укртранснафта",
не здійснював розподілу прибутку
(доходу) позивача.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу, що відповідачем помилково
застосовано до спірних правовідносин
положення ст. 14 Закону України "Про
систему оподаткування", оскільки не
враховано, що виплати частини чистого
прибутку на виконання вимог Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" не можуть ототожнюватися з
дивідендами, поняття яких визначається
п. 1.9 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

У державного податкового органу не
було правових підстав вважати суму
вказаних внесків податковим
зобов'язанням, та, відповідно,
визначати таку суму, застосовуючи
положення пп. "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", та визначати
позивачеві штрафні санкції на підставі
пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону,
оскільки у складі переліку
загальнодержавних податків та зборів,
встановленого ст. 14 Закону України від
25.06.1991 № 1251-XII "Про систему
оподаткування" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин),
відсутній такий платіж, як частина
прибутку (дивіденди), що сплачуються до
бюджету таким суб'єктом
господарювання, як акціонерне
товариство у статутному фонді якого є
державна частка.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону
(п. 3 ч. 1 ст. 14 в редакції Закону України
від 24.12.2002 № 349-IV) прирівняними до
податку на прибуток є зобов'язання зі
сплати до бюджету дивідендів лише
державних некорпоратизованих,
казенних або комунальних підприємств,
яким не було підприємство.

Дотримання при сплаті даних
відрахувань строків, встановлених для
сплати податку на прибуток, є
обов'язком позивача визначеним
Порядком і нормативами відрахування
господарськими організаціями до
загального фонду державного бюджету
частини прибутку (доходу) за
результатами фінансово-господарської
діяльності та щоквартальної
фінансово-господарської діяльності,
який затверджується постановою
Кабінету Міністрів України.

Вказаний порядок розробляється
щорічно на виконання вимог Закону
України "Про Державний бюджет України"
і його приписи щодо сплати платежу у
строки, визначені для сплати податку на
прибуток, не прирівнюють такий платіж
до податку, збору (обов'язкового
платежу), що встановлюються виключно
законами про оподаткування.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого податкового
повідомлення-рішення.

Водночас суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку про зміну
резолютивної частини судового рішення
першої інстанції з підстав порушення
останнім ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
у тих випадках, коли предметом спору є
індивідуальний акт, дія або
бездіяльність позовною вимогою за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України має бути визнання
такого акта, дії чи бездіяльності
протиправними, а в разі оскарження
нормативно-правового акта-визнання
його нечинним. При цьому вимога про
визнання протиправним (недійсним,
незаконним, неправомірним, скасування)
індивідуальних актів не містять різних
способів захисту, а є одним і тим же
способом, сформульованим у різних
словесних формах.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2010 у
справі № 6/26 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко