Справа № 810/1375/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1375/14
інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лентер" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення щодо
коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лентер" звернулось
до суду із адміністративним позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення щодо
коригування митної вартості товарів №
100250003/2013/000009/2 від 10.12.2013.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року вимоги адміністративного
позову було задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального
права, у зв'язку з чим просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
адміністративного суду.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступного висновку.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-8 ст. 57
Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Згідно ст.58 Митного кодексу України
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що
в грудні 2013 року позивач пред'явив до
митного оформлення на Київську
міжрегіональну митницю Міндоходів
товар (прасувальна дошка, сушарка для
білизни), придбаний у компанії GIMI S.P.A.,
Італія згідно додаткової угоди № 20 від
07.11.2013 до контракту № 18-А від 05.06.2012,
інвойсу № 3458 від 02.12.2013, міжнародної
товарно-транспортної накладної (СMR) №
2474.

З метою митного оформлення
імпортованого товару позивач подав до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів відповідну вантажну митну
декларацію, в якій митну вартість
позивач визначив відповідно до ціни
договорів.

Водночас, на підтвердження митної
вартості, позивачем було надано
наступні документи: контракт № 18-А від
05.06.2012; додаткова угода № 20 від 07.11.2013;
інвойс № 3458 від 02.12.2013; переклад інвойсу
№ 3458 від 02.12.2013; пакувальний лист №
0111958/005 від 02.12.2013; переклад пакувального
листа № 0111958/005 від 02.12.2013; Origin declaration до
інвойсу № 3458 від 02.12.2013; довідка про
транспортні витрати вих. № 35/16-13 від
03.12.2013; міжнародна товарно-транспортна
накладна (СMR) № 2474.

В подальшому на вимогу Київської
міжрегіональної митниці позивачем
також було надано видаткову накладну №
9267 від 03.10.2012; податкову накладну № 711
від 27.09.2013; лист-повідомлення про
відмову надання калькуляції ціни
товару від постачальника; переклад
листа-повідомлення про відмову надання
калькуляції ціни товару від
постачальника; експортна декларація №
13ITQUD1T00244557E1 від 03.12.2013.

Повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів зазначає, що
позивач подав достатній та належний
пакет документів для застосування
основного методу визначення митної
вартості товару та мав право на
розмитнення товару відповідно до
чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

Н.Е. Старова

суддя

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Старова Н.Е.