Справа № 826/8132/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 липня 2014 року № 826/8132/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Української філії
Міжнародної християнської благодійної
організації Армія Спасіння до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни
Державної реєстраційної служби
України провизнання протиправними
дій, визнання протиправним та
скасування рішення О Б С Т А В И Н И С П Р
А В И:

Українська філія Міжнародної
християнської благодійної організації
Армія Спасіння звернулась до суду з
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни,
Державної реєстраційної служби
України про визнання протиправними дій
щодо відмови в державній реєстрації
права власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
Київська область, Васильківський
район, вул.. 1-го Травня, будинок 36-А,
визнання протиправним та скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
04.02.2014 №10603412, зобов'язання
зареєструвати право власності.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що оскаржене рішення
прийнято з порушенням Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно", оскільки позивачем
подано всі документи визначені
згадуваним законом для проведення
державної реєстрації права власності
на вказане нерухоме майно.

Відповідач - Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонська Ірина Володимирівна -
письмових заперечень по суті позовних
вимог суду не надала, в судове
засідання не прибула, хоча була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Представник відповідача -
Державної реєстраційної служби
України - в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідачі та третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибули, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Представник Української Філії
Міжнародної християнської благодійної
організації Армія Спасіння звернувся з
заявою про державну реєстрацію права
приватної власності на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
Київська область, Васильківський
район, вул.. 1-го Травня, будинок 36-А.

Проте, за результатом розгляду заяви та
доданих документів Державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Мощонською Іриною
Володимирівною прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 04.02.2014 №10603412, яким
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права приватної власності
на вказаний вище об'єкт на підставі ст.
24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", оскільки подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що із поданих документів не
можливо встановити тип об'єкта
нерухомого майна та неможливо
встановити факт проведення робіт з
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна особою, яка має
повноваження на проведення таких
робіт, оскільки не подано
кваліфікаційний сертифікат.

Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" від 01.07.2004 №IV та Постановою
Кабінету міністрів України від 22.06.2011 №
703 "Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (надалі по тексту
Порядок), чинного на час прийняття
оскаржуваного рішення.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діє два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація права власності та
інших речових прав, облік безхазяйного
нерухомого майна проводяться одним з
таких органів, обраним заінтересованою
особою або уповноваженою нею особою
(далі - заявник).

Нотаріус проводить державну
реєстрацію прав: реєстрація яких
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, під
час вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва (нотаріус,
яким вчиняється така дія); у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном, об'єктом незавершеного
будівництва (нотаріус, яким вчинено
таку дію).

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Право власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) постанови
органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до вимог пункту 7 Порядку,
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.
Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо. У разі коли
виникнення, перехід або припинення
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду відбувається
одночасно з виникненням, переходом або
припиненням у відповідної
заінтересованої особи речових прав на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані, подається одна заява про
державну реєстрацію щодо таких
об'єктів.

Згідно п. 10 Порядку, заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита. У
разі коли заінтересована особа
відповідно до закону звільнена від
сплати державного мита, плати за
надання витягу з Державного реєстру
прав, документ про сплату державного
мита та документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, не подаються.
Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію. Орган
державної реєстрації прав, нотаріус не
приймає заяву про державну реєстрацію
у разі відсутності документа, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документа про сплату державного мита,
крім випадку, передбаченого абзацом
другим цього пункту.

Відповідно до ст. 27 Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається та
сторонами не заперечується, що
позивачем було подано для проведення
держаної реєстрації права власності,
зокрема, наступні документи: договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 15.05.2000, акт прийому
передачі від 15.05.2000, рішення
Господарського суду Київської області
від 07.02.2013 у справі №811/110/18/13-г, ухвалу
Господарського суду Київської області
від 10.10.2013 у справі №811/110/18/13-г, рішення
виконавчого комітету Порадівської
сільської ради Васильківського району
Київської області від 30.07.2013, довідку
Васильківського міжрайонного бюро
технічної інвентаризації від 03.06.2013,
технічний паспорт на громадський
будинок (нежитлове приміщення) від
04.09.2013.

Як зазначено вище, оскаржуване рішення
вмотивоване тим, що документи подані
позивачем для проведення державної
реєстрації прав містять суперечності,
зокрема у частині визначення типу
об'єкту нерухомого майна.

Проте, суд вважає таке твердження
відповідача безпідставним, оскільки зі
змісту всіх перелічених вище
документів зазначено тип майна -
нежитлове приміщення.

Крім того, суд зауважує, що
формулювання "Технічний паспорт на
громадський будинок» зазначене у
технічному паспорті є стандартним
формулюванням при виготовленні
технічного паспорту, отже твердження
реєстратора, що з поданих документів
неможливо встановити тип об'єкта майна
є необґрунтованим.

Щодо твердження відповідача
неможливо встановити факт проведення
робіт з технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна особою, яка
має повноваження на проведення таких
робіт, оскільки не подано
кваліфікаційний сертифікат, суд
зауважує, що ні Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмежень", ні Постановою
Кабінету міністрів України від 22.06.2011 №
703 "Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" не передбачено подачі
для реєстрації права власності на
нерухоме майно кваліфікаційного
сертифікату особи, яка провела
технічну інвентаризацію об'єкту
нерухомого майна.

Суд вважає безпідставним
посилання відповідача в оскарженому
рішення на норми Закону України «Про
архітектурну діяльність» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
№554 «Деякі питання професійної
атестації відповідальних виконавців
окремих видів робіт (послуг), пов'язаних
із створенням об'єктів архітектури»
оскільки вказані нормативні акти
регулюють правовідносини у сфері
організації засад здійснення
архітектурної діяльності.

Спеціальними нормативними актами
в даних правовідносинах є Закон
України "Про державну реєстрацію
речових прав на майно та їх обмежень" та
Постанова Кабінету міністрів України
від 22.06.2011 № 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно", які і підлягають застосуванню.

Відповідно до п. 23 Порядку, Державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно в п.4 ст. 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" у
державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав,
документам, що їх посвідчують.

З огляду на викладене вище, оскільки з
наданих позивачем документів
вбачається тип об'єкта майна, про
реєстрацію права власності на яке
звернувся позивача, враховуючи, що ні
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень", ні Постановою Кабінету
міністрів України від 22.06.2011 № 703 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" не передбачено подачі
для реєстрації права власності на
нерухоме майно кваліфікаційного
сертифікату особи, яка провела
технічну інвентаризацію об'єкту
нерухомого майна, суд дійшов висновку,
що оскаржене рішення є безпідставним
та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправними
дій щодо відмови в державній
реєстрації права власності, суд
зазначає, наступне.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, державний реєстратор в силу
згадуваних норм Закону наділений
повноваженнями щодо прийняття рішення,
в тому числі про відмову в державній
реєстрації, а відтак суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
у вказаній частині.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
зареєструвати право власності, суд
зазначає наступне.

З 12.02.2014 процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 №868.

Відповідно до п. 29 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень орган державної реєстрації
прав не пізніше наступного робочого
дня з моменту прийняття рішення про
відмову державній реєстрації прав
видає особисто заявникові або надсилає
поштою з описом вкладення таке рішення,
разом з документами, що подавалися
заявником для проведення державної
реєстрації прав.

Отже, в разі прийняття рішення про
відмову державній реєстрації прав
орган державної реєстрації повертає
документи, що подавалися заявником для
проведення державної реєстрації прав,
відсутність документів унеможливлює
реєстрацію права власності, а відтак
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог у вказаній частині.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 128, 158-163, 172, 177,
179 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
04.02.2014 №10603412.

3. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур