Справа № 2а-4003/11/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/13285/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Приходько І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції м. Києва по роботі з великими
платниками податків

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012

у справі №2а-4003/11/2670

за позовом Державного
підприємства «Антонов»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції м. Києва по роботі
з великими платниками податків

про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Антонов» (далі
по тексту - позивач, ДП «Антонов»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Спеціалізованої Державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
(далі по тексту - відповідач, СДПІ у м.
Києві по роботі з ВПП) про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.05.2011 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акту
перевірки відповідачем встановлено
завищення податкового кредиту
декларації з ПДВ за грудень 2009 року на
суму 98292,13 грн., а саме до складу
податкового кредиту включені суми ПДВ
не підтверджені податковими
накладними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції погодився з
позицією позивача, що при проведені
перевірки перевіряючими при
встановлені факту завищення
податкового кредиту в декларації з ПДВ
за грудень 2009 в рядку 10.1 на суму 98292,31
грн. не було враховано інший факт -
заниження податкового кредиту цього ж
рядку на суму 98538,33 грн. А саме: не було
враховано податкові накладні, отримані
позивачем - №307 від ПП «Сплав-ТВ», №1923
від ДП ХМЗ «ФЕД». Вказані податкові
накладні хоч і не були відображені у
реєстрі податкових накладних ДП
«Антонов», проте були надані
перевіряючим в оригіналі для огляду
під час перевірки. Разом з тим за
наслідком перевірки останні не були
враховані при визначені податкових
зобов'язань позивача за перевіряємий
період з податку на додану вартість.
Згідно вимог абз. 3 пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» у відповідності до положень
якого платник податку веде реєстр
отриманих та виданих податкових
накладних у документальному або
електронному вигляді за його вибором, у
якому зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума
нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку
продавця, який надав податкову
накладну такому платнику податку. За
наявності оригіналу податкової
накладної не включення її до
зазначеного реєстру не є підставою для
відмови у зарахуванні суми податку,
визначеної у такій податковій
накладній, до складу податкового
кредиту такого платника податку.

Колегія суддів, вважає що судом
апеляційної інстанції помилково
скасовано рішення суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. пп. 7.7.3 - 7.7.5 п. 7.3 ст. 7
платник податку може прийняти
самостійне рішення про зарахування
належної йому повної суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
наслідками звітного періоду, в якому
виникає право на подання заяви про
отримання бюджетного відшкодування
згідно з нормами цієї статті. При
прийнятті такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних податкових періодів.

Платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'яти основних
аркушів (примірників декларанта)
вантажних митних декларацій, у разі
наявності експортних операцій.

Вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем не було
реалізовано належним чином право на
податковий кредит, шляхом відображення
сум по податковим накладним №307 ПП
«Сплав-ТВ», №1923 ДП ХМЗ «ФЕД» у
декларації з ПДВ за грудень 2009 року. За
таких умов по податковій декларації за
грудень 2009 року з ПДВ встановити
заниження податкового кредиту цього ж
рядку є неможливим, оскільки в
декларації з ПДВ за грудень 2009 року
вказані відповідні податкові накладні
не враховано позивачем, а реалізація
вказаного права в силу норм Закону
України «Про податок на додану
вартість» залежить від волевиявлення
платника податку, чого ним не було
належним чином зроблено.

Тобто, фактично податковий орган при
проведенні перевірки не може
самостійно включати до податкового
кредиту суми які не були враховані
платником податків у податковій
декларації, при цьому у даному випадку
не вбачається порушення відповідачем
абз. 3 пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
оскільки саме позивачем накладні не
були включені до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

Отже, постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.05.2011 прийнята відповідно до вимог
чинного законодавства і скасована
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012
помилково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 та
залишення в силі постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.05.2011.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції м.
Києва по роботі з великими платниками
податків задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19.05.2011.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)І.В.
Приходько