Справа № 826/14521/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/6035/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Логвиненка А.О.; Єрьоміна А.В.,
секретар судового засідання - Наумець
О.В.;

за участю представників: позивача -
Шрамка С.М., відповідача -
Сахарова М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтелос» до
Південної митниці Міндоходів про
скасування рішень та стягнення коштів,
що переглядається за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтелос» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ТОВ «Інтелос»
(Товариство) звернулося до суду з
позовом до Південної митниці
Міндоходів (Митниця) про скасування
рішення про визначення митної вартості
та картки відмови у митному оформленні,
та про стягнення коштів.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням
Митниці від 15 серпня 2013 року визначено
митну вартість ввезеного позивачем
товару (електроплиток) за третім
методом (вартістю аналогічного товару),
та відмовлено у прийнятті митної
декларації Товариства у зв'язку з таким
коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному
органу усі необхідні документи, що
підтверджують достовірність
визначення митної вартості за ціною
контракту, а внаслідок коригування
вартості Підприємство надмірно
сплатило митних платежів на суму 75 684
грн, просили стягнути вказану суму з
відповідача, скасувавши рішення
Митниці від 15 серпня 2013 року
№ 500040001/2013/410017/2 та картку відмови у
митному оформленні від 15 серпня
2013 року № 500040001/2013/00361.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, представників
сторін, перевіривши оскаржувані
рішення судів та матеріали справи в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до
зовнішньоекономічного контракту з Supra
Technologies Limited (Гонконг) у серпні 2013 року
позивачем ввезено на митну територію
України партію електроплиток (чотири
види) виробництва названого
підприємства. Задекларована позивачем
митна вартість, обчислена за ціною
договору, склала 17 636,02 доларів США (140
964,70 грн).

На підтвердження заявленої вартості,
окрім митної декларації, Підприємство
надало Митниці такі документи:
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
коносамент; банківський платіжний
документ про перерахунок коштів;
прейскурант виробника; розрахунки
ціни; зовнішньоекономічний контракт з
Supra Technologies Limited та додаткові угоди до
нього; довідку про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна; рахунок-фактуру
(інвойс); копію митної декларації
країни відправлення; сертифікат про
походження товару; інформацію про
позитивні результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару транспортних засобів;
довідку про проведення декларування
валютних цінностей.

Митницею проведено консультацію з
декларантом, в результаті якої
Товариством додатково поданий
висновок Київської
торгово-промислової палати (щодо
визначення ринкової вартості
ввезеного товару) та виписку з
бухгалтерської документації. Інші
документи не витребовувались.

Після цього позивачу відмовлено в
митному оформленні ввезеного товару та
винесено оскаржуване рішення про
визначення митної вартості в розмірі 47
241,98 доларів США. Застосовано третій
метод визначення митної вартості на
підставі відомостей про ціну на
аналогічні товари автоматизованої
інформаційної бази Держмитслужби.

Відповідач обґрунтував своє рішення
тим, що: умови поставки товарів,
зазначені в контракті (CIF) та у митній
декларації країни відправлення (FOB)
різняться; вартість товару у митній
декларації країни відправлення (16 194,40
доларів США) є відмінною від вартості,
вказаної в інвойсі (17 636,02 доларів США);
митна декларація країни відправлення
містить посилання на номер інвойсу, а
не контракту; митна декларація країни
відправлення не містить моделей
електроплиток.

Не погодившись з рішенням Митниці,
позивач скористався процедурою сплати
фінансової гарантії у розмірі 75 684 грн
(різниця розміру митних платежів між
вартістю, задекларованою позивачем, та
визначеною митним органом). Товар
випущено у вільний обіг.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що розбіжності у
поданих документах підтверджують
сумніви Митниці у задекларованій
позивачем вартості. За наявності
інформації у базі Держмитслужби про
вищу вартість аналогічного товару,
суди кваліфікували оскаржувані дії та
рішення Митниці як такі, що
відповідають закону.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів передчасними.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
(МК) України від 13 березня 2012 року №4496-VI
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54
МК України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
сумніви митного органу у
задекларованій позивачем вартості
товару є обґрунтованими, оскільки у
поданих документах містяться
розбіжності.

Зміст зауважень Митниці зводиться до
невідповідності умов поставки та ціни
товару, зазначених
вантажовідправником та відповідними
відомостями контракту/інвойсу.

Позивач пояснює це тим, що
вантажовідправником, згідно з
додатковою угодою, є не продавець, а
третя особа - представник. Тому
вантажовідправником у декларації
вказано ціну без урахування
транспортних витрат. Зазначене
зумовило як зменшення ціни, так і зміну
умови поставки.

Відповідно до Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати
(Інкотермс), обов'язок укладення
договору транспортування належить:
продавцю за умови поставки CIF; покупцю
за умови FOB.

За таких обставин, Митниця могла
витребувати у позивача документи щодо
оплати послуг транспортування товару,
що не було зроблено. Натомість, Митниця
запропонувала декларанту подати
бухгалтерські виписки та висновок
експертної організації. У висновку
Київської торгово-промислової палати
встановлена відповідність контрактної
вартості товару ринковим цінам.

З огляду на те, що у митному оформленні
після надання додаткових документів
було відмовлено, такі консультації
митного органу з декларантом
вбачаються формальними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на порушення митним органом порядку
застосування методів визначення
митної вартості товару.

Відповідно до частин першої - четвертої
статті 60 МК України у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну
вартість береться прийнята органом
доходів і зборів вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які
продано на експорт в Україну і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті
у разі, якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо подібних
(аналогічних) товарів, для визначення
митної вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

З матеріалів справи вбачається, що
Митницею застосований третій метод
обчислення митної вартості (за ціною на
аналогічні товари). За основу взята
вартість імпортованих електроплиток
такого ж виробника, яка міститься в
автоматизованій базі Держмитслужби.

Відповідно до частини п'ятої статті 60
МК України інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Колегія суддів вважає, що висновки
судів про правильність здійсненого
коригування є передчасними, оскільки:
позивач ввозив чотири види
електроплиток, декларативна ціна яких
різниться (від 4,79 до 8,49 доларів США), в
той час як митний орган обчислив
кориговану вартість виходячи з однієї
ціни (17,51 доларів США) для всіх моделей;
у роздруківці цін на аналогічні товари
з бази Держмитслужби, яка міститься в
матеріалах справи, відсутні назви та
опис моделей електроплиток, вартість
яких взята за основу при коригуванні
(що позбавляє можливості стверджувати
про подібність товарів); при
коригуванні взята за основу не
найменша вартість електроплиток Supra,
яка міститься у базі, а усереднена між
двома показниками (15,2 та 20 долара США).

Судами ці факти не взяті до уваги. Крім
того, залишені без належної перевірки
і пояснення позивача щодо причин
заниження ціни товару
вантажовідправником. Це свідчить про
невідповідність судових рішень
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтелос»
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16
січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді
М.І.Цуркан

А.О.Логвиненко

А.В.Єрьомін