Справа № 2-а-12576/11/0212
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Король О.П.
Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Гонтарук В. М.

судді: Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департамента праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради на постанову Ленінського
районного суду м.Вінниці від 28
листопада 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в жовтні 2011 року звернувся до
Ленінського районного суду м.Вінниці з
адміністративним позовом до
Департаменту праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради про визнання неправомірними дії
органу владних повноважень, та
зобов'язання зробити перерахунок і
виплату допомоги на оздоровлення
згідно ст. 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Постановою Ленінського районного суду
м.Вінниці від 28 листопада 2011 року позов
задоволено.

Визнано протиправними дії
Департамента праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради, зобов'язано Департамент праці і
соціального захисту населення
Вінницької міської ради виплатити
одноразову компенсацію, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у розмірі 30
мінімальних заробітних плат, з
врахуванням проведених виплат.

Визнано протиправними дії
Департамента праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради, зобов'язано Департамент праці і
соціального захисту населення
Вінницької міської ради здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 4
мінімальних заробітних плати,
починаючи з 29.03.2011 року по день
припинення права на таку допомогу
згідно до вимог ст. 48 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на необґрунтованість
судового рішення та порушення норм
матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України здійснює розгляд справи в
порядку письмового провадження, за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних в ній доказів, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду І інстанції, яке прийняте у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справи, що
передбачено п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи виходив з того, що нарахування
сум допомоги на оздоровлення
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005
року №562, не повинно застосовуватися.
Вважає, що згідно Конституції України
виключно законами визначаються основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справ,
ОСОБА_2 належить до першої категорії
осіб, які потерпіли внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, віднесених до
категорії 1, 2, які постраждали
внаслідок ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, а саме п"яти,
чотирьох і трьох мінімальних
заробітних плат . Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується інвалідам
ІІІ групи у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005р.,
пільги, компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за ст.22
Конституції України не допускається.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції
станом на 05.07.2007 року є діючими, та на
час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від
12.07.2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, особам, віднесеним до другої
категорії А, які постраждали внаслідок
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС - 75 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2011 рік.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач при виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплату суми
меншої, ніж встановлено Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу -
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департамента праці
і соціального захисту населення
Вінницької міської ради, -залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м.Вінниці від 28
листопада 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.