Справа № К/9991/3669/11-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/3669/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Бутенка В.І.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державного казначейства України та
Державної судової адміністрації
України на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2010 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
апеляційного суду Вінницької області
про стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати,

встановила:

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Головного управління
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, апеляційного суду Вінницької
області, в якому просила стягнути з
Міністерства фінансів України шляхом
списання грошових коштів з
розрахункового рахунку Державної
судової адміністрації України на її
користь ненараховану та невиплачену
заробітну плату за період з 01 січня 2006
року у зв'язку з неправомірним
визначенням розміру посадового окладу.
13 червня 2008 року від позивачки надійшла
заява про зміну позовних вимог, в якій
вона просила стягнути недоотриману
заробітну плату і за червень-грудень 2005
року. В подальшому ОСОБА_2 збільшила
позовні вимоги та просила зобов'язати
Державне казначейство України
провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на
користь суддів» і стягнути з Державної
судової адміністрації України
недоотриману заробітну плату за період
з червня 2005 року по червень 2008 року та
компенсацію за затримку її виплати на
загальну суму 171698,95 грн. Крім того,
просила відшкодувати понесені нею
судові витрати в сумі 1785 грн у зв'язку з
оплатою праці експерта.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з
Державної судової адміністрації
України на користь ОСОБА_2 за період з
червня 2005 року по червень 2008 року 171698,95
грн, як суму недоотриманої заробітної
плати. Зобов'язано Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
«Виконання рішень судій на користь
суддів». Зобов'язано відшкодувати
позивачу понесені судові витрати в
сумі 80 грн з Державного бюджету України
через Державне казначейство України. В
задоволенні позову до апеляційного
суду Вінницької області та
Міністерства фінансів України
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від14 грудня 2010
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України щодо непогашення
заборгованості перед суддею ОСОБА_2 з
виплати заробітної плати та довічного
грошового утримання, що виникла у
зв'язку із застосуванням пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 31 грудня
2005 року №1310. Стягнуто з Державної
судової адміністрації України на
користь ОСОБА_2 недоотриману заробітну
плату, щомісячне довічне грошове
утримання та компенсацію втрати
доходів, що пов'язана із затримкою
виплати за період з 03 грудня 2007 року по
22 березня 2010 року. Зобов'язано Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
«Виконання рішень судів на користь
суддів».

У касаційних скаргах представники
Державного казначейства України та
Державної судової адміністрації
України просять рішення судів першої
та апеляційної інстанцій скасувати, а
за справою постановити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені доводи в
касаційних скаргах та рішення судів
щодо правильності застосування ними
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В адміністративному позові ОСОБА_2
ставила питання, зокрема, про виплату
заборгованості із заробітної плати з 01
червня 2005 року. Свої вимоги мотивувала
тим, що частина друга статті 44 Закону
України «Про статус суддів» передбачає
встановлення посадових окладів суддів
у відсотковому відношенні до
посадового окладу Голови Верховного
Суду України у розмірі, який не може
бути меншими від 50% його окладу.
Посадовий оклад судді не може бути
меншим від 80% посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя. Постановою
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Верховного Суду України» від 30 червня
2005 року №514 зазначеним особам було
підвищено посадові оклади з 01 червня 2005
року. Проте, перерахунок окладів іншим
суддям з 01 червня 2005 року на підставі
цієї постанови не проводився і лише
03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів
України прийняв постанову №865 «Про
оплату праці суддів», якою привів
оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною другою статті 44
Закону України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя.
Зазначена постанова набрала чинності з
01 січня 2006 року. Таким чином, в період з
01 червня 2005 року по 31 грудня
2005 року оклади суддів не відповідали
вимогам частини другої статті 44 Закону
України «Про статус суддів».

Проте, апеляційний суд, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, на ці обставини увагу не
звернув, докази щодо цих обставин не
дослідив та відповідного рішення у цій
частині позовних вимог не ухвалив.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню
частково. Вказані порушення норм
процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції, що
відповідно до вимог частини другої
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року і направлення
справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Державного
казначейства України та Державної
судової адміністрації України
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
апеляційного суду Вінницької області
про стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати скасувати, а справу
направити на новий розгляд до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
В.І. Бутенко

І.В. Штульман