Справа № 2а-1115/2011
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/30028/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії при
призначенні та виплаті пенсії у зв'язку
з втратою годувальника,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом
до відповідача. Уточнивши позовні
вимоги, просила визнати незаконними
дії відповідача щодо нарахування й
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника з 27 жовтня 2010 року,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплату їй пенсії у
зв'язку з втратою годувальника з 27
жовтня 2010 року, а саме - основну пенсію у
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 100 % мінімальної пенсії за
віком, визначеної ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
подальшим перерахунком, оскільки
розміри цих пенсій не відповідають
розмірам, встановленим статтями 50, 54
зазначеного закону.

Постановою Свердловського міського
суду Луганської області від 11 квітня
2011 року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області в
частині нарахування та виплати
позивачці пенсії у зв'язку з втратою
годувальника з 27 жовтня 2010 року.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачці
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
інваліда 1 групи у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з
27 жовтня 2010 року у розмірах,
передбачених ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року скасовано постанову
Свердловського міського суду
Луганської області від 11 квітня
2011 року та прийнято нову постанову про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1
року чоловік позивачки ОСОБА_5, з яким
вона знаходилася у зареєстрованому
шлюбі, належав до першої категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, мав 1 групу
інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
перебував на обліку у відповідача та
отримував пенсію по 1 групі
інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до експертного висновку
Донецької регіональної міжвідомчої
експертної комісії смерть чоловіка
позивачки є наслідком захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС.

З 27 жовтня 2010 року позивачка отримує
пенсію по втраті годувальника згідно
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

17 листопада 2010 року ОСОБА_4 звернулася
до відповідача із заявою про
перерахунок пенсії у зв'язку з втратою
годувальника із розрахунку розміру
мінімальної пенсії за віком, але їй
було відмовлено у здійсненні
перерахунку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що згідно ст.
37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмір
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
має визначатись із розрахунку 50 % від
основної державної пенсії по
інвалідності, яку мав отримувати
годувальник за життя, а також
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нову постанову
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що перерахунок пенсії померлим особам
не передбачено, тому позивачці
правомірно виплачується пенсія у
розмірі 50 % пенсії померлого
годувальника, яку він отримував за
життя.

Проте повністю погодитися як з
висновком суду першої інстанції, так і
з висновком суду апеляційної інстанції
не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів попередніх інстанцій
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції не грунтується на законі.

Разом з тим, не можна повністю
погодитись і з висновком суду першої
інстанції.

Розглядаючи справу та вирішуючи спір,
суд першої інстанції в порушення вимог
ч. 2 ст. 11 КАС України, належним чином не
уточнив позовних вимог ОСОБА_4, зокрема,
щодо перерахунку додаткової пенсії на
підставі ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

До того ж, судом не досліджено пенсійну
справу ОСОБА_4 та не з'ясовано чи
призначалася позивачці додаткова
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, та не з'ясовано наявності
підстав для перерахунку додаткової
пенсії, яку отримував померлий
годувальник на підставі ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки чинним законодавством такий
вид пенсії передбачено особі, яка
безпосередньо зазнала такої шкоди.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частин 2 та 4 ст. 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень суду апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушенням
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли і суд першої, і
суд апеляційної інстанцій в порушення
вимог ст. 79, 86, 159 КАС України неповно
з'ясували обставини справи, тобто
порушили норми процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а
касаційний суд в силу ст. 220 КАС України
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
можуть залишатися без змін і
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Свердловського міського
суду Луганської області від 11 квітня 2011
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 березня 2012 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:
В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк