Справа № 810/4018/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Харченко
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа: № 810/4018/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліга-А» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліга-А» ( далі -
позивач ) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Київській області ( далі -
відповідач ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.06.2012 року № та № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 05.12.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року, у задоволенні позову
було відмовлено.

01.07.2013 року ухвалою Вищого
адміністративного суду України
зазначені судові рішення були
скасовані, а справа направлена на новий
розгляду до суду першої інстанції.

За результатами повторного розгляду
справи, Київський окружний
адміністративний суд ухвалив
постанову від 15.11.2014 року про
задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову суду та ухвалити
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі, так як,
на думку апелянта, оскаржуване рішення
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі ( у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження ), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліга-А» ( далі - ТОВ
«Ліга-А» ) є юридичною особою та
перебуває на податковому обліку
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Київській області як платник
податку на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Васильківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Київській області
було проведено документальну планову
виїзну перевірку з питань дотримання
ТОВ «Ліга-А» вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт від
07.06.2012 року № 471/22-00/34284113.

Згідно з висновками зазначеного
акту перевірки, відповідачем було
встановлено порушення ТОВ «Ліга-А»
вимог податкового законодавства, що
призвело до завищення витрат, з яких
складається собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, за ІІ-ІV квартали 2011 року на
загальну суму 1 824 892,00 грн.; заниження
позивачем податкового зобов`язання з
ПДВ за квітень - грудень 2011 року на
загальну суму 22 842,00 грн. та завищення
податкового кредиту з ПДВ за квітень -
грудень 2011 року на загальну суму 251 056,00
грн.

На підставі та на виконання акту
перевірки від 07.06.2012 року № 471/22-00/34284113,
відповідачем були винесені податкові
повідомлення-рішення від 26.06.2012 року №
про визначення суми грошового
зобов'язання позивача з податку на
прибуток у розмірі 419 726,00 грн. та №
про визначення суми грошового
зобов'язання позивача з ПДВ на загальну
суму 340 571,00 грн., у тому числі: 273 898,00 грн.
- за основним платежем та 66 671,00 грн. - за
штрафними ( фінансовими ) санкціями.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Податкового
кодексу України ( далі - ПК України ),
Законами України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), «Про
оподаткування прибутку підприємств» (
далі - Закон № 334/94-ВР ), в частині
положень, які були чинними на момент
виникнення спірних правовідносин,
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до п. 134.1 ст. 134 ПК
України, об'єктом оподаткування
податком на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі ст.ст. 135 - 137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138 -
143 цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених ст. 152 цього Кодексу.

П. 138.6 ст. 138 ПК України
регламентовано, собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

У п. 138.8 ст. 138 ПК України
закріплено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

П. 144.1, 144.2, 144.3 ст. 144 ПК України
передбачено, що амортизації підлягають
витрати на придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності. Не підлягають амортизації
та повністю відносяться до складу
витрат за звітний період витрати
платника податку на: утримання
основних засобів, що знаходяться на
консервації; ліквідацію основних
засобів; придбання (виготовлення)
сценічно-постановочних предметів
вартістю до 5 тисяч гривень
театрально-видовищними підприємствами
- платниками податку; витрати на
виробництво національного фільму та
придбання майнових прав
інтелектуальної власності на
національний фільм. Не підлягають
амортизації та проводяться за рахунок
відповідних джерел фінансування
витрати на придбання/самостійне
виготовлення та ремонт, а також на
реконструкцію, модернізацію або інші
поліпшення невиробничих основних
засобів.

Відповідно до пп. 145.1.2 п. 145.1 ст. 145 ПК
України, нарахування амортизації
здійснюється протягом строку
корисного використання (експлуатації)
об'єкта, який встановлюється наказом по
підприємству при визнанні цього
об'єкта активом (при зарахуванні на
баланс), але не менше ніж визначено в п.
145.1 і призупиняється на період його
виводу з експлуатації (для
реконструкції, модернізації, добудови,
дообладнання, консервації та інших
причин) на підставі документів, які
свідчать про виведення таких основних
засобів з експлуатації).

В залежності від виду основних засобів
та способу їх використання у
господарській діяльності підприємства
амортизація включається до переліку
витрат, визначених ст. 138 ПК України.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та надання послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2.
ст. 198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порядок складення платником
податку-продавцем податкової
накладної та надання її покупцю
визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно до частини 1 статті 9 Закону №
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Дослідження викладених законодавчих
норм дозволяє стверджувати, що: 1)
правовою підставою для виникнення
права платника податків на формування
податкового кредиту є наявність
первинної документації, зокрема,
належним чином оформлених податкових
накладних та наявність в осіб, які
здійснюють нарахування податку та
складання податкових накладних,
статусу платника податку; 2) до витрат,
які включаються до складу собівартості
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт та наданих послуг,
зокрема, входить амортизація основних
виробничих засобів, експлуатація яких
безпосередньо пов'язана з виробництвом
платником податків цих товарів,
виконання ним робіт чи наданням послуг;
3) при розрахунку об'єкта оподаткування
платник податку повинен враховувати
витрати, включені до собівартості
реалізованих товарів ( робіт, послуг )
за умови підтвердження таких витрат
відповідною первинною документацією.

Судова колегія звертає увагу на те, що
при формуванні позивачем показників
витрат при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств та ПДВ у період з 01.04.2011
року по 31.12.2011 року, ним, у тому числі,
були враховані: 1) витрати, понесені ТОВ
«Ліга-А» при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «Укренергоекспорт» на
підставі договору про надання послуг
від 01.11.2010 року № 018/11-10; 2) амортизаційні
витрати за ІІ-ІV квартали 2011 року; 3)
витрати, з яких формується
собівартість реалізованих товарів (
робіт, послуг ).

Разом з тим, реальність здійснення ТОВ
«Ліга-А» фінансово-господарських
операцій з ТОВ «Укренергоекспорт» на
підставі договору від 01.11.2010 року №
018/11-10 підтверджується: - відповідною
первинною документацією, а саме: актами
приймання-передачі наданих послуг та
податковими накладними, які складені у
відповідності з вимогами ст. 9 Закону №
996-XIV та п. 2.4 Положення № 88; - висновком
експертно-економічного дослідження
від 07.06.2012 року, що був складений ТОВ
«Київська незалежна судово-експертна
установа»; - звітами про результати
поставки електроенергії споживачу ПАТ
«САН ІнБев Україна» та про проведення
зчитування і передачі даних про обсяг
спожитої цим товариством
електроенергії, з яких вбачається, що
послуги, отримані позивачем від ТОВ
«Укренергоекспорт» були використані
при здійсненні ним господарської
діяльності з постачання електричної
енергії кінцевим споживачам.

Таким чином, оскільки витрати позивача
за договором, укладеним із ТОВ
«Укренергоекспорт», були відображені у
відповідних податкових накладних,
складених на підставі правовідносин
між позивачем та зазначеним
контрагентом, який на момент
виникнення спірних правовідносин був
зареєстрований як платник ПДВ,
первинні документи виписані і
зареєстровані відповідно до вимог
чинного законодавства, а послуги,
отримані за цим договором, використані
у подальшій господарській діяльності
ТОВ «Ліга-А», то колегія суддів вважає,
що невизнання відповідачем права
позивача на формування податкового
кредиту на підставі зобов'язань із ТОВ
«Укренергоекспорт» є необґрунтованим
та безпідставним.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що враховані позивачем при
складанні податкової звітності
амортизаційні витрати за ІІ-ІV квартали
2011 року були ним понесені у зв'язку з
необхідністю оновлення основних
засобів, а саме: газопроводів, які
використовувалися ТОВ «Ліга-А» у
процесі здійснення газопостачання
його офісних ( виробничих ) приміщень та
у межах господарських правовідносин з
фізичними особами при наданні їм
дозволу на підключення до газопроводу
та отримання за це відповідної
винагороди ( доходу ). А тому, з
урахуванням приписів ст.ст. 14, 138 та 144,
ПК України, суд апеляційної інстанції
вважає, що в даному випадку наявні
достатні правові підстави для
включення амортизаційних витрат за
вказаний період часу до складу витрат
позивача при формуванні його
податкової звітності.

Доводи апелянта щодо відсутності
правового зв'язку між господарською
діяльністю позивача та його витратами,
понесеними ТОВ «Ліга-А» при здійсненні
операцій за договором із ТОВ
«Укренергоекспорт» від 01.11.2010 року №
018/11-10 та у зв'язку з амортизаційним
оновленням газопроводів у період за
ІІ-ІV квартали 2011 року, колегія суддів
вважає необґрунтованими,
безпідставними і такими, що повністю
спростовуються викладеною
аргументацією.

Розмір витрат позивача, понесених ним
при здійсненні господарських операцій
із ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» на
підставі договору купівлі-продажу
електроенергії від 19.02.2008 року № 1334,
підтверджуються відповідною первинною
документацією, зокрема, податковими
накладними, складеними згідно з
вимогами ст. 9 Закону № 996-XIV і п. 2.4
Положення № 88, та не заперечується
самим відповідачем, що у відповідності
до ч. 3 ст. 72 КАС України, є підставою для
звільнення від доказування зазначених
обставин справи.

При цьому, посилаючись на відсутність
економічного обґрунтування таких
витрат позивача, відповідач не надав
суду жодних доказів, які б свідчили про
приналежність ТОВ «Ліга-А» до суб'єктів
природних монополій, безпідставність
придбання ним електроенергії у ЗАТ
«А.Е.С. Київобленерго» на умовах,
визначених у вказаному договорі
купівлі-продажу, та/або порушення
позивачем ст.ст. 138, 188, розділу ХІХ, п. 8
підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та
ст. 1Закону № 334/94-ВР при подальшій
реалізації даного товару за ціною, яка
не покриває його собівартість, а також
апелянт не надав суду цінової
інформації про ідентичні ( однорідні )
послуги із забезпечення споживачів
електроенергією.

Натомість, позивач обґрунтував
економічні причини, які унеможливили
отримання ним прибутку за результатами
використання електроенергії,
придбаної у ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго»
на підставі договору купівлі-продажу
від 19.02.2008 року № 1334, у розмірі більшому,
ніж собівартість вказаного товару, а
саме: наявність чітко визначених
тарифів для населення селищ Іванковичі
та Рославичі, котре є безпосередньо
кінцевим споживачем електроенергії,
розподілення якої здійснюється ТОВ
«Ліга-А», що підтверджується листом
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 19.05.2009
року № 3300/11/17-09.

Виходячи з цього, судова колегія не
приймає до уваги доводи апелянта щодо
неправомірності включення позивачем
вказаних витрат до собівартості
реалізованих товарів ( робіт, послуг )
за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року у
зв'язку із перевищенням їх розміру над
доходами ТОВ «Ліга-А» від подальшого
використання цієї електроенергії в
господарській діяльності позивача.

Таким чином, судова колегія вважає, що
апелянт, який є суб'єктом владних
повноважень, діючи в порушення вимог ч.
2 ст. 71 КАС України, не довів
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та не переконав суд
у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції стосовно наявності
достатніх та необхідних правових
підстав для визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 26.06.2012 року №
та № і приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Київській області залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Київській області - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.