Справа № 809/2106/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" липня 2014 р.
Справа № 809/2106/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Боршовського Т.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в сумі 1571,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 1571,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на несплату відповідачем в
порушення вимог підпункту 16.1.4. пункту
16.1. статті 16, пунктів 295.3 статті 295
Податкового кодексу України єдиного
податку, внаслідок чого виникла
заборгованість перед бюджетом в сумі
1571,98 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подавши 09.07.2014
року до суду клопотання про розгляд
справи без участі представника в
судовому засіданні. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке міститься в
матеріалах справи (а.с. 17), причини
неявки суду не повідомив. Своїм правом
на подання письмового заперечення
проти позову не скористався.

За змістом частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин, відповідно до норм
частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, враховуючи відсутність
перешкод для розгляду справи в
судовому засіданні, визначених цією
статтею, а також відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
вважає за можливе розглянути дану
адміністративну справу в письмовому
провадженні.

Розглянувши матеріали
адміністративного позову в порядку
письмового провадження, дослідивши і
оцінивши наявні в матеріалах справи
письмові докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню,
з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.01.2008 року
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 03.06.2014 року,
та взятий на облік як платник податків
в ДПІ в м. Івано-Франківську (а.с.5,7).

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України,
надалі - Кодекс).

Відповідно до пункту 16.1.4 статті 16
Кодексу платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

За змістом пункту 291.4 статті 291 Кодексу
передбачено, що платники єдиного
податку поділяються на першу, другу,
третю та четверту групи платників
єдиного податку.

Згідно пункту 293.1 статті 293 Кодексу
ставки єдиного податку встановлюються
у відсотках (фіксовані ставки) до
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Згідно поданої заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування від
15.03.2013 року, відповідачем була обрана
друга група платника єдиного податку,
ставка податку - 20% доходу. Основними
видами господарської діяльності
відповідача згідно з КВЕД: роздрібна
торгівля, що здійснюється фірмами
поштового замовлення або через мережу
Інтернет, та діяльність ресторанів,
надання послуг мобільного харчування.

Підпунктом 293.2.1 пункту 293.3 статті 293
Податкового кодексу України
передбачено, що фіксовані ставки
єдиного податку встановлюються
сільськими, селищними та міськими
радами для фізичних осіб - підприємців,
які здійснюють господарську
діяльність, залежно від виду
господарської діяльності, з розрахунку
на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного
податку - у межах від 1 до 10 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати;

2) для другої групи платників єдиного
податку - у межах від 2 до 20 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати.

Пунктом 295.1 статті 295 Кодексу
встановлено, що платники єдиного
податку першої і другої груп сплачують
єдиний податок шляхом здійснення
авансового внеску не пізніше 20 числа
(включно) поточного місяця.

За змістом підпункту 14.1.156. пункту 14.1
статті 14 Кодексу, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Приписами пункту 38.1 статті 38 Кодексу
передбачено, що виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Однак, як вбачається зі змісту позовної
заяви та матеріалів справи, зокрема,
довідки про борг за платежами від 03.06.2014
року (а.с.6), витягу із облікової картки
платника - відповідача, у відповідача
наявна заборгованість перед бюджетом
зі сплати єдиного податку в сумі 1571,98
грн.

Право контролюючого органу на
звернення до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника податків,
на суму податкового боргу або його
частини передбачене підпунктом 20.1.34
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України.

Згідно вимог підпункту 59.1. статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на підставі пункту 59.4 статті
59 Кодексу надсилалась (вручено)
відповідачу податкова вимога форми «Ф»
№ 500-11 від 24.07.2013 року на суму 424,98 грн.,
яка отримана відповідачем 15.08.2013 року
про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.12). Як вбачається з
витягу облікової картки, довідки
позивача від 03.06.2014 року, податковий
борг відповідача з дня її виставлення
по 03.06.2014 року жодного разу не
переривався, а тому вищевказана
податкова вимога відповідно до статті
60 Податкового кодексу України не є
відкликаною та на суму збільшення
податкового боргу не було правових
підстав для виставляння нової
податкової вимоги.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України передбачено, що
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно з ч. 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте відповідачем не подано суду ні
заперечень на адміністративний позов,
ні доказів сплати податкового боргу, чи
будь-яких інших доказів, які б
спростовували доводи позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку задовольнити
адміністративний позов Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в сумі 1571,98 грн.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1)
податковий борг в сумі 1571 (оду тисячу
п'ятсот сімдесят одну) гривню 98 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
10.07.2014 року.