Справа № 805/7479/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/7479/14

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р. Справа № 805/7479/14

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Єнакієвської об,єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Відділу державної виконавчої служби Єнакієвського міського управління юстиції про визнання недійсною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та визнання дій незаконними, зобов,язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України Єнакієвська об,єднана державна податкова інспекція звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Лук,янчикова А.М. про стягнення суми податкового боргу у загальному розмірі 2 016 332,37 грн.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Примусове виконання рішень в Україні відповідно до Законів України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24 березня 1998 року (надалі – Закон № 202) та «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (надалі – Закон № 606) покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону № 202 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділу примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон № 606.

Державний виконавець, як посадова особа державної виконавчої служби за статтею 7 Закону № 202 зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на статтю 6 Закону № 606 - використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону № 606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 25 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 26 Закону № 606 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З постанови відповідача про відмову у відкритті виконавчого провадження від 21 травня 2014 року вбачається, що підставою для відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа стало те, що чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу. Зазначений порядок регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Отже Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за таким рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи, тобто позивач у справі. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються, тому не має причин для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом №606.

У зв’язку з виникненням у судовій практиці питань, пов’язаних із стягненням податкового боргу з платників податків-фізичних осіб, на підставі пункту 4 частини 1 статті 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий адміністративний суд України інформаційним листом від 4 травня 2012 року № 1198/12/12-12 повідомив наступне.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95–99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку-фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено особливий порядок стягнення податкового боргу платників податків-фізичних осіб у порівнянні з порядком погашення податкового боргу юридичних осіб.

За змістом пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. Тому вирішення справ за позовом податкового органу про стягнення податкового боргу з платника податків-фізичної особи повинно здійснюватися за загальними правилами позовного провадження.

Звернутися з поданням у порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України в розглядуваному випадку податковий орган не має права. У порядку позовного провадження розглядаються вимоги про стягнення податкового боргу в цілому. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються. Виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи-платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Водночас пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України не встановлено особливостей щодо моменту, з якого у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу.

Зокрема, не передбачено особливостей щодо направлення платникові податку-фізичній особі податкової вимоги як умови для виникнення права на примусове стягнення податкового боргу, передбаченої пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України. Отже, фізичним особам податкова вимога надсилається в тому самому порядку і з тих самих підстав, що і платникам податку-юридичним особам.

Зазначене випливає зі змісту статті 59 Податкового кодексу України, яка передбачає уніфіковані правила направлення податкових вимог усім платникам податків. При цьому правове значення факту надіслання податкових вимог не розрізняється залежно від того, фізичній чи юридичній особі надсилається відповідна податкова вимога. Таке правове значення в будь-якому разі полягає в тому, що право на стягнення податкового боргу виникає у податкового органу через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги, як це передбачено пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України. Таким чином, право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи-платника податків виникає через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

З урахуванням викладеного, норми статей 95–99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.

Частиною 1 статті 82 Закону № 606 встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем прийнято спірну постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 4 квітня 2014 року з порушенням норм чинного законодавства, зокрема пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України, яким передбачено, що стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження, та частини 1 статті 25 Закону № 606, якою встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Єнакієвської об,єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Відділу державної виконавчої служби Єнакієвського міського управління юстиції про визнання недійсною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та визнання дій незаконними, зобов,язання вчинити певні дії - задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Бабаш Г.П.