Справа № 522/3479/14-а
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3479/14-а
Провадження № 2-а/522/510/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, що діє в інтересах своїх
малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, третя особа:
Служба у справах дітей Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, за участі Прокуратури
Приморського району м. Одеси, про
часткове скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд скасувати пункт 3.8.
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
430 від 07.08.2013 р..

Позивачка у судовому засіданні позов
підтримала та просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник Прокуратури Приморського
району м. Одеси у судову засіданні
проти задоволення позову не
заперчував.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 27.05.2011 р.
було задоволено цивільний позов ОСОБА_1
до Приморської районної адміністрації
про зобов'язання укласти договір найму
житлового приміщення.

Згідно свідоцтва на право власності на
житло від 17.08.2011 року, вищезазначене
майно належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках.

На початку 2013 р. з апеляційною скаргою
на вищезазначене рішення до
апеляційного суду звернулось
Колективне підприємство «Одеська
пересувна механізована колонна № 8»,
яке в обґрунтування своїх вимог та на
підтвердження свого порушеного права,
посилаючись тільки на рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
ради № 527 від 13.12.2012 року «Про
затвердження договору пайової участі
замовників у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Одеси між Виконавчим
комітетом Одеської міської ради та
Колективним підприємством «Одеська
пересувна механізована колонна № 8»
при будівництві 9-поверхового
житлового будинку з вбудованими
приміщеннями та дворівневим паркінгом
за адресою: АДРЕСА_1».

19.02.2013 р. рішенням апеляційного суду
Одеської області, заочне рішення
Приморського районного суду від 27.05.2011
р. було скасовано та в задоволені
позову ОСОБА_1 було відмовлено.

07.08.2013 р. на підставі листа КП «Одеська
пересувна механізована колонна № 8»,
розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
430 від 07.08.2013 р. було скасовано п. 3.6.
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 30.06.2011 р. № 591 щодо укладення
договору найму житлового приміщення з
гр. ОСОБА_1, на АДРЕСА_2 та видачі
особового рахунку на склад родини 1
особа.

Згідно ч. 1 3 ст. 43 ЗУ «Про місцеве
державні адміністрації» акти місцевих
державних адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальної громади чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду. Розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Таким чином, із зазначеного положення
ЗУ «Про місцеве державні
адміністрації» випливає, що районна
державна адміністрація не наділена
повноваженнями скасовувати власні
рішення.

В п. 5 рішення № 7-рп/2009 Конституційний
Суд України зазначив, що органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому вони
не можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

До того ж, згідно думки Вищого
адміністративного суду України, органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН «Про права
дитини», ратифікованої Постановою ВР
України N 789-ХІІ від 27.02.91, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих заходів.

Згідно ст. 27 Конвенції ООН «Про права
дитини», держави-учасниці визнають
право кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства», кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно частин 7-Ю ст. 7 СК України, дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України , Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Приписами ст. 6 ЗУ «Про органи і служби у
справах дітей та спеціальні установи
для дітей», передбачено, справи щодо
питань, пов'язаних з особистими,
житловими і майновими правами
неповнолітніх розглядаються
спеціально уповноваженими на те
суддями (складом суддів) за участю
представників служб у справах дітей.

Відповідно КСУ, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Так, згідно з діючим законодавством
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

Згідно КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
таких справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову. Суб'єкт владних
повноважень повинен подати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі.

Таким чином, на підставі наведеного суд
приходить до висновку про задоволення
позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах своїх
малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
задовольнити.

Скасувати пункт 3.8. розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 430 від 07.08.2013 р.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

18.06.2014