Справа № 9101/94360/2011
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2013 року

справа № 2а-4021/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року у справі № 2а-4021/11 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» до Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Каскад» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 02 лютого 2011 року № 216/8 «Про приведення рішень міської ради та деяких проектів рішень міської ради, які погоджено виконавчим комітетом міської ради, у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вказаним рішенням порушені його законні інтереси з правомірного очікування від прав землекористування, заснованого на оренді землі, що допущено відповідачем, який прийняв рішення без аналізу регуляторного впливу і без оприлюднення його проекту.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Каскад» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховані його доводи про те, що спірне рішення прийняте без врахування принципів регуляторної політики, що визначені статтею 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема без врахування громадської думки, без дотримання процедури прийняття регуляторного акту.

Апелянт, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каскад» та Дніпропетровською міською радою 04 квітня 2006 року укладено договір оренди землі, яким останній передав в оренду позивачу строком на 15 років з цільовим використанням для підприємства промисловості за кодом 1.10.5 земельну ділянку по вулиці Гаванська, 4Л, в м. Дніпропетровську за плату у розмірі одного відсотка від нормативної грошової оцінки землі на рік, що дорівнює розміру земельного податку. 02 лютого 2011 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 216/8 «Про приведення рішень міської ради та деяких проектів рішень міської ради, які погоджені виконавчим комітетом міської ради, у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства» з метою приведення рішень та проектів рішень у галузі земельних відносин у відповідність з вимогами Податкового кодексу України. Зазначеним рішенням відповідач встановив тимчасово до моменту прийняття міською радою рішення про визначення розміру річної орендної плати за земельні ділянки залежно від їх функціонального використання, розмір річної орендної плати у за мінімальною ставкою, визначеною Податковим кодексом України, незалежно від мети використання та вніс відповідні зміни до раніше прийнятих рішень з приводу передачі земельних ділянок в оренду на умовах договорів, які ще не пройшли державну реєстрацію, і обмежив дію всіх прийнятих раніше своїх нормативних актів лише тією частиною, що не суперечить положенням цього рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із правомірності спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

З 01.01.2011 року питання справляння плати за землю регулюється Податковим кодексом України. За приписами п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Відповідно до п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: - для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; - для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу. Оскільки у відповідності до ст. 9 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок її нарахування та сплати регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Тому, починаючи з 01.01.2011 року відносини, що виникають щодо сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної та державної власності, регулюються приписами Податкового кодексу України.

Відповідно до статей 26, 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» оскаржуване позивачем рішення має нормативний характер і стосується регулювання податкових відносин в частині справляння плати за землю, як вони визначені в статтях 1, 12, 14 Податкового кодексу України. Проте, таке рішення не підпадає під визначення регуляторного акта за статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки не має спрямованості на правове регулювання господарських відносин, до яких згідно з статей 3, 4 Господарського кодексу України податкові відносини, що складаються з приводу формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, не належать.

Таким чином, міська рада на засадах рівності всіх орендарів прийняла оскаржуване рішення на виконання акта вищої юридичної сили - Податкового кодексу України, врахувавши всі обставини, що мали значення для виконання нею встановленого абзацом другим п. 288.1 статті 288 Податкового кодексу України обов’язку у поточному році, використавши надані їй повноваження з метою забезпечення законності і дотримання фінансової дисципліни, для досягнення якої наділена такими повноваженням відповідно до преамбули, ст. 4 і п. 35 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а позивачем не доведено порушення його законних інтересів у зв’язку з можливим застосуванням спірного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність спірного рішення.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад» - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2011 року у справі № 2а-4021/11 – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її тексту у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко