Справа № 813/4595/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/4595/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Таряника В.О.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до Головного
управління юстиції у Львівській
області, управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанов, -
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області
звернулося з адміністративним позовом
до Головного управління юстиції у
Львівській області, управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанов від 13.06.2014 ВП
№43310556 відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 48,04 грн. та
витрат на проведення виконавчих дій у
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що постанова від 19.05.2014 ВП
№43310556 про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №1328/5681/12 виданого
12.07.2013 Шевченківським районним судом
м.Львова про "Стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на користь ОСОБА_2
480,40 грн. підвищення до пенсії,
нарахованого рішенням від 06.07.2012 року"
надійшла на адресу головного
управління ІІФУ у Львівській області
лише 27.05.2014 р. Про вказане головне
управління ПФУ у Львівській області
повідомило державного виконавця
листом за вих..№6060/06-17 від 05.06.2014 р.
Державним виконавцем винесено
постанову від 06.06.2014 ВП №43310556 про
відкладення провадження виконавчих
дій до 11.06.2014р. Державним виконавцем
винесено постанови від 13.06.2014 р. ВП
№43310556 про стягнення з головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області виконавчого збору у
сумі 48.04 грн. та витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 53.27 грн. Однак,
постанови про відкриття виконавчих
проваджень щодо виконання постанов від
13.06.2014 на адресу головного управління
ГІФУ у Львівській області не надходили.
Також не надходили постанови про
виділення в окреме виконавче
провадження постанов від 13.06.2014 про
стягнення виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій.
Постанови від 13.06.2014 не віповідають
вимогам ст.18 "Про виконавче
провадження", оскільки у них відсутні
дата набрання законної сили рішенням
та строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання. Державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
№1328/5681/12, виданого 12.07.2013 р.
Шевченківським районним судом м.Львова
в якому відсутні дата прийняття і номер
рішення, ідентифікаційний номер
стягувача. Державний виконавець виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 19.05.2014 року ВП №43310556 за
виконавчим листом, який не відповідає
ст.19 Закону України "Про виконавче
провадження". При винесенні постанов,
державним виконавцем не взято до уваги
частину 2 ст.З Закону України ..Про
виконавче провадження", яка передбачає,
що рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, тобто
виключно органами Казначейства. Окрім
того, у постанові від 13.06.2014 ВП №43310556
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій державним
виконавцем зазначено про акт
державного виконавця, щодо витрат на
проведення виконавчих дій від 13.06.2014.
Однак, державним виконавцем на адресу
боржника не надіслано ні зазначеного
акта, ні інших документів, які б
засвідчували обгрунтованість
стягнення суми, зазначеної у постанові
від 13.06.2014 ВП №43310556.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, явку повноважного
представника не забезпечили. На адресу
суду надіслали письмові заперечення в
яких проти адміністративного позову
заперечують, вважають дії державного
виконавця правомірними, а спірні
постанови такими, що прийняті
відповідно до вимог Закону України
..Про виконавче провадження".

Заслухавши доводи представника
позивача, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень та дослідивши
докази, якими вони обґрунтовуються,
суд, даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
чи бездіяльністю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби порушено їхні права,
свободи чи інтереси, а також якщо
законом не встановлено інший порядок
судового оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області 19.05.2014р. прийнято
постанову ВП №43310556 про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №1328/5681/12
виданого 12.07.2013 р. Шевченківським
районним судом м.Львова про "стягнення
з Головного управління Пенсійного
фонду України у Львівській області на
користь ОСОБА_2 480,40 грн. підвищення до
пенсії, нарахованого рішенням від
06.07.2012 року".

Вказаною постановою зобов'язано
боржника виконати рішення суду в строк
до 26.05.2014р.

Ця постанова надійшла на адресу
головного управління ІІФУ у Львівській
області 27.05.2014р., у зв'язку з чим
державним виконавцем прийнято
постанову від 06.06.2014 ВП №43310556 про
відкладення провадження виконавчих
дій до 11.06.2014р.

02.06.2014 боржнику - Головному управлінню
Пенсійного фонду України у Львівській
області скеровано вимогу у строк до
10.06.2014 надати державному виконавцеві
відомості про рахунки боржника,
відкриті у банківських установах та
повідомити рахунки, з яких можливе
примусове списання коштів згідно із
зазначеного виконавчого документа.

13.06.2014р. державним виконавцем винесено
постанови ВП №43310556 про стягнення з
головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області
виконавчого збору у сумі 48,04 грн. та
витрат на проведення виконавчих дій у
сумі 53,27 грн.

Не погодившись із вказаними
постановами Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області звернулося з адміністративним
позовом до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі їх
невиконання в добровільному порядку,
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження» та
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі Закон)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
вказаним Законом.

Як вбачається з положень статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Примусове виконання рішення
розпочинається за умови ненадання
боржником у строки, визначені в
постанові про відкриття виконавчого
провадження для добровільного
виконання рішення, документального
підтвердження про повне його виконання
та, виходячи з аналізу норм Закону,
полягає у вчиненні державним
виконавцем ряду заходів та виконанні
обов'язків, спрямованих на своєчасне та
повне виконання рішення в інтересах
стягувача.

Згідно з положеннями статті 28 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом, стягується за постановою
державного виконавця у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання.

У Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13.12.2010 "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" зазначено, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
виконавче провадження» витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження. Витрати виконавчого
провадження здійснюються за рахунок
коштів Державного бюджету України та
коштів виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Кошти виконавчого провадження
складаються з: 2) авансового внеску
стягувача на організацію та проведення
виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій; 4) інших
надходжень, що не суперечать
законодавству.До витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, належать кошти, за
рахунок яких здійснено оплату: 1)
перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника; 2) послуг експертів,
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання та інших осіб,
залучених у встановленому законом
порядку до провадження виконавчих дій;
3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби. Про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду у десятиденний строк.

19.05.2014р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до вимог статті 24 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець в частині другій
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 19.05.2014р. ВП №43310556
зазначив: «Боржнику добровільно
виконати: рішення суду згідно з
виконавчим документом в семиденний
строк з моменту отримання відповідної
постанови». Частиною третьою даної
постанови боржника повідомлено: «При
невиконанні рішення в наданий для
добровільного виконання строк
виконати його в примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій». Тобто
боржнику роз'яснено, що в разі не
виконання рішення суду в добровільний
термін державним виконавцем буде
стягуватись виконавчий збір.

Згідно з твердженнями представника
позивача дану постанову отримав
27.05.2014р.

Позивач скористався правом статті 32
Законом України «Про виконавче
провадження» про відкладення
провадження виконавчих дій відповідно
до якої за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувала чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів.

Державним виконавцем на прохання
боржника було прийнято постанову від
06.06.2014 ВП №43310556 про відкладення
провадження виконавчих дій до 11.06.2014р.

У встановлений державним виконавцем
термін, рішення суду боржником
виконане не було.

Виконавчою службою вжито всіх
необхідних заходів, передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження", та створені всі необхідні
умови для своєчасного повного та
добровільного виконання боржником
виконавчого документу. Проте, як
встановлено судом рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова у встановлений державним
виконавцем строк виконано не було.

Тобто, стягнення виконавчого збору, є
саме тим заходом, який застосовується
державним виконавцем у випадку
невиконання боржником рішення суду в
строк, що ним встановлений.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії чи бездіяльність органів і
посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» витрати
виконавчого провадження та виконавчий
збір стягується за постановою
державного виконавця з боржника, якщо
останній не виконав рішення
добровільно в установлений для цього
строк і воно було виконане примусово.
Суд може визнати стягнення виконавчого
збору необґрунтованим, якщо
встановлений державним виконавцем
строк для добровільного виконання
рішення не узгоджувався зі строками,
встановленими Законом, і був
нереальним.

Судом встановлено та не
заперечується позивачем, що в
добровільному порядку рішення суду
виконано не було.

Оскільки, боржником не було
самостійно виконано рішення, в строк,
встановлений для добровільного
виконання, то було розпочато
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору відповідно до положень статті
25, 28 Закону України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є
необґрунтованими, а отже не підлягають
задоволенню.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору зі сторін не належить
стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений
10.07.2014 року