Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/21343/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства з іноземними інвестиціями
страхової компанії "К'ЮБІІ Україна" до
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, треті особи: Міністерство
внутрішніх справ України, Закрите
акціонерне товариство
"Сільгосппродукт", Товарна біржа
"Еверест" про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити дії, за
касаційними скаргами Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями страхової компанії
"К'ЮБІІ Україна" і ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
м. Києва від 20 травня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 березня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2009 року Приватне акціонерне
товариство з іноземними інвестиціями
страхова компанія "К'ЮБІІ Україна" (далі
Товариство) звернулося до суду з
позовом до Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві (далі УДАІ),
треті особи: Міністерство внутрішніх
справ України, де треті особи -
Міністерство внутрішніх справ України,
Закрите акціонерне товариство
"Сільгосппродукт", Товарна біржа
"Еверест" про визнання протиправними
дій та зобов'язання скасувати державну
реєстрацію автомобіля «Mercedes-Benc CL 500» 2002
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог
Товариство зазначало, що зазначений
автомобіль на час здійснення його
реєстрації УДАІ перебував у
міжнародному розшуку, а тому така
реєстрація проведена незаконно.
Посилаючись на те, що незаконна
реєстрація цього автомобіля призвела
до неправомірно укладеного договору
страхування із третьою особою, що
порушує законні права та інтереси
Товариства, останнє просило про
задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
травня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 березня 2011
року у задоволенні позовних вимог
відмолено.

У поданих до Вищого адміністративного
суду України касаційних скаргах
позивач та особа, яка не приймала у
часті у справі ОСОБА_4, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просять ухвалені судові рішення
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про відхилення скарг з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди на підставі наявних в
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що позивач звертаючись
із даним позовом до суду пропустив
встановлений річний строк такого
звернення, передбачений статтями 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції спірного періоду).

Так, відповідно до частини 1 і 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції спірного періоду)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (в наведеній редакції)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суди встановили, що зазначений
автомобіль «Mercedes-Benc CL 500»,
зареєстровано 2 жовтня 2004 року в МРЕВ-1
м. Києва за Закритим акціонерним
товариством "Сільгосппродукт". Після
чого, 14 жовтня 2004 року між власником та
Закритим акціонерним товариством
«Страхова компанія "К'ЮБІІ-УГПБ
Іншуеренс» укладено договір
страхування цього транспортного
засобу.

Суди правильно виходили з того, що
позивач дізнався про порушення своїх
законних прав та інтересів, на які він
посилається як на підставу звернення
до суду з даним позовом, ще у 2005 році.
Зокрема з листів УДАІ ГУ МВС України
м. Києві від 23 вересня 2005 року та
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 20 вересня 2006 року позивачу
стало відомо про протиправність
державної реєстрації зазначеного
транспортного засобу. При цьому, до 22
травня 2009 року позивач таку реєстрацію
не оскаржував і до суду з відповідним
позовом не звертався.

За таких обставин, враховуючи
клопотання відповідача про
застосування наслідків пропуску
строку звернення з адміністративним
позовом до суду і вимог процесуального
закону, суди дійшли правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів не приймає доводів
позивача про те, що строк звернення до
суду слід рахувати з 21 липня 2008 року,
тобто дати отримання відповіді на
певний запит, оскільки як правильно
встановлено судами попередніх
інстанцій і підтверджується
матеріалами справи, про факт
незаконної реєстрації зазначеного
автомобіля позивачу стало відомо
раніше. А отже і право на оскарження до
суду такої реєстрації задля захисту
своїх прав та інтересів позивач мав в
межах відповідних процесуальних
строків, встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Усі інші доводи Товариства та ОСОБА_4
могли слугувати як обґрунтування
поновлення строку для звернення із
адміністративним позовом до суду,
проте з такими заявами та/або
клопотаннями ці особи до суду не
зверталися.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам процесуального права,
доводи касаційних скарг їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями страхової компанії
"К'ЮБІІ Україна" і ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 травня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 березня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало