Справа № 330/128/14-а
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2014 рокусправа № 330/128/14-а

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Лукманової О.М.

суддів: Божко
Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Якимівського районного суду
Запорізької області від 26 лютого 2014
року по справі № 330/128/14-а за позовом
ОСОБА_1 до Якимівської центральної
районної лікарні, третя особа: Головний
лікар Якимівської центральної
районної лікарні ОСОБА_2 про визнання
протиправною відповіді, зобов'язання
надати висновок ЛКК,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулась до Якимівського
районного суду Запорізької області з
позовом до Якимівської центральної
районної лікарні (далі по тексту -
відповідач), третя особа: Головний
лікар Якимівської центральної
районної лікарні ОСОБА_2 в якому
просила визнати протиправним
відповідь відповідача про відмову у
задоволенні законних вимог по наданню
висновку ЛКК щодо необхідності
постійного стороннього догляду за
сином інвалідом ІІ групи внаслідок
психічного розладу ОСОБА_3, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1; просила
зобов'язати відповідача надати їй
висновок ЛКК щодо необхідності
постійного стороннього догляду за
сином інвалідом ІІ групи внаслідок
психічного розладу ОСОБА_3, який
проживає з нею.

Постановою Якимівського районного
суду Запорізької області від 26.02.2014
року в задоволенні позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. Свої вимоги
обґрунтувала тим, що судом не надано
належної оцінки нормам чинного
законодавства, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
призвело до прийняття невірного
рішення. Апелянт зазначала, що судом
першої інстанції не взято до уваги ту
обставину, що диспансеризація хворого
може бути прийнята як засіб огляду
лікарем, однак існує і такий засіб як
консультативний нагляд, також судом
першої інстанції не враховано, що такі
поняття як «діагноз психічного
розгляду» та «характер психічного
розладу» є різними поняттями.
Апелянтом вказувалось, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку, що відповідь Якимівської
центральної районної лікарні є лише
повідомленням та носить лише
інформаційний характер , однак таке
твердження на думку апелянта є
безпідставним, оскільки у такому
повідомленні зачіпаються права
хворого та створюються додаткові
вимоги, які не передбачені чинним
законодавством.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що висновок, необхідний для
отримання щомісячної матеріальної
допомоги можна отримати після
медичного огляду лікарською комісією
медичного закладу з зазначенням, що
особа потребує сторонній догляд, як
інвалід ІІ групи внаслідок психічного
розладу. Суд першої інстанції зазначав,
що відповідь відповідача щодо
амбулаторного (стаціонарного) огляду
лікаря - психіатра є обґрунтованим з
огляду на процедуру отримання висновку
ЛКК для осіб з психічними розладами.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який відповідно до виписки з акту
огляду медичної комісії від 11.05.1990 року
має психічні розлади, встановлено ІІ
групу інвалідності за загальним
захворюванням безстроково,
встановлено, що 25.11.2013 року ОСОБА_1
звернулась до Головного лікаря
Якимівської центральної районної
лікарні ОСОБА_2 з заявою про надання їй
висновок ЛКК стосовно необхідності
постійного догляду за сином ОСОБА_3,
інвалідом ІІ групи за загальним
захворюванням внаслідок психічного
розладу. Даний висновок їй необхідний
для одержання щомісячної матеріальної
допомоги по догляду за сином.

02.11.2013 року Головним лікарем
Якимівської центральної районної
лікарні ОСОБА_2 надано відповідь ОСОБА_1
про те, що висновок ЛКК можливо
отримати після амбулаторного
(стаціонарного) огляду у
лікаря-психіатра.

Встановлено, що ОСОБА_3 не перебував на
амбулаторному (стаціонарному)
обстежені у зв'язку із захворюванням
шизофренією, починаючи з 1993 року. Стан
його здоров'я не був відомий лікарю -
психіатру.

Позивач ОСОБА_1 фактично відмовилась
від амбулаторного (стаціонарного)
обстеження ОСОБА_3

Колегією суддів встановлено, що саме
відповідь Головного лікаря
Якимівської центральної районної
лікарні стала підставою для звернення
позивача до суду та є на думку позивача
рішенням, яким їй відмовлено в надані
висновку ЛКК.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про психіатричну допомогу»
амбулаторною психіатричною допомогою
є психіатрична допомога, що включає в
себе обстеження стану психічного
здоров'я осіб на підставах та в порядку,
передбачених цим Законом та іншими
законами, профілактику, діагностику
психічних розладів, лікування, нагляд,
догляд, медико-соціальну реабілітацію
осіб, які страждають на психічні
розлади, в амбулаторних умовах.

Відповідно до п. 1 Порядку про надання
щомісячної грошової допомоги особі,
яка проживає разом з інвалідом I чи II
групи внаслідок психічного розладу,
який за висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, на догляд за ним,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 -
щомісячна грошова допомога особі, яка
проживає разом з інвалідом I чи II групи
внаслідок психічного розладу, який за
висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, на догляд за ним
надається відповідно до ст. 5 Закону
України «Про психіатричну допомогу» у
грошовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 7, ч. 1, 2 ст.
11Закону України «Про психіатричну
допомогу» - держава гарантує грошову
допомогу в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, особі, яка
проживає разом з інвалідом I чи ІІ групи
внаслідок психічного розладу, який за
висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, - на догляд за ним.
Психіатричний огляд проводиться з
метою з'ясування: наявності чи
відсутності в особи психічного
розладу, потреби в наданні їй
психіатричної допомоги, а також для
вирішення питання про вид такої
допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться
лікарем-психіатром на прохання або за
усвідомленою згодою особи; щодо особи
віком до 14 років (малолітньої особи) - на
прохання або за згодою її батьків чи
іншого законного представника; щодо
особи, визнаної у встановленому
законом порядку недієздатною, - на
прохання або за згодою її опікуна. У
разі незгоди одного із батьків чи
відсутності батьків або іншого
законного представника психіатричний
огляд неповнолітнього здійснюється за
рішенням (згодою) органів опіки та
піклування, яке може бути оскаржено до
суду.

Відповідно до п. 5-7 Інструкції про
затвердження форми висновку
лікарської комісії медичного закладу
щодо необхідності постійного
стороннього догляду за інвалідом I чи II
групи внаслідок психічного розладу та
Інструкції про порядок його надання,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 31.07.2013 року
№ 667, зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 26.09.2013 року за № 1666/24198 -
підставою для надання висновку ЛКК
закладу охорони здоров'я щодо
необхідності постійного стороннього
догляду за інвалідом IІ групи внаслідок
психічного розладу є постійна
(упродовж не менше місяця) наявність в
інваліда одного з перелічених видів
обмеження життєдіяльності: обмеження
самообслуговування - здатність до
самообслуговування за допомогою інших
осіб та нездатність до
самообслуговування з використанням
допоміжних засобів; обмеження
здатності до самостійного пересування
- здатність до самостійного
пересування за допомогою інших осіб та
нездатність до самостійного
пересування з використанням
допоміжних засобів; обмеження
здатності до орієнтації - здатність до
орієнтації в часі і просторі за
допомогою інших осіб; обмеження
здатності до спілкування - здатність до
спілкування за допомогою інших осіб та
нездатність до спілкування з
використанням допоміжних засобів;
обмеження здатності контролювати свою
поведінку - здатність частково чи
повністю контролювати свою поведінку
тільки за допомогою інших осіб.
Обмеження життєдіяльності повинні
бути зумовлені психічним розладом.
Висновок ЛКК видається строком на 6
місяців. Обґрунтований висновок ЛКК та
рішення про необхідність постійного
стороннього догляду за інвалідом
записуються в медичну карту
амбулаторного хворого за підписом
членів ЛКК.

Проаналізувавши вищевказані
законодавчі норми та розглянувши
матеріали справи, колегія суддів
зазначає, що для отримання висновків
ЛКК для необхідності постійного
догляду за особою з психічними
розладами, для отримання щомісячної
грошової допомоги, необхідно пройти
такою особою, яка має психічні розлади
обстеження.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що Головним лікарем
Якимівської центральної районної
лікарні фактично не було відмовлено
ОСОБА_1 у наданні висновку ЛКК стосовно
сина, який має психічні розлади, а тому
суд І інстанції зробив вірний висновок
про те, що відповідачем не порушено
права та обов'язки позивача, відповідач
у свою чергу діяв відповідно до чинного
законодавства. Щодо позовних вимог про
зобов'язання надати висновок ЛКК,
колегія суддів вважає, що дані позовні
вимоги виходять з вищевикладених та є
необґрунтованими. Суд не в праві
зобов'язувати відповідача надати
висновок з питань, які відносяться до
виключної компетенції відповідача.

Що стосується розгляду справи в
порядку адміністративного
судочинства, колегія суддів вважає, що
в даному спорі розглядаються
делеговані державною повноваження,
надання або не надання висновку ЛКК
порушує права та інтереси позивача в
одержанні щомісячної допомоги по
догляду за особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, постанову суду
першої інстанції слід залишити без
змін, як таку, що прийнята з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Якимівського районного суду
Запорізької області від 26 лютого 2014
року по справі № 330/128/14-а - залишити без
змін.

Ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.М. Лукманова

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
Т.С. Прокопчук