Справа № 569/7834/14-а
Суддя: Рогозін С.В. С. В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7834/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі головуючого Рогозіна С.В.

при секретарі Кулик Т.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне визнання
рішення протиправним та його
скасування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним адміністративним позовом, у
якому просить визнати протиправною та
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області (далі відділу ДВС)
про закінчення виконавчого
провадження від 24 вересня 2012 року по
виконавчому провадженню ВП № 29749983. В
обґрунтування позову зазначається, що
Постановою Рівненського міського суду
№ 2а-6823 зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
(далі УПФ м. Рівне) здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з розміру, встановленого ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати починаючи з 14 січня 2011 року до 14
липня 2011 року з урахуванням проведених
раніше виплат. Постанова суду в межах
суми стягнення за один місяць
підлягала негайному виконанню. На
виконання постанови суду, 05 жовтня 2011
року Рівненським міським судом було
видано виконавчий лист. 14 жовтня 2011
року головним державним виконавцем
відділу ДВС було відкрито виконавче
провадження ВП № 29749983. У відповідь на
звернення щодо виконання рішення суду,
16 травня 2014 року з відділу ДВС отримав
копію постанови про закінчення
виконавчого провадження від 24 вересня
2012 року, зі змісту якої слідувало, що
підставою закінчення виконавчого
провадження стало те, що УПФ в м. Рівне
здійснило перерахунок пенсії, проте
через відсутність фінансування із
Державного бюджету України, кошти не
були виплачені. У даній постанові
державний виконавець посилалась на
положення п.11 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження».
Оскільки кошти він не отримав,
державний виконавець не провів
перевірку фактів належного виконання
постанови суду, не використав право
звернення до суду з поданням про зміну
способу виконання рішення суду, тим
самим залишив без виконання судового
рішення, вважає постанову протиправною
та такою що підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не
з'явився. Надіслав суду заяву про
розгляд справи без його участі, просив
позов задоволити.

Представник відділу ДВС, будучи
належним чином повідомленим про день
та час розгляду справи, в судове
засідання не з'явився. В судовому
засіданні 17 червня 2014 року, державний
виконавець Синіцька Н.П. позов
заперечила, вказала, що виконавцем
судового рішення залишається УПФ в м.
Рівне. На підставі повідомлення УПФ в м.
Рівне доплата до пенсії ОСОБА_1
нарахована 25 вересня 2012 року на суму
888,28 грн., та буде здійснена при
надходженні коштів з Державного
бюджету. За таких обставин, відповідно
до ст. ст. 49, 89 Закону України «Про
виконавче провадження» було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, яка є правомірною.

Представник УПФ в м. Рівне в
судове засідання не з'явився. В.о.
начальника управління Мельник Ж.
надіслала письмові пояснення, у яких
просила в задоволенні позовних вимог
відмовити посилаючись на те, що
відповідно до Закону України «Про
внесенні змін до Закону України про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14.06.2011 № 3491-VІ, внесено зміни у
прикінцеві положення зазначеного
закону, якими встановлено, що у 2011 році,
норми і положення зокрема ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовується в порядку та
розмірах встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Також зауважує, що відповідно до ч.2 ст.
95 Конституції України виключно Законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позову та
необхідність його задоволення.

Судом встановлено, Постановою
Рівненського міського суду № 2а-6823
зобов'язано УПФ в м. Рівне здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з розміру, встановленого ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати починаючи з 14 січня 2011 року до 14
липня 2011 року з урахуванням проведених
раніше виплат. Постанова суду в межах
суми стягнення за один місяць
підлягала негайному виконанню.

На виконання постанови суду, 05 жовтня
2011 року Рівненським міським судом було
видано виконавчий лист, на підставі
якого 14 жовтня 2011 року головним
державним виконавцем відділу ДВС було
відкрито виконавче провадження ВП №
29749983.

24 вересня 2012 року постановою головного
державного виконавця відділу ДВС
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2а-6823
виданого 05.10.2011 року Рівненським
міським судом закінчено на підставі п.11
ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження». З зазначеної
постанови вбачається, що підставою для
закінчення виконавчого провадження
стало повідомлення боржника про те, що
перерахунок здійснено, фактична
виплата буде проведена після
надходження коштів з Держбюджету.

Такі дії державного виконавця суд
вважає незаконними, а відтак постанову
про закінчення виконавчого
провадження протиправною та такою, що
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Законом України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз положень ч. 1 ст. 181 КАС України
свідчить про те, що адміністративне
судочинство спрямоване на захист прав,
свобод та інтересів учасників
виконавчого провадження від порушень з
боку державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби. При цьому захист прав, свобод та
інтересів цих осіб передбачає
наявність встановленого судом факту
порушення законного права (свободи,
інтересу) позивача.

Суд вважає, що рішення суду фактично
виконане не було, а державний
виконавець дійшов передчасного
висновку, виносячи постанову про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки він не здійснив усіх можливих
вичерпних заходів виконання судового
рішення, зокрема, не накладався арешт
на майно та кошти боржника, не
звертався до суду із заявою про
роз'яснення рішення, про встановлення
чи зміну порядку і способу виконання,
про відстрочку та розстрочку виконання
рішення тощо.

Приписами ст. 19 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ратифікованої Україною 17.07.1997 року
(надалі-Конвенція), передбачено, що для
забезпечення дотримання Високими
Договірними Сторонами, однією з яких є
Україна, їхніх зобов'язань за
Конвенцією та протоколами до неї
створюється Європейський суд з прав
людини, який функціонує на постійній
основі.

Статтею 46 Конвенції передбачено, що
Високі Договірні Сторони
зобов'язуються виконувати остаточні
рішення Суду в будь-яких справах, у яких
вони є сторонами.

Окрім того, ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", визначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 38 рішення
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 року у справі «Жовнер проти
України», державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб
не виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням.

Згідно п. 29 рішення Європейського суду
з прав людини від 13.07.2006 року у справі
«Васильєв проти України», виконання
рішення щодо боржника залишається
обов'язком держави.

Судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України
(ст. 124 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. В
ч. 2 ст. 257 КАС України вказано, що судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Боржником у справі, яка розглядається,
виступає держава, яка в особі
компетентного органу, повинна
здійснити нарахування та провести
виплату позивачу коштів, передбачених
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили, і
повернення виконавчого листа
стягувачу.

Відсутність коштів на рахунках
боржника чи у держави на виконання
взятих на себе зобов'язань не є
підставою для закінчення виконавчого
провадження.

Позивач звільнений від сплати судового
збору у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
відтак згідно ст. 94 КАС України
підлягають стягненню з відповідача в
прибуток держави.

Враховуючи викладене та керуючись
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованої
Україною 17.07.1997 р., Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", рішення Європейського суду з
прав людини від 29.06.2004 року у справі
«Жовнер проти України», рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року у справі «Васильєв проти
України», Законом України "Про
виконавче провадження", ст.ст. 11, 69, 71, 100,
128,158,162,163, 181, 255, 257 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне визнання
рішення протиправним та його
скасування задоволити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Рівненській області Синіцької Н.П. від
24 вересня 2012 року про закінчення
виконавчого провадження ВП № 29749983 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-6823 виданого 05.10.2011 року
Рівненським міським судом.

Стягнути з Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області в дохід держави судовий збір у
розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
10-ти днів після з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя Рівненського міського суду
Рогозін С.В.