Справа № 826/9387/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року м.
Київ К/800/5562/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представника Київської
міжрегіональної митниці - Вендоліни
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 серпня 2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у справі № 826/9387/13-а за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Файдаль Україна" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
неправомірними та скасування рішення
про коригування митної вартості та
картки відмови у прийнятті митної
декларації, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Файдаль Україна"
звернулося в суд з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, в якому просило визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 14.03.2013 року №100250000/2013/600284/2, картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 14.03.2013
року №100250000/2013/00360, стягнути надмірно
сплачений податок на додану вартість у
розмірі 4210,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
відповідача були наявні всі документи,
необхідні для визначення митної
вартості за першим основним методом -
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 серпня 2013 року позовні вимоги
задоволені. Визнане протиправним та
скасоване рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/600284/2
від 14.03.2013 р. Скасована картка відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/00360
від 14.03.2013р. Стягнуто з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві суму надмірно
сплаченого позивачем податку на додану
вартість у розмірі 4 210, 31 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасоване в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби у м. Києві суми
надмірно сплаченого товариством з
обмеженою відповідальністю "Файдаль
Україна" податку на додану вартість у
розмірі 4210,31 грн. та прийняте в цій
частині нове рішення яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог. В інший
частині рішення суду першої інстанції
залишене без змін.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Слід зазначити, що у відповідності до
ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги. Таким чином,
виходячи з вимог касаційної скарги та
змісту оскаржуваних рішень, рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення надмірно сплаченого податку
на додану вартість у розмірі 4210,31 грн.
та рішення апеляційного суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог,
колегією у даній справі не
переглядається.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу товариство з обмеженою
відповідальністю "Файдаль Україна"
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 20 березня 2008 року між
позивачем (покупець) та компанією Hexion
Specialty Chemicals B.V., Нідерланди, (продавець)
укладений контракт Hexion/Feidal Ukraine/2008,
відповідно до якого останній продає, а
позивач придбаває продукцію компанії.
Додатком від 20.03.2008 року визначено
найменування продукту, вартість та
кількість: AXILAT DS 910. Позивачем 14.03.2013
року подано до митниці МД №100250000/2013/050219
на товар, який надійшов для позивача за
зазначеним контрактом, а саме:
аніониста водна дисперсія на основі
стирол-акрилового сополімеру AXILAT DS 910
BULK. Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості від 14.03.2013 року
№100250000/2013/050219 за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції). У
Декларації митної вартості (ДМВ) в
графі "для відміток митного органу"
посадовою особою відповідача вчинений
запис про необхідність надання
додаткових документів: прайс - листів
виробника товару; виписки з
бухгалтерської документації; висновку
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; інших наявних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості (за власним
бажанням декларанта). В обґрунтування
зазначеного контролюючий орган
посилається на те, що документи, подані
до митного оформлення для
підтвердження митної вартості товару
не містять всіх відомостей щодо ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари. Так, в інвойсі від
11.03.2013 року №40100839 назва товару
зазначена AXILAT (TM) DS 910 BULK, а у CMR від 11.03.2013
року №AVC-2002 AXILAT (TM) DS 910 LOSE; у калькуляції
виробництва продукції не вказано, що є
сировиною для виробництва товару, а
також не вказана кількість
використаної сировини, у зв'язку із чим
не можливо перевірити чи не
перевищують затрати на виробництво та
вартість сировини у ціні товару; прайс -
лист адресований для України, останній
на думку відповідача має суб'єктивну
спрямованість, що суперечить суті
прайс-листа як комерційної пропозиції;
копія митної декларації країни
відправлення не містить цінової
інформації щодо вартості товарів. На
думку відповідача зазначене викликало
сумнів у правильності визначення
митної вартості у зв'язку із можливим
невірним визначенням ціни товару. В
подальшому між позивачем та митним
органом була проведена консультація,
про що здійснений запис в ДМВ, а також
декларантом вчинений запис, що надати
додаткові документи на даний час
неможливо.

Митницею 14.03.2013 року прийняте спірне
рішення за №100250000/2013/600284/2 про
коригування митної вартості,
відповідно до якого митна вартість
скоригована з 22732,86 Євро на 24775,57 Євро. У
графі 33 спірного рішення митний орган
дійшов висновку, що митна вартість не
може бути визнана, оскільки має місце
наведення неповних відомостей про
митну вартість. Також, в рішенні
відображено, що митна вартість
визначена із застосуванням резервного
методу та зазначені причини не
застосування попередніх методів.

На підставі вказаного рішення
відповідачем виставлена картка
відмови у митному оформленні від 14.03.2013
року №100250000/2013/00360.

Позивач не погодився з рішенням
митного органу та з метою випуску
товарів у вільний обіг здійснив
декларування товару у відповідності до
п.7 статті 55 Митного кодексу України
шляхом надання фінансової гарантії.
Київською регіональною митницею була
оформлена митна декларація від 15.03.2013
року №100250000/2013/050344.

На виконання рішення про коригування
митної вартості протягом 80 днів з дня
випуску товарів позивачем листами від
18.03.2013 року №54 та від 15.05.2013 року №90
надавалися наступні додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості та правильності
застосування методу її визначення:
експертний висновок Київської
торгово-промислової палати № Ц-43 від
04.02.2013 року про якісні та вартісні
характеристики товару AXILAT (TM) DS 910, яким
підтверджена можливість контрактної
вартості партії даного товару 965,00
євро/тонна; лист компанії Momentive Specialty
Chemicals B.V. від 15.03.2013 стосовно назви
товару, в якому вказано, що інвойс
№40100839 від 11.03.2013р складений
англійською мовою, тому назва товару
зазначена DS 910 BULK, a CMR від 11.03.2013 AVC-2002
складений німецькою мовою, тому назва
товару звучить - DS 910 LOSE (слова "BULK" і "LOSE"
перекладаються як "налив"); товарна
специфікація на товар під назвою AXILAT (TM)
DS 910; лист компанії Momentive Specialty Chemicals B.V.
від 15.03.2013 стосовно конфіденційності
інформації про сировину для
виготовлення продукції, що
поставляється даною компанією для TOB
"Файдаль Україна"; завірена копія
платіжного доручення №14 від 23.04.2013
року, що підтверджує факт оплати
товару.

Відповідач листами від 22.03.2013 року
№14/2-11/3861 та від 18.05.2013 року №14/4-11/6412
залишив своє рішення без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
декларантом надані відповідні
документи, які підтверджували заявлену
митну вартість товару за ціною
контракту, тому у відповідача не було
підстав для прийняття оскаржуваного
рішення по коригування митної вартості
у та картки відмови у митному
оформленні товару. При цьому,
враховуючи те, що неправомірність
зазначених рішень відповідача
призвела до надмірної сплати позивачем
обов'язкових платежів, вимоги про
стягнення надміру сплачених платежів
підлягають задоволенню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що
судом першої інстанції правильно по
суті вирішений спір, однак помилково
задоволені вимоги щодо стягнення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної з урахуванням постанови
суду апеляційної інстанції інстанцій
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності визначення
митним органом заявленої митної
вартості товару за резервним методом
та повернення надмірно сплачених
митних платежів.

Спірні правовідносини регулюються
Митним кодексом України від 13.03.2012 р. №
4495-VI (надалі - МК України).

Згідно ст.49 МК України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

У ст.53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Разом з тим, у ч.3 ст.53 Кодексу
передбачений перелік документів, які
митний орган може вимагати у
декларанта у разі, якщо документи,
зазначені у ч.2 ст.53 МК України містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. Це, зокрема, транспортні
(перевізні) документи, виписки з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти виробника
товару.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем надані
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч.2 ст.53 МК. Подані
документи ідентифікували оцінюваний
товар та містили об'єктивні і
достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто
підтверджували заявлену декларантом
митну вартість товару митну згідно з
вимогами ч.ч.4, 5 ст. 58 МК.

Відповідно до пункту 5
зовнішньоекономічного контракту
Hexion/Feidal Ukraine/2008 від 20.03.2008 року оплата
товару проводиться протягом 45 днів з
дати відвантаження товару, яка
вказується в інвойсі. В даному випадку
датою відвантаження було 11.03.2013 року;
сплата згідно платіжного доручення №14
здійснена 23.04.2013 року, у зв'язку із чим
останнє не було надано митному органу.

Відносно невідповідності прайс-листа
виробника судами вірно зазначено, що
міжнародним чи національним
законодавством України не встановлено
вимог щодо форми, змісту та обсягу
інформації, яка має бути відображена у
прайс-листах. Отже прайс-лист
виробника, що був наданий митному
органу містить інформацію, яка
дозволяє встановити вартість одиниці
товару, за якою товар пропонується до
продажу виробником, його основні
характеристики і зовнішній вигляд.

Крім того, на виконання ч.3 ст. 53 МК
України декларант також подав
додаткові документи.

З оскаржуваного рішення, зокрема зі
змісту графи 33 вбачається, що подані
позивачем документи не містять
обставин, зазначених ст.53 Митного
кодексу України, а саме: документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відповідно ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованих
висновків, що у митного органу не було
обґрунтованих підстав для
витребування додаткових документів.

Щодо застосування Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
резервного методу визначення митної
вартості товару, суди вірно зазначили
про безпідставність його застосування.

Відповідно до ст.57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості. Наведені в
законодавчі нормі обставини митним
органом не були встановлені.

Виходячи з наведеного колегія судів
вважає обґрунтованим висновки судів
першої та апеляційної інстанції, що
відповідачем не дотримана процедура
при обранні методу визначення митної
вартості товару, що є порушенням прав
декларанта.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу
для її визначення може братися або
ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу. При цьому кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. Методи на основі
віднімання та додавання вартості
(обчислена вартість) можуть
застосовуватися у будь-якій
послідовності на прохання декларанта
або уповноваженої ним особи. У разі
якщо неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу. Приймаючи
самостійне рішення про визначення
митної вартості імпортованого товару
за резервним методом, відповідач
покликається на неможливість
застосування попередніх методів.

Перевіряючи правомірність
застосування методів визначення
митної вартості, слід виходити із ст.58
Митного кодексу України, за якою перший
метод визначення митної вартості може
бути використаний лише за умови, якщо
дані, заявлені декларантом,
підтверджені документально та є
достовірними, підтверджені
документально або визначені кількісно
і достовірні та/або наявна хоча б одна
із складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що декларант подав
документи, які ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору, претензій до
достовірності і об'єктивності наданих
декларантом документів у відповідача
не було, тому суди дійшли правильного
висновку, що відповідач не мав правових
підстав для застосування резервного
методу.

Враховуючи вищевикладене, суди першої
та апеляційної інстанції дійшли
вірного висновку, що відповідачем не
була доведена правомірність прийняття
оскаржуваного рішення за резервним
методом та неможливості визначення
митної вартості товару за ціною
договору.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
першої інстанції, з урахуванням
постанови суду апеляційної інстанції,
та судом апеляційної інстанці винесені
законні і обґрунтовані рішення,
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 серпня 2013 року
змінену постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: