Справа № 826/6126/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2014 року 08:30
№ 826/6126/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомКиївської міжрегіональної
митниці Міндоходів,до третя
особаВідділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
ОСОБА_1,про скасування постанови
від 04.04.2014 ВП №42079473,
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів (надалі - позивач)
звернулось до суду з позовом про
скасування постанови Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 04.04.2014 ВП №42079473.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент звільнення ОСОБА_1 займав посаду
заступника начальника оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил Київської
регіональної митниці. Наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 02.12.2013 №741 «Про внесення змін до
наказів Міндоходів від 26.04.2013 №81 та від
18.10.2013 №599» управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушення було ліквідовано, з
огляду на вищевикладене поновити
ОСОБА_1 на посаді, яку той займав на
момент звільнення, неможливо. Проте,
незважаючи на зазначені причини
невиконання рішення суду, державним
виконавцем було безпідставно винесено
оскаржувану постанову про накладення
Позивач в судове засідання не з'явився
про час, дату та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи. Позивач позовні
вимоги підтримує, згідно листа від
19.06.2014 р. просить розглядати справу без
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
судового розгляду справи, був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Відповідач надав копії матеріалів
виконавчого провадження та просив
справу слухати без його участі.
Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про час, дату та місце
судового розгляду справи була
повідомлена належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяви про розгляд справи без його
участі або клопотання про відкладання
розгляду справи до суду не надходило.
Заперечень або пояснень по суті
заявлених позовних вимог суду не
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов висновку про наявність правових
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог з огляду про наступне.
Згідно матеріалів виконавчого
провадження №236/4 (номер за ЄДРВП: 42079473)
за заявою ОСОБА_1 від 14.02.2014 вх.495
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.01.2014 у
винесено постанову від 18.02.2014 та
зобов'язано боржника негайно виконати
рішення і повідомити про її виконання.

Як вбачається з виконавчого листа
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2014 у
справі №826/10968/13-а суд постановив -
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення. Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31.10.2013 скасувати
частково. Скасувати пункти 3, 4
резолютивної частини постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 31.10.2013 щодо визнання ОСОБА_1
звільненим за п. 1ст. 40 КЗпП України з
31.10.2013 та зобов'язання Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
внести відповідні записи у трудову
книжку ОСОБА_1. Поновити ОСОБА_1 на
роботі в Київській міжрегіональній
митниці Міндоходів на посаді
рівнозначній тій, яку він займав до
звільнення. В решті постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Позивач листом від 21.02.2014 №2418/1/26-70-04-05
повідомив відповідача про
неможливість поновити ОСОБА_1 на
рівнозначній посаді, оскільки наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 02.12.2013 №741 «Про внесення змін до
наказів Міндоходів від 26.04.2013 №81 та від
18.10.2013 №599» управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушення, в якому він працював на
посаді заступника начальника
оперативного відділу до звільнення,
було ліквідовано.

03.03.2014 державним виконавцем направлено
вимогу позивачу (боржнику) №236/4, якою
зобов'язано боржника до 14.03.2014 виконати
рішення суду в повному обсязі та надати
підтверджуючі документи.

Позивач листом від 13.03.2014 №3236/1/26-70-04-05
вдруге повідомив відповідача про
неможливість поновити ОСОБА_1 на
рівнозначній посаді з аналогічних
підстав, що і в попередньому листі.

Оскільки станом на 17.03.2014 боржником
рішення суду виконано не було,
державним виконавцем, відповідно до
ст.ст. 11, 89 Закону України «Про
виконавче провадження», винесено
постанову про накладення штрафу від
17.03.2014 в розмірі 680 грн. та направлено
повторну вимогу, якою встановлено
строк для виконання рішення суду до
28.03.2014.

Позивач листом від 28.03.2014 №3953/1/26-70-04-05
втретє повідомив відповідача про
неможливість поновити ОСОБА_1 на
рівнозначній посаді з аналогічних
підстав, що і в попередніх листах.

У зв'язку з повторним невиконанням
рішення суду відповідачем винесено
постанову від 04.04.2014 про накладення
штрафу у розмірі 1360 грн., як є предметом
оскарження у справі.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Згідно зі ст. 11 названого Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 30 даного Закону
негайному виконанню підлягають
рішення про поновлення на роботі чи на
попередній посаді незаконно
звільненого або переведеного
працівника.

Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Отже, після спливу строку,
встановленого для добровільного
виконання рішення суду державний
виконавець невідкладно розпочинає
вчиняти дії щодо примусового
виконання.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення (частина перша
статті 75).

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення (абзац 1 частини
другої статті 75).

Згідно зі ст. 89 вказаного Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, штраф у подвійному розмірі
накладається на боржника у разі
повторного невиконання без поважних
причин рішення у встановлений
державним виконавцем новий строк.

Отже, суд приходить до висновку, що у
зв'язку зі спливом строку
передбаченого для добровільного
виконання рішення суду та відсутністю
у державного виконавця на момент
винесення постанови про накладення
штрафу інформації про вчинення
позивачем дій, спрямованих на його
виконання згідно з виконавчим
документом, державний виконавець діяв
правомірно, відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження».

З наведеного вбачається, що відповідач
не виконав постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 в строк для добровільного
виконання, установлений державним
виконавцем в постанові від 18.02.2014 та
вимогах від 03.03.2014, 17.03.2014.

17.03.2014 р. відповідачем вже було
накладено штраф на позивача у розмірі
680,00 грн. Доказів оскарження зазначеної
постанови позивачем не надано, а тому
винесення відповідачем постанови від
04.04.2014 р. про накладення штрафу у
подвійному розмірі є цілком
обґрунтованим.

Разом з тим, позивач, сумлінно
користуючись усіма наданими йому
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій, мав право
звернутись до суду, який видав
виконавчий документ, в порядку
встановленому ст. 36 Закону України «Про
виконавче провадження», з заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим.

Зважаючи на викладене відповідач
цілком правомірно виніс спірне
рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди, крім
іншого, перевіряють, чи прийняті вони
на підставі та у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає,
що відповідач діяв у межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України і
тому позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст.ст.185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
І.О. Іщук