Справа № 2а-10443/10/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.

Справа № 1209/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Глушка І.В., Святецького
В.В.

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Кабінету Міністрів України та
Державного ощадного банку України в
особі Підрозділу з обслуговування
компенсаційних виплат по заощадженнях,
яким просив визнати неправомірними дії
відповідачів щодо неповернення йому
25365 крб. та визнати неправомірною
бездіяльність Кабінету Міністрів
України щодо невирішення його скарг.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
провадження у справі в частині
позовних вимог до ВАТ «Державний
ощадний банк України» було закрито.

З врахуванням заяви про міну позовних
вимог та заміну відповідача позивач
просив суд: визнати неправомірною
передачу Міністерством фінансів
України до ВАТ «Державний ощадний банк
України» його скарги від 02.09.2010 року;
визнати неправомірними дії та
бездіяльність Кабінету Міністрів
України щодо неправомірної передачі
його скарги Міністерству фінансів
України та ВАТ «Ощадбанк»; визнати
неправомірними дії Кабінету Міністрів
України та Міністерства фінансів
України щодо направлення його скарг до
ВАТ «Ощадбанк», який не наділений
владними повноваженнями, що є
порушенням ч. ч. 3, 4 ст. 7 Закону України
«Про звернення громадян».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанова мотивована тим, що питання,
порушені у скарзі ОСОБА_1, не належать
до повноважень Кабінету Міністрів
України, тому на виконання вимог ч. 3 ст.
7 Закону України «Про звернення
громадян» Кабінет Міністрів України
був зобов'язаний надіслати скаргу за
належністю. З урахуванням характеру
порушених скаржником питань
повноважним органом, який може
розглянути та вирішити їх по суті, є ВАТ
«Ощадбанк» і саме на розгляд цього
органу була передана скарга позивача
від 02.09.2010 року. Суд вважає такі дії
Кабінету Міністрів України та
Міністерства фінансів України
правомірними. А відповідальність за
неналежний, на думку позивача, зміст
відповіді ВАТ «Ощадбанк» не може бути
покладена на Кабінет Міністрів України
чи Міністерство фінансів України,
оскільки їх участь у розгляді скарг
позивача завершилась пересиланням їх
за належністю. При цьому, на думку суду,
не погоджуючись з діями (бездіяльністю)
ВАТ «Ощадбанк» щодо наслідків розгляду
по суті питання з переоформлення
ощадного рахунку, ОСОБА_1 має право
звернутися до загального суду з
цивільним позовом в порядку ст. 16
Цивільного кодексу України, однак
безпідставно вимагає вирішення його
цивільно-правового спору з банком
шляхом безпосереднього втручання
Кабінету Міністрів України в особі
Прем'єр-міністра України. Тому суд
дійшов висновку, що дії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів України щодо розгляду скарги
ОСОБА_1 були вчинені в межах їх
повноважень та у спосіб, передбачений
законом, а позивач не довів, що його
права чи інтереси порушені діями чи
бездіяльністю відповідачів.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає її незаконною
та необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Просить постанову скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що розглянути його
звернення по суті та вирішити
поставлені в ньому питання був
зобов'язаний сам Прем'єр-міністр
України або за його дорученням
віце-прем'єр-міністр. Однак всупереч
вимогам законодавства його скарга від
02.09.2010 року була передана ВАТ
«Державний ощадний банк України», який
не наділений владними повноваженнями
для розгляду та вирішення питання про
отримання ощадкнижки та рахунку на
суму вкладу у розмірі 25365 крб. Такі дії
відповідачів суперечать вимогам ст. ст.
7, 19 Закону України «Про звернення
громадян», ст. 166 Конституції України,
Регламенту Кабінету Міністрів України
та рішенню Конституційного Суду
України № 13-рп/2001. Визнання
неправомірними зазначених дій
відповідачів є єдиним способом
усунення порушень його прав, свобод та
інтересів щодо отримання належної йому
ощадної книжки як спадкоємцю після
смерті його матері ОСОБА_2

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

02.09.2010 року ОСОБА_1 звернувся до
Премєр-міністра України Азарова М.Я. із
скаргою щодо порушення ВАТ «Державний
ощадний банк України» Закону України
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян», яким гарантовано
збереження коштів вкладених в
Ощадбанку станом на 01.10.1996 року.

В даній скарзі ОСОБА_1 просив
Прем'єр-міністра України розібратись
по суті, припинити перешкоди зі сторони
Кабінету Міністрів України та
підлеглого йому Ощадбанку, в порядку
ст. 19 Закону України «Про звернення
громадян» вирішити законне право на
спадщину за законом на рахунки після
смерті батьків.

Управління із зверненнями громадян
Секретаріату Кабінету Міністрів
України листом повідомило ОСОБА_1 про
те, що його звернення від 02.09.2010 року,
яке надійшло до Кабінету Міністрів
України, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян»
надіслане Міністерству фінансів
України 09.09.2010 року за № 41-К-043123/13.

Міністерство фінансів України листом
від 20.10.2010 року № 31-24040-15/23-5768/1/5124
повідомило ОСОБА_1 про те, що його
звернення направлено до ВАТ «Державний
ощадний банк України» для розгляду та
надання роз'яснень відповідно до
чинного законодавства.

ВАТ «Державний ощадний банк України»
за результатами розгляду звернення
ОСОБА_1 листом від 02.11.2010 року №
34/2-1/К-1428з/2116с надало позивачу відповідь
про те, що відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону
України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України» компенсації підлягають
грошові заощадження громадян, поміщені
в установи Ощадбанку України протягом
1992-1994 років і які знаходились на
рахунках ощадного банку України не
менше одного повного календарного року
в період 1992-1995 років. Однак порядок,
джерела, розмір компенсації цих
вкладів та строки їх виплати чинним
законодавством не врегульовані.
Стосовно переоформлення вкладних
рахунків додав, що ця операція
проведена відповідно до встановлено
порядку.

Також Львівське обласне управління ВАТ
«Ощадбанк» листом від 05.11.2010 року №
11-06/4605 надало ОСОБА_1 відповідь на його
скаргу, в якій роз'яснило, що станом на
02.01.1992 року залишок по вкладу НОМЕР_1,
відкритому на ім'я ОСОБА_2 (матері
ОСОБА_1), становив 6106,42 крб. Цю суму було
проіндексовано у співвідношенні 1 крб.
до 1,05 грн. і для отриманої таким чином
суми нарахованої компенсації в розмірі
6411,30 грн. відкрито компенсаційний
рахунок НОМЕР_2. Станом на 01.01.1994 року
залишок за вкладом НОМЕР_1 становив
31471,82 крб., з яких 6106,42 крб. вже
проіндексовано. Відтак різниця
становить 25365,42 крб., але через
відсутність законодавчо визначеного
індексу та процедури проведення
індексації заощаджень громадян
України, поміщених в установи Ощадного
банку України протягом 1992-1994 років, ці
кошти не проіндексовано та не
зараховано на рахунок. Тому ощадна
книжка по рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_2 не
видавалась.

Як вбачається із змісту позовних вимог
ОСОБА_1, позивач вважає, що Кабінет
Міністрів України та Міністерство
фінансів України протиправно передали
його скаргу від 02.09.2010 року на розгляд
ВАТ «Ощадбанк», так як лише Кабінет
Міністрів України як орган державної
влади повинен був розглянути і
вирішити дану скаргу, оскільки саме
рішенням Кабінету Міністрів України
заборонено Міністерству фінансів
України та ВАТ «Ощадбанк» здійснювати
індексацію вкладів після 02.01.1992 року.

Тобто предметом спору є визначення
органу (установи, організації), до
компетенції якого належить розгляд
зазначеної вище скарги ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність оскаржуваних дій
відповідачів з таких підстав.

Як вбачається із скарги ОСОБА_1 від
02.09.2010 року, він вважає, що ВАТ
«Ощадбанк» протиправно не видає йому
ощадну книжку на суму 25365 крб. як
спадкоємцю майна його матері ОСОБА_2 в
зв'язку із забороною відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.01.2008 року № 1. При цьому, позивач
стверджує, що ВАТ «Ощадбанк»
підконтрольний Кабінету Міністрів
України і саме останній має
повноваження і можливість відновити
його права, свободи та інтереси шляхом
надання відповідних розпоряджень ВАТ
«Ощадбанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про звернення громадян» (тут і далі в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону
скарга - це звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Відповідно до ст. 4 цього Закону до
рішень, дій (бездіяльності), які можуть
бути оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону скарга на дії
чи рішення органу державної влади,
органу місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації,
об'єднання громадян, засобів масової
інформації, посадової особи подається
у порядку підлеглості вищому органу
або посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
органам державної влади забороняється
будь-яким чином впливати на
керівництво чи працівників банків у
ході виконання ними службових
обов'язків або втручатись у діяльність
банку, за винятком випадків,
передбачених законом.

Згідно з ст. 7 цього Закону Кабінет
Міністрів України здійснює управління
державним банком у випадках,
встановлених цим Законом, іншими
законами і статутом державного банку.

Крім того, відповідно до п. 5 Статуту ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
зареєстрованого Національним банком
України 28.02.2003 року (у відповідній
редакції), засновником банку є держава
в особі Кабінету Міністрів України та
реалізує повноваження власника щодо
акцій, які належать у статному капіталі
банку, через органи управління банку.

Згідно з п. п. 10, 11 Статуту банк
провадить свою діяльність на
комерційній основі, самостійно
визначає напрями своєї діяльності та
спеціалізацію за видами діяльності і
має право їх здійснювати відповідно до
вимог законодавства.

При цьому, колегія суддів враховує, що
норми зазначеного Закону чи інших
нормативно-правових актів, а також
положення Статуту не містять жодних
положень, які передбачають втручання
Кабінету Міністрів України в
діяльність банку, зокрема, в питаннях
видання громадянам ощадних книжок чи
вирішення будь-яких питань щодо
взаємовідносин банку з окремими
клієнтами чи іншими особами.

Тобто в питаннях взаємовідносин ВАТ
«Ощаднбанк» з ОСОБА_1 щодо його права на
отримання вкладу (ощадної книжки) в
банку, який є спадковим майном після
смерті його матері, Кабінет Міністрів
України не здійснює жодних
управлінських чи контрольних функцій
щодо діяльності данку.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України
«Про звернення громадян» якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до параграфу 173 Регламенту
Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 року № 950,
звернення громадян, адресовані
Кабінетові Міністрів,
Прем'єр-міністрові, Першому
віце-прем'єр-міністрові,
Віце-прем'єр-міністрам, розглядаються
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян» та в порядку,
встановленому цим Регламентом.

Секретаріат Кабінету Міністрів
опрацьовує звернення громадян та готує
пропозиції для розгляду
Прем'єр-міністром, Першим
віце-прем'єр-міністром,
Віце-прем'єр-міністром відповідно до їх
компетенції для прийняття рішення щодо
порушеного питання. Відповіді за
результатами розгляду звернень
громадян надають відповідно до їх
компетенції Прем'єр-міністр, Перший
віце-прем'єр-міністр,
Віце-прем'єр-міністри, Міністр Кабінету
Міністрів та його заступники,
керівники органів виконавчої влади,
посадові особи, спеціально
уповноважені виконувати таку роботу.
Якщо вирішення питання, порушеного у
зверненні, не належить до повноважень
Прем'єр-міністра, Першого
віце-прем'єр-міністра,
Віце-прем'єр-міністрів, Секретаріат
Кабінету Міністрів надсилає звернення
протягом п'яти днів за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється авторові.

Таким чином, як правильно зазначив суд
першої інстанції, питання, порушені у
скарзі ОСОБА_1 від 02.09.2010 року, не
належать до повноважень Кабінету
Міністрів України, тому на виконання
вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» Кабінет Міністрів
України був зобов'язаний надіслати
скаргу за належністю.

З цих же підстав колегія суддів вважає,
що Міністерство фінансів України також
правомірно передало за належністю
зазначену вище скаргу ОСОБА_1 після її
отримання з Кабінету Міністрів
України.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що ОСОБА_1 зазначає, що порушення
його прав ВАТ «Ощаднбанк» сталося в
зв'язку з прийняттям Кабінетом
Міністрів України постанови від 09.01.2008
року № 1 «Про виплату в 2008 році
громадянам України компенсації втрат
від знецінення грошових заощаджень,
вкладених до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України, та облігації Державної
цільової безпроцентної позики 1990 року,
державні казначейські зобов'язання
СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР,
придбані на території Української
РСР», якою заборонено проводити
індексацію вкладів після 02.01.1992 року.

Тобто позивач вважає незаконними
окремі положення нормативно-правового
акту Кабінету Міністрів України,
прийнятого ним в межах повноважень,
передбачених законодавством і
відповідно до Законів України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» та «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Однак оскарження нормативно-правових
актів здійснюється шляхом подання
позову в порядку, визначеному ст. 171
Кодексу адміністративного судочинства
України, і дане питання не є предметом
дослідження в даній справі.

Також, як правильно зазначив суд першої
інстанції, викладені в скарзі позивача
обставини свідчать про наявність спору
між ОСОБА_1 як спадкоємцем вкладника
банку ОСОБА_2 та ВАТ «Ощадбанк», який
може бути вирішений в судовому порядку
шляхом подання відповідного позову в
порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним та
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що дії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів України щодо розгляду скарги
ОСОБА_1 вчинені в межах їх повноважень
та у спосіб, передбачений
законодавством.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року у справі № 2а-10443/10/1370 за позовом
ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України про
визнання протиправними дій та
бездіяльності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
І.В. Глушко

В.В. Святецький