Справа № 806/7438/13-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"08" липня 2014 р.
Справа № 806/7438/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю прокурора та представників
сторін, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Житомирі
апеляційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "21" травня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Баранівський молокозавод" до
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Баранівський
молокозавод" звернулось до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Новоград-Волинської об'єднаної
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, в якому,
враховуючи уточнення позовних вимог, -
просили визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення:

- № від 24.10.2013 року про сплату 138 562
грн. податку на прибуток та 25 633 грн.
застосованої штрафної санкції в
частині 130 921,63 грн. донарахованого
податку на прибуток та 25 633 грн.
застосованої штрафної санкції;

- № від 24.10.2013 року про сплату 967 829
грн. податку на додану вартість та 241
957 грн застосованої штрафної санкції;

- № від 25.10.2013 року про сплату
податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 6483,29 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 510 грн. і 3241,65 грн..

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2014
року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баранівський
молокозавод" - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області:

- № від 24.10.2013 року про сплату 138 562
грн. податку на прибуток та 25 633 грн.
застосованої штрафної санкції в
частині 130 921,63 грн. донарахованого
податку на прибуток та 25 633 грн.
застосованої штрафної санкції;

- № від 24.10.2013 року про сплату 967 829
грн. податку на додану вартість та 241
957 грн. застосованої штрафної санкції;

- № від 25.10.2013 року про сплату
податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 6483,29 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 510 грн. і 3241,65 грн..

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баранівський
молокозавод" () суму
сплаченого судового збору при
зверненні до суду з позовом в розмірі
458,80 грн..

Не погодившись з прийнятим судовим
рішенням, Відповідачем у справі подано
до суду апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просили скасувати зазначену постанову
та прийняти нову - про відмову в
задоволенні позову.

Вислухавши пояснення прокурора та
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що відповідачем
здійснено виїзну планову перевірку ТОВ
"Баранівський молокозавод" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року, за
наслідками якої складено акт від 11.10.2013
року №683/22-00/31318317.

Перевіркою встановлено наступні
порушення:

- п.138.2, п38.4, п.138.5, п.138.8 cт.138, пп.139.1.12,
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся на
загальну суму 138562,00грн., у тому числі: за
3 квартал 2011 року в розмірі 16296 грн., за 4
квартал 2011 року в розмірі 19733грн., за 1
квартал 2012 року в розмірі 3471грн., за 2
квартал 2012 року в розмірі 42554грн., за 3
квартал 2012 року в розмірі 50963грн. та за 4
квартал 2012 року в розмірі 5545грн.;

- п.1 підр.2 р. XX «Перехідні положення»
Податкового кодексу України, ст.187, ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податку на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 967829грн., у
тому числі: за серпень 2011 в сумі
5520,00грн., за січень 2012 в сумі 34886грн., за
лютий 2012 в сумі 34329грн., за березень 2012 в
сумі 53803грн., за квітень 2012 в сумі
73516грн., за травень 2012 в сумі 104868грн., за
червень 2012 в сумі 104585грн., за липень 2012 в
сумі 95927грн., за серпень 2012 в сумі
122760грн., за вересень 2012 в сумі 137571грн.,
за жовтень 2012 в сумі 102822грн., за
листопад 2012 в сумі 58790грн., за грудень 2012
в сумі 38452грн.;

- Пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп."а" п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України, а саме
неутримання 15% податку на доходи
фізичних осіб з виплат доходів
фізичним особам за реалізовану ними
сільськогосподарську продукцію, в яких
відсутня довідка про право фізичної
особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку форми №3-ДФ, в результаті чого
недоутримано ПДФО в сумі 6483,29грн..

На підставі вказаного акта перевірки,
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 24.10.2013 року про сплату 138562
грн. податку на прибуток та 25633 грн.
застосованої штрафної санкції;

№ від 24.10.2013 року про сплату
967829грн. ПДВ та 241957грн. застосованої
штрафної санкції;

№ від 25.10.2013 року про сплату
податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 6483,29грн., а також
штрафних санкцій в розмірі 510грн та 3241,65
грн..

Предметом оскарження у справі є
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 24.10.2013 року в частині
130921,63грн. донарахованого податку на
прибуток та 25633 грн. застосованої
штрафної санкції та податкових
повідомлень-рішень № від 24.10.2013
року, № від 25.10.2013 року, - в повному
об"ємі.

Визнаючи протиправними та скасовуючи
зазначені податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Податковим органом в акті перевірки
визначено реалізацію позивачем у
перевіряємому періоді молока нижче
собівартості (аркуш 9-10 акту перевірки,
п.1), що призвело до порушення п.138.4, п.138.6,
п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України.
З огляду на встановлені порушення ТОВ
"Баранівський молокозавод"
безпідставно віднесло до складу
собівартості придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів по рядку 05.1
Декларації з податку на прибуток
підприємства суми витрат щодо
придбаного молока на загальну суму 146899
грн., доходи від яких не було визначено.

Перевіряючи узгодження правової
позиції податкового органу з вимогами
норм, які регулюють спірні
правовідносини суд виходив з
наступного.

Приписами п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі ПК) визначено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК встановлено, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п.138.6 ст.138 ПК).

З аналізу вказаних норм ПК вбачається,
що вони передбачають право на
віднесення витрат до складу
собівартості проданої продукції після
застосування процедури "визнання
доходів", а не їх "визначення".

Терміни "визнання доходів" та
"визначення доходів", не є тотожними
поняттями та несуть різне правове
навантаження.

Так, "визначення доходів" - це розмір
отриманих товариством коштів від
певних господарських операцій, а не
встановлення прибутковості чи
збитковості господарської операції, як
це помилково вважає відповідач.

В той же час "визнання доходів" - це
процедура, яка встановлює момент у
часі, коли платник податків має право
віднести понесені ним витрати до
складу собівартості проданої
продукції.

Крім цього, порядок визнання доходів
врегульовано п.137.1 ст.137 ПК, яким
встановлено, що дохід від реалізації
товарів визнається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар. Дохід від надання послуг та
виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Тобто, визнання доходів полягає у
визначенні дати, коли понесені витрати
можуть бути віднесені до складу
собівартості проданої продукції, а не у
встановленні факту отримання прибутку
чи збитку від продажу продукції.

В акті перевірки так і в ході розгляду
справи, відповідачем не наведені
доводи щодо порушення товариством ст.137
ПК, а тому суд першої інстанції
погодився з правомірністю включенням
позивачем витрат по закупівлі молока
на суму 146899,00 грн. до собівартості
проданої продукції та відповідно до
складу валових витрат при визначенні
об"єкту оподаткування податком на
прибуток.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Щодо витрат по оплаті гужового
транспорту (аркуш 10 акту перевірки, п.2),
то судом першої інстанції встановлено,
що в акті перевірки (арк.10 п.2)
контролюючий орган послався на
порушення позивачем п.138.2, п.138.4 ст.138
ПК, і як наслідок безпідставне
віднесення до складу собівартості,
витрати на оренду гужового транспорту
фізичних осіб, без відповідно належно
оформлених первинних документів на
загальну суму 110 961,00 грн..

Крім того, викладені в акті перевірки
висновки щодо суті та змісту договору
оренди - не відповідають фактичним
обставинам.

Так, відповідач в акті перевірки
стверджує, що в п.2.3 договору оренди
вказано, що експлуатація
транспортного засобу здійснюється не
орендодавцем, а орендарем.

Враховуючи ст.ст.798-799 ЦК України
законодавче регулювання даного
питання, нотаріальне посвідчення
договорів оренди гужового транспорту
нормами цивільного кодексу не
передбачено.

Враховуючи наведені норми та обставини
справи, суд погодився з тим, що ТОВ
"Баранівський молокозавод" ніколи не
укладав договорів оренди гужового
транспорту, а отже і не зобов"язаний був
їх нотаріально посвідчувати та
відповідно складати акти
приймання-передачі гужового
транспорту, відсутність яких констатує
відповідач.

Так, пунктом 1.1. договору оренди
встановлено, що ТОВ "Баранівський
молокозавод" орендує коня, в подальшому
- транспортний засіб, для збирання
молока в населеному пункті, де працює
приймальник.

Пунктом 2.1 вказаного договору сторони
домовились, що орендодавець надає в
оренду транспортний засіб (тобто -
коня), який він використовує для
збирання молока в населення.

В додатку №1 до договору оренди (акт
приймання-передачі) вказано, що
предметом оренди є кінь, а не гужова
повозка.

Таким чином, є цілком очевидним, що
фактично предметом оренди є тварина -
кінь, який, сторонами узагальнююче
названо "Транспортний засіб", а не
гужовий транспорт, тобто повозка
(пристрій).

Даний висновок узгоджується з п.1.5. ст.1
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Так, наземні транспортні засоби (далі -
транспортні засоби) - це пристрої,
призначені для перевезення людей
та/або вантажу, а також встановленого
на ньому спеціального обладнання чи
механізмів, які підлягають
державній реєстрації та обліку у
відповідних підрозділах Міністерства
внутрішніх справ України (далі -
відповідні підрозділи МВС України)
та/або допущені до дорожнього руху, а
також ввезені на митну територію
України для тимчасового користування,
зареєстровані в інших країнах.

Тому, положення ст.799 ЦК України, щодо
нотаріального посвідчення договору
найму наземного самохідного
транспортного засобу за участю
фізичної особи на оренду (найм) тварини
(коня) або гужової повозки, - не
поширюється.

Щодо незаконності донарахування до
сплати податку на прибуток підприємств
та формування податкового кредиту зі
сплати ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ
"ГИД", ПП КФ "Прометей" та ПАФ "Дрос", які
на думку відповідача не підтверджені
первинними документами то суд першої
інстанції встановив наступне.

Відповідачем знято із валових витрат
понесені товариством витрати по оплаті
придбаних товарів з мотивів
відсутності ветеринарного свідоцтва,
посвідчення якості, специфікації
(пакувального листа) та
товарно-транспортних документів, актів
приймання-передачі товару; відсутності
у видаткових накладних відмітки про
транспорт, прізвищ водіїв, марки
автомобіля, а також із врахуванням
результатів перевірки ПАФ "Дрос".

Усі господарські операції із вище
вказаними контрагентами оформлені
належними первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Поставлений товар повністю оплачений.
Укладені правочини в судовому порядку
недійсними не визнані, а отже є чинними.

Наявність або відсутність
товарно-транспортних документів
жодним чином не впливає на податкові
зобов"язання ТОВ "Баранівський
молокозавод" зі сплати податку на
прибуток підприємств, оскільки валові
витрати товариства формувались не на
їх підставі та не у зв"язку із витратами
на перевезення товарів, а на підставі
факту придбання товарів та у зв"язку із
витратами на їх оплату. ТОВ
"Баранівський молокозавод" не
здійснювало перевозку придбаних
товарів та не несло пов"язаних із цим
витрат.

Є безпідставним і висновок податкового
органу, що усі господарські операції а
також укладені правочини ТОВ
"Баранівський молокозавод" не
спричиняють реального настання
правових наслідків, суперечать
приписам ч.1, ч.5 ст.203 Цивільного кодексу
України та порушують ст.228 Цивільного
кодексу України.

Так, у ст.203 Цивільного кодексу України
викладені загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. Частинами 1, 5 вказаної
статті передбачено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 2,3 ст.215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин). Визнання правочину
недійсним судом не вимагається лише у
тому випадку, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Саттею 234 ЦК України встановлено, що
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлені цим правочином, є фіктивним.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Податковим органом не надано суду
доказів, які б підтверджували, що
правочини, які укладені ТОВ
"Баранівський молокозавод", не
відповідають інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам.

Посилання податкового органу на
наявність або відсутність на момент
проведення перевірки ветеринарних
свідоцтв, якісних посвідчень,
упаковочних листів, сертифікатів
якості, жодним чином не доводить факту
відсутності господарських операцій в
момент їх вчинення, оскільки ці
документи не впливають на право
платника податків на включення
понесених у зв"язку із цим витрати з
віднесенням їх до складу валових.
Колегія погоджується з тим, що за
відсутність вказаних документів може
наступати лише адміністративна
відповідальність посадових осіб
платника податків за недотримання
вимог ветеринарного чи санітарного
законодавства або законодавства, що
регулює питання захисту прав
споживачів.

Податковим кодексом України не
віднесено до компетенції податкового
органу перевірки дотримання вимог
ветеринарного та санітарного
законодавства, законодавства про
захист прав споживачів, а тому
вимагання надання на перевірку
вказаних документів носить
протиправний характер.

Окрім того, правилами податкового та
бухгалтерського обліку не передбачено
обов"язок витребування, перевірки та
зберігання вказаних документів
товариством в цілях оподаткування.

Нормами чинного законодавства України
не передбачено обов»язкову наявність у
видаткових накладних, відміток про
автомобілі, якими перевозився товар,
марки автомобіля, прізвищ водіїв тощо,
а тому доводи відповідача в цій частині
не є законодавчо обгрунтованими.

До того ж, постановою Баранівського
районного суду від 20.01.2014 року в справі
№273/2246/13-п встановлено факт відсутності
порушень п.138.2, п138.4, п.138.5, п.138.8 ст.138,
пп.139.1.12, п.139.1 ст.139 ПК України та п.1
підр.2 р. ХХ "Перехідні положення" ПК
України, ст.187, ст.198 ПК України, як
правової підстави для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень зі сплати податку
на прибуток підприємств. Вказані
порушення податкового права
відповідач розцінив як скоєння
адміністративного правопорушення
головним бухгалтером підприємства
ОСОБА_3 та склав відповідний протокол.
Проте, вище вказаним рішенням суд
встановив факт відсутності складу
адміністративного правопорушення, а
отже і порушення вище вказаних норм
податкового кодексу.

Висновки акта перевірки
Васильковської ОДПІ від 17.02.2012 року
№241/23-2/13737653 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПАФ "Дрос", щодо не
підтвердження факту постачання ТОВ
"Баранівський молокозавод" товару
вказаним підприємством, спростовано
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.12.2012 року
у справі №2а/1770/3434/2012.

Щодо правильності оформлення
первинних документів бухгалтерського
обліку товариством і як наслідок
"юридичної дефектності", то з даного
приводу колегія судді зазначає
наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно ч. 1 ст.9 до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16 липня
1999 року, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Частиною 2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції

Судом першої інстанції встановлено, що
усі одержані товариством послуги
підтверджені відповідними договорами,
рахунками, актами виконаних робіт,
податковими накладними, реєстрами,
обліковими книгами, оплачені згідно
платіжних доручень.

При цьому в акті перевірки взагалі не
йдеться посилання на жодний конкретний
первинний документ бухгалтерського
обліку, який на думку перевіряючих є
"юридично дефектним" - його номер, дата
складання, найменування документа, між
ким складено, не вказано які конкретно
недоліки має саме цей конкретний
первинний документ бухгалтерського
обліку, що є доказом на спростування
обґрунтованості та достовірності
встановлених перевіркою результатів.

Щодо амортизації основних засобів.

В акті перевірки (сторінка 22-23 пункт 6)
вказано, що на порушення п.138.2 ст.138,
пп.138.8.5 п.138.8 ст.138 ПК України, ТОВ
"Баранівський молокозавод" нараховував
амортизацію на основні фонди, які не
приймали участі в формуванні доходу на
загальну суму 27490грн..

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

У п.п.138.5.1 п.138.5 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
здійснення витрат, нарахованих
платником податку у вигляді сум
податків та зборів, вважається
останній день звітного податкового
періоду, за який проводиться
нарахування податкового зобов'язання з
податку та збору.

А згідно з п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 145.1.2 п.145.1 ст.145 Податкового
кодексу України передбачено, що
нарахування амортизації здійснюється
протягом строку корисного
використання (експлуатації) об'єкта,
який встановлюється наказом по
підприємству при визнанні цього
об'єкта активом (при зарахуванні на
баланс), але не менше ніж визначено в
пункті 145.1 і призупиняється на період
його виводу з експлуатації (для
реконструкції, модернізації,
добудови, дообладнання, консервації та
інших причин) на підставі документів,
які свідчать про виведення таких
основних засобів з експлуатації).

Отже, визначальними для нарахування
амортизації на вартість
нематеріальних активів, безпосередньо
пов"язаних з наданням послуг, є строк їх
корисного використання та метод, які
встановлюються підприємством у
відповідних наказах.

Щодо законності віднесення ПДВ до
спеціальної декларації та їх виплати в
якості державних компенсацій, колегія
суддів зазначає наступне.

Незаконність включення до складу
спеціальної податкової декларації сум
ПДВ та виплату за рахунок них державних
компенсацій товаровиробникам в
розмірі 902694,00 грн. відповідач вбачає в
тому, що вироблена молокозаводом
власна продукція (молочна сировина),
яка продавалось товариством, не є
готовим продуктом, а отже суми ПДВ,
отримані від її реалізації слід було
включати у загальну декларацію з
послідуючою сплатою до державного
бюджету.

Колегія вважає, що висновки
податкового органу суперечать
законодавству України.

У відповідності до п.1 підрозділу 2
розділу ХХ "Перехідні положення" ПК
України, включення сум ПДВ до
спеціальної декларації та виплата
державних компенсацій
сільськогосподарським
товаровиробникам за здане на переробне
підприємство молоко здійснюється за
рахунок сум ПДВ від продажу переробним
підприємством молока або молочної
сировини, які були виготовлені із
зданого на переробне підприємство
молока с/г товаровиробниками.
Підкреслюю: молока або молочної
сировини, а не готового продукту.

На виконання вимог закону ТОВ
"Баранівський молокозавод" протягом
перевіряємого періоду здійснювало
виплату державних компенсацій
сільськогосподарським
товаровиробникам за рахунок сум ПДВ,
які були отримані товариством від
реалізації власної виробленої
продукції - молочної сировини,
виготовленої із зданого
товаровиробниками на переробне
підприємство молока, та які були
зараховані на спеціальний рахунок.

Заборгованості по невиплаченим
сільськогосподарським
товаровиробникам сум компенсацій -
податковим органом не встановлено.

Як стверджується технологічною картою
по переробці молока сирого та не
заперечується відповідачем, ТОВ
"Баранівський молокозавод" проводило
постачання власної виробленої
продукції - молочної сировини, тобто
молока, яке піддавалось попередній
фізичній обробці: механічному
очищенню, фільтрації, охолодженню тощо,
що повністю відповідає вимогам закону.

Включення чи не включення товариством
до довідки з ЄДРПОУ певних кодів видів
економічної діяльності жодним чином не
позбавляє права суб"єкта
господарювання займатися і іншими
видами економічної діяльності,
оскільки законом таке обмеження не
встановлено.

До того ж, постановою Баранівського
районного суду від 20.01.2014 року в справі
№273/2246/13-п встановлено, що в ході
здійснення перевірки, Відповідачем
допущено порушення ст.86 ПК України, а
також п.6.5 розділу ІІ, п.3 розділу ІУ
"Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства", тому, на
підставі акту такої перевірки не могло
б було бути прийнято законне та
обґрунтоване рішення.

Щодо утримання з продавців молока
податку з доходів фізичних осіб, суд
виходив з наступного.

Відповідно до п.3.5.9 акту перевірки
(сторінка 65-66), в порушення пп.164.2.2. п.164.2
ст.164, пп. "а" п.176.2 ст.176 ПК України, при
обчисленні податку на доходи фізичних
осіб в перевіряємому періоді не
утримано 15% податку на доходи фізичних
осіб з виплат доходів фізичним особам
за реалізовану ними
сільськогосподарську продукцію, в яких
відсутня довідка про право фізичної
особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку форми №3-ДФ, в результаті чого
недоутримано ПДФО в сумі 6483,29 грн..
Зазначені висновки відповідача
спростовані постановою апеляційного
суду Житомирської області від 25.12.2013
року в справі №273/2163/13-п та відповідною
довідкою Дубрівської сільської ради.

Також, постановою суду закрито
провадження у справі щодо головного
бухгалтера ТОВ "Баранівський
молокозавод" ОСОБА_3 за ч.1 ст.163-4 КУпАП,
на підставі п.1 ст.247 КУпАП за
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, яке податковий орган
вбачав в порушенні вимог пп.164.2.2. п.164.2
ст.164, пп. "а" п.176.2 ст.176 ПК України, при
обчисленні та сплаті ПДФО.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції задовольняючи позовні
вимоги дійшов правомірного висновку.

Оскільки, постанову від 21.05.2017 р.
Житомирським окружним
адміністративним судом винесено
відповідно до позовних вимог з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "21" травня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "09" липня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Баранівський молокозавод"
вул.Леваневського,57,м.Баранівка,Барані
вський район, Житомирська область,12701

3- відповідачу/відповідачам:
Новоград-Волинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області
вул.Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Жит
омирська область,11700

- ,