Справа № 824/2419/14-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2419/14-а

11:25

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Боднарюка О.В.;

за участю секретаря судового
засідання - Юзько Я.В;

з участю:

представника позивача - Печерової А.О.;

представника відповідача -Гуцула І.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Хотинському районі
Чернівецької області до Відділу ДВС
Хотинського районного управління
юстиції в Чернівецькій області, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Хотинському районі Чернівецької
області (далі - позивач), звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Хотинського районного управління
юстиції в Чернівецькій області (далі -
відповідач), в якому просив суд визнати
бездіяльність відповідача щодо
виконання виконавчих документів про
стягнення адміністративних штрафів з
ОСОБА_3 та зобов'язати відповідача
стягнути з боржника ОСОБА_3 на користь
управління Пенсійного фонду України в
Хотинському районі адміністративні
штрафи, а саме: постанова АП№50 від
19.11.2012 року на суму 1700 грн.; постанова
АП№04 від 14.01.2013 року на суму 3400 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що управління
Пенсійного фонду України в Хотинському
районі Чернівецької області направило
відділу державної виконавчої служби
Хотинського районного управління
юстиції в Чернівецькій області два
виконавчих документи, а саме постанову
АП№50 від 19.11.2012 року на суму 1700 грн.;
постанову АП№04 від 14.01.2013 року на суму
3400 грн. для примусового виконання
виконавчих документів, однак на
сьогоднішній день вони не виконані.

Позивач вважає, що відповідачем
порушено ч.2 ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" в якій
зазначено, що завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Представник відповідача позову не
визнав, подав заперечення в якому
зазначив, що відповідачем здійснено
вичерпний перелік виконавчих дій у
спосіб та порядку визначеному Законом
України "Про виконавче провадження".

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх в повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив суд в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази надані
сторонами та перевіривши матеріали
адміністративної справи суд приходить
до висновку, що в задоволенні даного
адміністративного позову слід
відмовити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

19 листопада 2012 року позивачем винесено
постанову №50 по справі про
адміністративні правопорушення, якою
гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення і
притягнуто до адміністративної
відповідальності за частиною
четвертою статті 165-1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850
грн.

У вказаному рішенні також констатовано
те, що з урахуванням положень частини
другої статті 308 КУпАП у разі несплати
штрафу у строк, встановлений частиною
першою статті 307 КУпАП та примусового
виконання цієї постанови, органами
державної виконавчої служби, стягнути
з правопорушника подвійний розмір
штрафу в розмірі 1700 грн.(а.с.8-9).

14 січня 2013 року позивачем винесено
постанову №04 по справі про
адміністративні правопорушення, якою
гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення і
притягнуто до адміністративної
відповідальності за частиною п'ятою
статті 165-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700
грн.

У вказаному рішенні аналогічно
констатовано те, що з урахуванням
положень частини другої статті 308 КУпАП
у разі несплати штрафу у строк,
встановлений частиною першою статті 307
КУпАП та примусового виконання цієї
постанови, органами державної
виконавчої служби, стягнути з
правопорушника подвійний розмір
штрафу в розмірі 3400 грн.(а.с.11-12).

13 березня 2014 року відповідач виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП№42448641 з примусового
виконання постанови №50 від 19.11.2012
року(а.с. 7).

13 березня 2014 року відповідач виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП№42448539 з примусового
виконання постанови №04 від 14.01.2013
року(а.с. 6).

03 квітня 2014 року відповідач надіслав на
адресу керуючого ТВБВ 10025/0112 АТ
Ощадбанк м. Хотин; начальника
Новоселицького ВРЕВ УДАІ України
м.Новоселиця; начальника Хотинської
ОДПІ; начальника відділу
держземагенства в Хотинському районі;
начальника Хотинського РЦЗ; Державного
реєстратора реєстраційної служби
Хотинського РУЮ; Державної інспекції
сільського господарства в
Чернівецькій області; сільського
голови с. Шилівці інформаційний запит
№14/1-3 , яким просив надати повну
інформацію про реєстрацію майна на
праві власності у ОСОБА_3 с.Шилівці,
Хотинського району (а.с. 25).

17 березня 2014 року Державна податкова
служба України надала відповідь на
запит про номери рахунків, відкритих у
банках та інших фінансових установах
боржниками-юридичними особами та/або
фізичними особами-підприємцями в якому
зазначено, що платник податків з таким
податковим номером чи серією та
номером паспорта на обліку в органах
ДПС не перебуває (а.с.26,28).

17 березня 2014 року Державна податкова
служба України надала відповідь на
запит про джерела отримання доходів
боржників - фізичних осіб (а.с.27).

24 березня 2014 року виконком Шиловецької
сільської ради Хотинського району
Чернівецької області надав відповідь
на запит в якому зазначив, що дійсного
гр. ОСОБА_3 на території Шиловецької
сільської ради не проживає на даний
час. Особистого домоволодіння та
іншого майна не значиться (а.с.33).

04 квітня 2014 року Хотинський районний
центр зайнятості надав відповідь на
запит в якому зазначив, що ОСОБА_3 в
даний час на обліку не перебуває і
допомогу по безробіттю не отримує
(а.с.30).

24 квітня 2014 року10025/0112 ТВБВ АТ Ощадбанк
м. Хотин надав відповідь на запит в
якому зазначив, що ОСОБА_3 рахунків та
вкладів в ТВБВ №10025/0113, 0116, 0127 АТ
"Ощадбанк" не має (а.с.29).

06 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Хотинського
районного управління юстиції винесено
постанови про проведення утримання із
доходів боржника за місцем їх
отримання, якою постановлено звернути
стягнення на заробітну плату та
провести утримання в загальній сумі 3770
грн. та 1900 грн. (а.с.35,37).

11 червня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо комерційне
товариство "Арго" надіслало на адресу
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Хотинського районного управління
юстиції листи в яких зазначено, що
відповідальним працівником
підприємства проведено повне
утримання із суми заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_3 в розмірі 3770
грн. та 1900 грн. Стягнута сума рахується
за ТОВ ВКТ "Арго" та призначена для
перерахування на депозитний рахунок
відділу ДВС Хотинського районного
управління юстиції (а.с.38-38).

Судом також встановлено, та не
заперечувалось сторонами те, що на час
розгляду справи, кошти утриманні ТОВ
ВКТ "Арго" з заробітної плати ОСОБА_3, на
депозитний рахунок відділу ДВС
Хотинського районного управління
юстиції не поступили.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення
законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №
606-XIV із змінами і доповненнями (далі -
Закон № 606-XIV).

Статтею 1 цього Закону № 606-XIV визначено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 2 цього Закону № 606-XIV визначено,
що примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11
Закону № 606-XIV).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Судом встановлено, що 13 березня 2014 року
відповідач виніс постанови про
відкриття виконавчого провадження
ВП№42448641 та ВП№42448539 з примусового
виконання постанови №50 від 19.11.2012 та
№04 від 14.01.2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону № 606-XIV,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Як зазначалось вище, 03 квітня 2014 року,
після відкриття виконавчого
провадження і спливу строку на
добровільне виконання виконавчих
документів, відповідачем надіслано
запит до установ та організацій, про
надання інформації про реєстрацію
майна на праві власності у ОСОБА_3, а 06
червня 2014 року державним виконавцем
винесено постанови про проведення
утримання із доходів боржника за
місцем їх отримання.

За результатами вказаних вище
виконавчих дій, 11 червня 2014 року ТОВ ВКТ
"Арго" проведено повне утримання суми
заборгованості з ОСОБА_3 коштів в
розмірі 3770 грн. та 1900 грн.

Аналіз наведених вище норм
законодавства, та встановлених
обставин справи, дає підстави вважати,
що відповідачем не вчинено
протиправної бездіяльності по
виконанню виконавчих документів у
виконавчому провадженні ВП№42448641 та
ВП№42448539, а навпаки здійснено ряд
заходів, які по своїй суті дали
можливість утримати кошти з боржника,
незважаючи на те, що ці кошти на час
розгляду справи на депозитний рахунок
відповідача не поступили.

З огляду на викладене, слід дійти
висновку, що відповідач не порушив 6-ти
місячного строку визначеного ст.30
Закону № 606-XIV для примусового
виконання виконавчих документів, і за
останнім, на час розгляд зберігається
такий строк, а тому відсутні підстави
зобов'язувати відповідача стягувати
вказані вище суми, в той час коли в силу
Закону № 606-XIV останній зобов'язаний як
суб'єкт владних повноважень їх вчинити.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, та законодавство, яке регулює
спірні правовідносини, суд вважає, що
відповідач діяв у відповідності до
вимог ст. 19 Конституції України та ч. 3
ст. 2 КАС України, оскільки його дії
повністю узгоджуються з вимогами
наведених вище норм Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги або
заперечення. Разом з тим, позивач не
довів суду того, що відповідачем
вчинено протиправну бездіяльність, а
тому в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. В зв'язку з відсутністю
таких витрат, суд не вирішує питання
про стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд
, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.В.
Боднарюк

Постанова у повному обсязі
складена 11 липня 2014 року.