Справа № 826/1804/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1804/14
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про зобов'язання повернути
належний йому паспорт громадянина
України для виїзду за кордон серії
НОМЕР_1, виданий 27.04.2006.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
лютого 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалити
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 27.11.2012, залишеною без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.12.2013,
скасовано частково вирок
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25.04.2012 і зокрема
на підставі ст. 75 КК України позивача
звільнено від призначеного покарання
із випробуванням, встановивши йому
іспитовий строк тривалістю в три роки.

Крім того, на підставі ст. 76 КК України
на позивача покладено обов'язок не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції.

Також судом встановлено, що у зв'язку із
звільненням позивача від відбування
покарання він звернувся до відповідача
щодо повернення вилученого паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон серії НОМЕР_1, виданого 27.04.2006.

Листами від 25.12.2013 №1/3-1522 і від 27.12.2013
№1/3-1533 відповідач надав позивачу
відповіді, в яких повідомив, що даний
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон буде йому повернуто у разі
надання згоди кримінально-виконавчої
інспекції Подільського району м. Києва.

Як зазначено у цих листах, відмова
позивача мотивована тим, що ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 27.11.2012 позивачу встановлено
обмеження щодо невиїзду за межі
України на постійне проживання без
дозволу кримінально-виконавчої
інспекції, а оскільки в паспорті
позивача стоїть відмітка про дозвіл на
постійне проживання у США, то
повернення паспорту можливе тільки за
згодою кримінально-виконавчої системи.

Вважаючи вказану відмову незаконною,
позивач звернулася з вказаним позовом
до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відмова відповідача суперечить
вимогам п. 22 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
№231(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24.03.2004 №380),
ухвалі апеляційного суду Київської
області від 27.11.2012 та фактичним
обставинам справи, яка обмежує
позивача у можливостях самостійно
вчиняти певні юридично значимі дії від
свого імені.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Конституції
України засуджений користується всіма
правами людини і громадянина, за
винятком обмежень, які визначені
законом і встановлені вироком суду.

Пунктом 22 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 №231 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 24.03.2004
№380) (далі - Правила №380) визначено, що
громадянину може бути тимчасово
відмовлено у видачі паспорта/проїзного
документа у разі, коли:

1) він обізнаний з відомостями, що
становлять державну таємницю, - до
закінчення строку, встановленого
Законом України "Про державну таємницю"
(у разі виїзду за кордон на постійне
проживання);

2) діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання, - до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, чи забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України;

3) проти нього порушено кримінальну
справу, - до закінчення провадження у
справі;

4) він засуджений за вчинення злочину, -
до відбуття покарання або звільнення
від покарання;

5) він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань;

6) він свідомо сповістив про себе
неправдиві відомості, - до з'ясування
причин і наслідків подання неправдивих
відомостей;

7) він підлягає призову на строкову
військову службу, - до вирішення
питання про відстрочку від призову;

8) щодо нього подано цивільний позов до
суду, - до закінчення провадження у
справі;

9) він перебуває під адміністративним
наглядом органів внутрішніх справ, - до
припинення нагляду.

Відповідно до п. 23 цих Правил рішення
про відмову у видачі
паспорта/проїзного документа
приймається за наявності в
територіальному органі або підрозділі
інформації про існування підстав,
зазначених у п. 22 цих Правил.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, наведені
відповідачем в листах від 25.12.2013 №1/3-1522
і від 27.12.2013 №1/3-1533 причини відмови не
передбачені п. 22 Правил №380.

Так, наявність у паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон серії НОМЕР_1, виданого 27.04.2006,
відмітки про дозвіл на постійне
проживання у США не означає, що позивач
фактично від'їжджає за межі України на
постійне проживання, а відтак не
доводить того факту, що позивач
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 27.11.2013 (пп. 5 п. 22 Правил №380).

При цьому, колегія суддів вважає
необґрунтованими посилання
відповідача на те, що для видачі
паспорту позивачу необхідна згода
кримінально-виконавчої інспекції, в
зв'язку з тим, що відповідно до ухвали
апеляційного суду Київської області
від 27.11.2013 така згода надається у разі
виїзду за межі України на постійне
проживання, а не для повернення
паспорту, який лише містить відмітку
про дозвіл на постійне проживання у
США.

Крім того, звернення позивача після
набрання законної сили судовим
рішенням про його звільнення від
відбування покарання спростовує
наявність підстав, визначених пп. 4 п. 22
Правил №380 для відмови у поверненні
паспорту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції дав
ґрунтовний аналіз нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, що об'єктивно
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
своїх дій.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.