Справа № 802/686/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/686/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" на ухвалу Вінницького
окружного адміністративного суду від
09 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна", третя особа на
стороні позивача - відділ примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Вінницькій області до Головного
управління Держаної Казначейської
служби України у Вінницькій області
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахування коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
надійшов позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Вінницькій області до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії щодо
перерахування коштів.

Вінницький окружний адміністративний
суд ухвалою від 09.04.2014 року провадження
у вказаній справі закрив з підстав
передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити справу для продовження
розгляду.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 199 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконанні відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області перебуває виконавчий лист
№2-5662/10, виданий 31.08.2010р. Ленінським
районним судом м. Вінниці про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" боргу у сумі 313 361,96 грн.

10.10.2013р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Вінницькій області видано
розпорядження №21565776/5 від 10.10.2013 р. про
перерахування на користь ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" кошти в сумі
115574,14грн як погашення боргу.

Відділом примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області направлено до Головного
управління державної казначейської
служби у Вінницькій області платіжне
доручення №1013 від 22.10.2013 р. про
перерахування на користь позивача
коштів в сумі 115574,14грн.

Проте, оскільки вказане платіжне
доручення не виконано органом
Державної казначейської служби у
строк, встановлений п. 8.4 ст. 8 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", позивач
звернувся із вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції при постановленні
оскаржуваної ухвали виходив з того, що
підставою для звернення до суду в
даному випадку, слугувало саме
неналежне виконання (прострочення) та
порушення строків сплати відповідачем
платіжного доручення №1013 від 22.10.2013 р.
про перерахування на користь позивача
боргу, що дає підстави стверджувати про
відсутність ознак публічно-правового
спору, оскільки в даному випадку орган
казначейської служби не здійснював
владних управлінських функцій.

Визначаючись щодо компетенції суду по
розгляду такого спору, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справу
адміністративної юрисдикції визначено
як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних та
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень, дій чи бездіяльності.

Таким чином, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України
суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Тобто, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому ці
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 45 Закону України
"Про виконавче провадження" грошові
суми, стягнуті з боржника,
зараховуються державним виконавцем на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби. Стягувачу -
юридичній особі стягнуті грошові суми
перераховуються державним виконавцем
у встановленому порядку на визначені
стягувачем належні йому рахунки.

Пунктами 12.1, 12.2, 12.18 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2012 року за №489/20802, передбачено, що
органи ДВС мають відповідні рахунки в
органах Державної казначейської
служби України для обліку депозитних
сум і зарахування стягнутих з
боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках. Розрахунки з таких
рахунків здійснюються тільки в
безготівковій формі. Не допускаються
видача та переказ стягнутих державними
виконавцями сум стягувачам без
зарахування на депозитний рахунок
органу ДВС. При перерахуванні коштів,
які належать стягувачу - юридичній
особі, списання коштів з відповідних
рахунків органу ДВС здійснюється на
підставі платіжних доручень.

Так, згідно з Положенням про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року №460/2011,
Державна казначейська служба України
(Казначейство України) є учасником
системи електронних платежів
Національного банку України,
відповідно до покладених завдань
здійснює через систему електронних
платежів Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів. Казначейство
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (у разі їх
утворення).

При цьому, згідно з Положенням про
управління (відділення) Державної
казначейської служби України у
районах, районах у містах, містах
обласного, республіканського значення,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 12 жовтня 2011 року
№1280, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 жовтня 2011 року за
№1237/19975, управління (відділення)
Казначейства відповідно до покладених
на них завдань здійснюють через
систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів.

Так, Наказом Міністерства фінансів
України від 22 червня 2012 року №758,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 18 липня 2012 року за №1206/21518,
затверджено Порядок відкриття та
закриття рахунків у національній
валюті в органах Державної
казначейської служби України, який
регламентує взаємовідносини між
органами Державної казначейської
служби України і розпорядниками
бюджетних коштів та одержувачами
бюджетних коштів, відокремленими
структурними підрозділами
розпорядників бюджетних коштів,
підприємствами, установами,
організаціями і фізичними особами -
підприємцями (клієнти), а також
органами, що контролюють справляння
надходжень бюджету, та органами
місцевого самоврядування в процесі
відкриття (закриття) рахунків.

Пунктом 1.8 вказаного Порядку
передбачено, що розрахунково-касове
обслуговування клієнтів здійснюється
органами Казначейства відповідно до
умов договорів та додаткових договорів
між органом Казначейства і клієнтами.

Відповідно до абз. 32 п. 1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року №22,
зареєстрованій в Міністерстві юстиції
України 29 березня 2004 року за №377/8976,
обслуговуючий банк (банк, що
обслуговує) - банк, у якому відкрито
рахунок учаснику безготівкових
розрахунків та/або який здійснює для
нього на договірних умовах будь-яку з
операцій чи послуг, передбачених
Законом України "Про банки і банківську
діяльність". Обслуговування установ та
організацій, оплата видатків яких
здійснюється з єдиного казначейського
рахунку, виконує також орган Державної
казначейської служби України.

Тобто, управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, у якому відкрито
депозитний небюджетний рахунок
клієнта - ВДВС ГУЮ у Вінницькій області
- для обліку депозитних сум і
зарахування стягнутих з боржників
коштів та їх виплати стягувачам, є
банком, що обслуговує вказану особу.

Натомість, позивач не перебуває на
обслуговуванні в управлінні Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, а також не є
розпорядником чи одержувачем
бюджетних коштів.

У спірних правовідносинах, пов'язаних з
невиконанням відповідачем платіжних
доручень ВДВС ГУЮ у Вінницькій області,
позивач є отримувачем коштів у
розумінні пункту 1.23 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", згідно з якою
отримувач - особа, на рахунок якої
зараховується сума переказу або яка
отримує суму переказу у готівковій
формі.

Крім того, Закон України "Про банки і
банківську діяльність" визначає
загальні засади функціонування
платіжних систем і систем розрахунків
(платіжні системи) в Україні, поняття та
загальний порядок проведення переказу
коштів у межах України, встановлює
відповідальність суб'єктів переказу, а
також визначає загальний порядок
здійснення нагляду (оверсайта) за
платіжними системами.

Відповідно до п. 1.30, 1.32 ст. 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", платник -
особа, з рахунка якої ініціюється
переказ коштів або яка ініціює переказ
шляхом подання/формування документа на
переказ готівки разом із відповідною
сумою коштів; платіжне доручення -
розрахунковий документ, який містить
доручення платника банку, здійснити
переказ визначеної в ньому суми коштів
зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено,
що суб'єктами правових відносин, що
виникають при здійсненні переказу
коштів, є учасники, користувачі
(платники, отримувачі) платіжних
систем. Відносини між суб'єктами
переказу регулюються на підставі
договорів, укладених між ними з
урахуванням вимог законодавства
України.

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" банк, що обслуговує платника,
та банк, що обслуговує отримувача,
несуть перед платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів. Отримувач має право на
відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ.

При цьому, згідно з п. 32.8 ст. 32, п. 36.4 ст. 36
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" спори,
пов'язані із здійсненням банками
переказу, а також спори між установою -
учасником платіжної системи та
ініціатором розглядаються у судовому
порядку.

Так, відповідальність за невиконання
або неналежне виконання платіжного
доручення установлена ст. 1092
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої у разі невиконання або
неналежного виконання платіжного
доручення клієнта банк несе
відповідальність відповідно до цього
Кодексу та закону. У разі невиконання
або неналежного виконання платіжного
доручення у зв'язку з порушенням правил
розрахункових операцій виконуючим
банком відповідальність може бути
покладена судом на цей банк. Якщо
порушення банком правил розрахункових
операцій спричинило помилковий
переказ банком грошових коштів, банк
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу та закону.

Враховуючи вищенаведене, в даному
випадку відповідач не здійснює щодо
позивача владних управлінських
функцій, а діє як суб'єкт переказу
коштів, будучи учасником платіжної
системи, а позивач діє як користувач
платіжної системи (отримувач коштів). У
даних правовідносинах сторони не
пов'язані відносинами "влада -
підпорядкування", а наявності між ними
публічно-правого спору, що б
зумовлювало вирішення його в порядку
адміністративного судочинства, не
вбачається.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що даний спір не є
публічно-правовим і не підпадає під
визначення справи адміністративної
юрисдикції, як зазначено у п.1 ч.1 статті
3 КАС України, а тому юрисдикція
адміністративних судів, що встановлена
ст. 17 КАС України, на цей спір не
поширюється.

Даний спір, який пов'язаний з
невиконанням платіжного доручення,
виник у сфері цивільних правовідносин,
а тому, з огляду на суб'єктний склад
сторін має розглядатись в порядку
господарського судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про необхідність
закриття провадження з підстав
передбачених п.1 ст.1 ст.157 КАС України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" залишити без
задоволення, а ухвалу Вінницького
окружного адміністративного суду від
09 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.