Справа № 826/16735/13-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О. В.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2014 року
м.
Київ

Київського апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Старової Н. Е.

суддів:
Літвіної Н. М., Мєзєнцева Є. І.

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідросервіс-2000» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідросервіс-2000» (далі позивач,
Товариство) до Державної податкової
інспекції у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві (далі відповідач,
ДПІ) про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гідросервіс-2000»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 04.12.2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.01.2014 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Справа розглянута відповідно до
вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Як встановлено судом першої
інстанції, державною податковою
інспекцією у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Гідросервіс-2000» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійснені фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «РІП» за період з
01.01.2010 року по 31.12.2011 року, за наслідком
якої було складено акт № 1013/22-8/33744854 від
15.11.2012 року (далі - Акт перевірки).

Актом перевірки зафіксовано
висновок перевіряючих про відсутність
реальної можливості поставок робіт і
послуг позивачу Контрагентом, що
свідчить про укладення угод без мети
настання реальних наслідків.

На підставі Акту перевірки було
винесено оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № від 04.12.2012
року - податок на додану вартість (за
основним платежем 365151,00 грн., за
штрафними санкціями 33189,00 грн.), №
- податок на прибуток (за основним
платежем 421 055,00 грн, штрафними
санкціями 1,00 грн.)

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного
рішення невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов невірного висновку, з яким
суд апеляційної інстанції частково не
погоджується, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем (Замовник) та ТОВ «РІП»
(Підрядник) було укладеного договір № 26
від 21 лютого 2011 року, за яким Підрядник
зобов`язується виконати по завданню
Замовника певний перелік робіт, а саме:
поточний ремонт, очищення, промивка,
капітальний ремонт, реконструкція тощо
(том 1, а. с. 80-83).

Колегія суддів ретельно
дослідила докази, надані позивачем
документи бухгалтерського та
податкового обліку на підтвердження
належного виконання зазначеного
договору та додаткових угод до нього,
зокрема, копії належним чином
оформлених податкових накладних,
кошторисів, актів виконаних робіт,
копії банківських виписок на
підтвердження оплати позивачем
виконаних ТОВ «РІП» робіт у розмірі 1 578
000, 00 грн, будівельних ліцензій
контрагента позивача, копії договорів
про надання послуг та акти виконаних
робіт до них, в яких ТОВ «РІП» виступав,
як Субпідрядник (п. 7.1 Договорів з усіма
Замовниками), що фактично підтверджує
реальність здійснення правочинів та
правомірність формування витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податку на прибуток
підприємств та податкового кредиту з
податку на додану вартість (том 1, а. с.
72-308, том 2, 3, том 4, а. с. 1-18).

Посилання відповідача на вирок
Шевченківського районного суду міста
Києва від 12 жовтня 2012 року у справі №
2610/18145/2012 відносно директора ТОВ «РІП»
Ільницького А. О., як на підставу
визнання укладених між ТОВ
«Гідросервіс-2000» та ТОВ «РІП»
правочинів нікчемними, не приймаються
до уваги колегією суддів, оскільки під
час фінансово-господарських
взаємовідносин у перевіряємому
податковим органом періоді з 01.01.2010
року по 31.12.2011 року, позивач та його
контрагент були належним чином
зареєстровані як юридичні особи та
платники податків, установчі документи
яких не були визнані в судовому порядку
недійсними та був відсутній вирок суду
щодо можливих зловживань з боку їх
посадових осіб.

Окремо слід підкреслити, що чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, а відповідач, взагалі,
не наділений повноваженнями щодо
визнання правочинів нікчемними
(недійсними) в акті перевірки із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності), без
відповідного рішення суду про визнання
таких правочинів недійсними.

Оскільки нікчемність правочинів між
позивачем та його контрагентом, у
відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
відповідачем не доведена, зокрема,
вироком суду, який би підтверджував
нікчемність укладених між ними
правочинів, та спростовується копіями
первинних документів, наявних в
матеріалах справи, що підтверджують
правомірність формування податкового
кредиту позивачем, колегія суддів
вважає, що відповідачем всупереч норм
чинного законодавства прийнято
податкові повідомлення-рішення №
, № від 04.12.2012 року, які
підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення,
невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що мають значення для вирішення справи
та дійшов висновку, з яким суд
апеляційної інстанції не погоджується.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
17.01.2014 року, та є підставою для її
скасування.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 202 КАС України, апеляційну скаргу
слід задовольнити, а постанову суду
першої інстанції - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Керуючись статтями 186, 198, 202, 207, 212, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідросервіс-2000» задовольнити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.01.2014 року - скасувати
та прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення № , №
від 04.12.2012 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідросервіс-2000»
судовий збір у розмірі 4 730,00 (чотири
тисячі сімсот тридцять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Старова Н.Е.

Судді:

Літвіна Н. М.

Мєзєнцев Є.І.