Справа № 826/1824/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без
м. Київ №
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого - судді Дегтярьової О.В.,
суддів: Добрівської Н.А., Катющенка В.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1до Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в місті Дебальцеве Донецької
області про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії, - В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1)
з позовом до Правління Пенсійного
фонду України (далі - відповідач 1,
Правління ПФУ) та Управління
Пенсійного фонду України в місті
Дебальцеве Донецької області (далі -
відповідач 2, УПФ) з наступними
вимогами: 1) визнати бездіяльність
Правління ПФУ, що полягає у невиконанні
Рішення Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 про внесення змін до Порядку
подання та оформлення документів для
призначення пенсії з урахуванням
проживання пенсіонерів за межами
України і оформлення пенсії без
проживання (реєстрації) в Україні, та у
відмові в передачі до уповноваженого
територіального органу заяви ОСОБА_1
для прийняття рішення про відновлення
виплати їй пенсії за віком, як
пенсіонерці та громадянці України, яка
проживає в Ізраїлі, актом порушення
прав людини; 2) зобов'язати Правління
ПФУ внести та затвердити зміни до
Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсії, що
забезпечували б документальне
оформлення та реальну виплату пенсії
всім українським пенсіонерам, які
проживають за межами України, у
відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009; 3) зобов'язати
Правління ПФУ та УПФ в м. Дебальцеве
Донецької області відновити виплату
ОСОБА_1 пенсії за віком з 07 жовтня 2009
року за межами України у відповідності
до Конституції України та діючого
пенсійного законодавства України.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що до
листопада 1995 року вона, являючись
громадянкою України та пенсіонеркою,
проживала на території Донецької
області за адресою: АДРЕСА_1, - де й
отримувала пенсію за віком постійно.
Наприкінці листопада 1995 року позивачка
виїхала на постійне місце проживання
до Ізраїлю. Однак і з дати виїзду за
кордон їй всупереч норм Конституції
України та приписів Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 у справі №
1-32/2009 за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» було припинено
виплату пенсії (окрім виплаченого
авансу в сумі пенсії за 6 місяців). У
зв'язку з цим 04 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернулася до Правління ПФУ в м. Києві
із заявою про поновлення їй виплати
пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009. Не
дочекавшись відповіді позивачка
звернулася із аналогічною заявою до
Правління Пенсійного фонду України, на
яку отримала лист-відповідь від 21.11.2013р.
за № 16887/Н-11. В своєму листі від 21.11.2013р.
Департамент Пенсійного забезпечення
Пенсійного фонду України повідомив
ОСОБА_1 про те, що положення п. 2 ч. 1 ст. 49,
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» втрачають
чинність з 07.10.2009, тобто від дати
прийняття рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009. А тому, на думку
Пенсійного фонду України, рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
лише після 07 жовтня 2009 року. Крім того,
Пенсійний фонд України зазначив про
необхідність підготовки на даний час
нормативно-правових актів, спрямованих
на виконання рішення Конституційного
Суду України, якими будуть передбачені
умови, норми і механізм виплати пенсій
громадянам, які проживають у країнах, з
якими не укладено міждержавних
договорів щодо пенсійного
забезпечення.

З урахуванням того, що зазначені вище
положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV були
визнані неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
названого Рішення № 25-рп/2009, то, на
думку позивачки, починаючи з 07 жовтня
2009 року Постанова Правління Пенсійного
фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, якою
затверджений Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Постанова № 22-1),
суперечить правовим актам вищої
юридичної сили (а саме: нормам
Конституції України).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/1824/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено судове засідання у даній
справі на 13 березня 2014 року.

13 березня 2014 року судове засідання у
справі не проводилося у зв'язку з
перебуванням головуючого судді на
лікарняному та було перенесено на 27
березня 2014 року.

Позивачка у призначене на 27 березня 2014
року судове засідання не з'явилася,
повідомлена про дату, час та місце
судового засідання відповідно до вимог
ст. 35 Кодексу адміністративного
судочинства України, попередньо
направивши на адресу суду заяву від
05.03.2014р. про розгляд справи без її
участі.

Представники відповідачів у судове
засідання 27 березня 2014 року не
з'явилися, повідомлені про дату, час та
місце судового засідання відповідно до
вимог ст. 35 Кодексу адміністративного
судочинства України, про причини
неявки суду не повідомили, клопотань чи
заяв про розгляд справи без їх участі
або про відкладення судового засідання
не заявляли, що в силу норми ч. 4 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України не є перешкодою для проведення
судового засідання. Натомість до
канцелярії суду надійшли письмові
заперечення Пенсійного фонду України
від 05.03.2014р. № 6021/09-10 та УПФ в м.
Дебальцеве Донецької області від
05.03.2014р. № 1513/05 проти позову.

Зокрема, в своїх письмових
запереченнях проти позову відповідач 1
посилається на те, що спірний
нормативно-правовий акт (Постанова№
22-1) являється підзаконним
нормативно-правовим актом, який
приймався у відповідності до актів, що
мають вищу юридичну силу (Конституції
України, Законам України). При цьому,
оскільки Верховною Радою України
відповідні зміни щодо виплат пенсій
громадянам України у разі виїзду їх на
постійне місце проживання за кордон до
законодавчих актів, в т.ч. Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», досі
не внесені, то підстави для внесення
змін Пенсійним фондом України до
вказаного Порядку відсутні.

Цього ж дня колегією суддів було
ухвалено про здійснення розгляду
справи в порядку письмового
провадження на підставі ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 липня 2014 року
адміністративну справу № 826/1824/14 за
позовом ОСОБА_1 до УПФ в м. Дебальцеве
Донецької області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії в
частині позовних вимог ОСОБА_1 до УПФ в
м. Дебальцеве Донецької області про
зобов'язання вчинити дії по
відновленню виплати ОСОБА_1 пенсії за
віком з 07 жовтня 2009 року за межами
України у відповідності до Конституції
України та діючого пенсійного
законодавства України було передано
відповідно до ст. 22 Кодексу
адміністративного судочинства України
на розгляд до Дебальцевського міського
суду Донецької області.

Розглянувши питання щодо дотримання
позивачем строку звернення до суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що позивачем
пропущений строк звернення до суду в
частині позовних вимог з огляду на
таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Частина заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 безпосередньо стосуються
бездіяльності Пенсійного фонду
України, яка полягає в тому числі у
невнесенні відповідачем 1 до чинного
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1, змін з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 з моменту винесення такого
рішення суду, та зобов'язання
відповідача 1 вчинити дії по внесенню
таких змін до зазначеного Порядку.

При цьому судом встановлено, що
Постанова Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1 «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була опублікована в
інформаційному бюлетені «Офіційний
вісник України» від 11 листопада 2006 року
(Випуск № 52), а Рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 - у цьому ж бюлетені «Офіційний
вісник України» від 02 листопада 2009 року
(Випуск № 82).

Таким чином, після офіційного
оприлюднення вказаних Постанови № 22-1
та Рішення Конституційного Суду
України будь-яка особа, що вважала, що
бездіяльність Пенсійного фонду
України щодо неприведення положень
Постанови Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1 «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до норм Конституції
України з урахуванням висновків
Конституційного Суду України
викладених в Рішенні від 07 жовтня 2009
року № 25-рп/2009, є незаконною, мала
можливість оскаржити її у
встановленому законодавством порядку.

При цьому судом враховується той факт,
що позивачка незалежно від місця свого
постійного проживання (в даному
випадку за кордоном) є громадянкою
України та пенсіонером, а тому
відповідно є учасником правовідносин,
що регулюються вказаною Постановою №
22-1, та оцінку яким, в свою чергу, було
надано зазначеним вище Рішенням
Конституційного суду України від 07
жовтня 2009 року.

До Окружного адміністративного суду м.
Києва із вказаним позовом ОСОБА_1
звернулася 05 лютого 2014 року (згідно
відбитку календарного штемпеля на
конверті), тобто після спливу
шестимісячного строку звернення до
суду, а саме в частині позовних вимог до
Правління ПФУ про визнання
бездіяльності, що полягає у
невиконанні Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 про внесення
змін до Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсії з
урахуванням проживання пенсіонерів за
межами України і оформлення пенсії без
проживання (реєстрації) в Україні,
актом порушення прав людини, та
зобов'язання внести та затвердити
зміни до цього Порядку, що
забезпечували б документальне
оформлення та реальну виплату пенсії
всім українським пенсіонерам, які
проживають за межами України, у
відповідності до рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Таким чином, позивачем попущений строк
звернення до суду в частині зазначених
позовних вимог.

Клопотань та заяв про поновлення
строку звернення до суду із
обґрунтуванням поважності причини
пропуску строку звернення до суду із
наданням підтверджуючих доказів
позивачем не надано.

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи (ч. 2 ст. 5 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення позовної заяви
ОСОБА_1 в частині вимог до Пенсійного
фонду України про визнання
бездіяльності, що полягає у
невиконання Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 про внесення
змін до «Порядку подання та оформлення
документів для призначення пенсії» з
урахуванням проживання пенсіонерів за
межами України і оформлення пенсії без
проживання (реєстрації) в Україні,
актом порушення прав людини, та
зобов'язання внести та затвердити
зміни до цього Порядку, що
забезпечували б документальне
оформлення та реальну виплату пенсії
всім українським пенсіонерам, які
проживають за межами України, у
відповідності до рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009, - без розгляду.

Керуючись ст. 99, ст. 100, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.
160, ст. 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 до
Пенсійного фонду України та Управління
Пенсійного фонду України в місті
Дебальцеве Донецької області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання вчинити певні дії в
частині вимог ОСОБА_1 до Правління
Пенсійного фонду України про визнання
бездіяльності, що полягає у
невиконання Рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 про внесення змін до «Порядку
подання та оформлення документів для
призначення пенсії» з урахуванням
проживання пенсіонерів за межами
України і оформлення пенсії без
проживання (реєстрації) в Україні,
актом порушення прав людини, та
зобов'язання внести та затвердити
зміни до цього Порядку, що
забезпечували б документальне
оформлення та реальну виплату пенсії
всім українським пенсіонерам, які
проживають за межами України, у
відповідності до рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009, без розгляду.

2. Копії ухвали про залишення позовної
заяви в частині позовних вимог без
розгляду невідкладно надіслати особам,
які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому в ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена у порядку,
встановленому в ст.ст. 185 - 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Дегтярьова
Судді:
Н.А. Добрівська

В.П.
Катющенко