Справа № 802/1409/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1409/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Мартинюк
В.В.

за участі:

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, третіх осіб на
стороні позивача без самостійних вимог
на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області звернулась до
Вінницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до ОСОБА_2,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Відповідач в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав у повному
обсязі, просив вимоги, що в ній
викладені, задовольнити.

Позивач та треті особи в судове
засідання повноважних представників
не направили, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та
враховуючи відсутність заперечень
відповідач, колегія суддів вирішила
провести розгляд справи за даної явки
сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 20.09.2013р. посадовими особами
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області на підставі листа
гр. ОСОБА_3 від 19.06.2013р. проведено
позапланову перевірку дотримання
відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил щодо
законності будівництва ОСОБА_2 гаража
по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт
від 20.09.2013р. № 590-ПП/1

В ході перевірки встановлено та
зафіксовано в акті порушення ОСОБА_2
вимог ст. 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність", адже
останнім будівельні роботи з
будівництва гаража виконано без
затверджених у встановленому порядку
проектної документації (а.с. 5).

На підставі акту перевірки 20.09.2013р.
позивачем сформовано припис за № 25-ММ,
яким відповідача зобов'язано привести
об'єкт у відповідність до вимог чинного
законодавства у строк до 20.12.2013р. (а.с. 6).

В подальшому, на підставі наказу
Інспекції від 08.01.2014р. за № 1, 31.01.2014р.
посадовими особами інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області
проведено позапланову перевірку
дотримання відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил щодо
законності будівництва гаража по
АДРЕСА_1, результат якої відображено в
акті перевірки № 129-ПП (а.с. 7).

Вказаною перевіркою встановлено
порушення ОСОБА_2 вимог п. 1 с. 4 ст. 41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", адже
останнім на час проведення перевірки
не виконано вимоги припису від 20.09.2013р.,
на підставі чого, контролюючим органом
складено протокол про адміністративне
правопорушення від 31.01.2014р., окрім того,
сформовано постанову по справі про
адміністративне правопорушення за №59
від 31.01.2014р. (а.с. 8-9).

У зв'язку із невиконанням відповідачем
вимог припису у встановлений строк,
позивач, на підставі положень ст. 38
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", звернувся
до суду з позовом про зобов'язання
ОСОБА_2 знести за власний рахунок
самочинно збудований гараж.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
обрано невірний спосіб захисту своїх
прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується із вказаним висновком
суду першої інстанції та зважає на
наступне.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

У відповідності із приписом №25-ММ від
20.09.2013р., яким відповідача зобов'язано
привести об'єкт у відповідність до
вимог чинного законодавства у строк до
20.12.2013р., у зв'язку із тим, що ОСОБА_2
виконано будівельні роботи з будування
гаража без затвердженої у
встановленому чинним законодавством
порядком проектної документації.
Тобто, на думку позивача, відповідач
повинен розробити проектну
документація для будівництва гаража, а
у випадку невиконання даної вимоги
гараж має бути знесений за рахунок
відповідача.

З такою позицією відповідача, колегія
суддів не погоджується, з огляду на
таке.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
планування та забудова земельних
ділянок здійснюється їх власниками чи
користувачами в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", забудова присадибних,
дачних і садових земельних ділянок
може здійснюватися на підставі
будівельного паспорта забудови
земельної ділянки (далі - будівельний
паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс
містобудівних та архітектурних вимог
до розміщення і будівництва
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку не
вище двох поверхів (без урахування
мансардного поверху) з площею до 300
квадратних метрів, господарських
будівель і споруд, гаражів, елементів
благоустрою та озеленення земельної
ділянки.

Будівельний паспорт складається з
текстових та графічних матеріалів.

Проектування на підставі будівельного
паспорта здійснюється без отримання
містобудівних умов та обмежень. Для
об'єктів, зазначених у частині першій
цієї статті, розроблення проекту
будівництва здійснюється виключно за
бажанням замовника, що визначено ч. 2 ст.
27 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Зі змісту наведених норм вбачається, що
власник земельної ділянки має право
здійснювати будівництво гаража без
розроблення проектної документації, на
підставі будівельного паспорта. Отже,
доводи позивача в цій частині є
безпідставними.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.376
Цивільного кодексу України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Встановлено, що вказаний гараж,
збудований відповідачем, на належній
йому на праві приватної власності
земельній ділянці, що посвідчується
державним актом серії ЯЖ №263333,
виданого на підставі рішення
Вінницької міської ради від 19.10.2007р. за
№1389. Призначення даної земельної
ділянки, згідно акту, - будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Твердження позивача щодо самочинного
будівництва гаража впритул до
трансформаторної підстанції в межах
охоронної зони ЗТП 10/0,4 кВ №433 колегія
суддів не враховує, оскільки на їх
підтвердження не було подано належних
доказів та обґрунтувань. Більш того, в
матеріалах справи наявне погодження
ОСОБА_5, що мешкає по АДРЕСА_2, що
підтверджує відсутність претензій з
боку третіх осіб щодо будівництва
відповідачем вказаного гаража.

Отже, позивачем спірний гараж
збудований на належній йому на праві
власності земельній ділянці та таке
будівництво відповідає меті
відведення цієї земельної ділянки й не
порушує права та інтереси третіх осіб.

Окрім того, ч.1 ст.38 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Виконання рішення суду, що набрало
законної сили, щодо знесення самочинно
збудованого об'єкта здійснюється
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч.7 ст.376 Цивільного
Кодексу України, з врахуванням того, що
знесення будівництва збудованого з
порушенням будівельних норм і правил є
крайнім заходом, у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Таким чином, в законодавстві
розмежовано повноваження центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(його територіальних органів) з
винесення припису про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності та з приводу
звернення до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта.

З урахуванням положень ч.2 ст.19
Конституції України, територіальний
орган державної
архітектурно-будівельної інспекції,
встановивши порушення, має право
вимагати від суб'єкта містобудування
його усунення, тобто приведення
відносин у містобудівній сфері до
таких, що не суперечитимуть вимогам
діючого законодавства, не виходячи за
межі законом наданих повноважень.

Отже, звернення контролюючого органу
до суду із позовом знесення
самочинного будівництва можливе лише
за наявності певних обставин як
крайній захід, коли використано всі
передбачені законодавством України
заходи, наявні істотні порушення
будівельних норм і правил або наявна
шкода суспільним інтересам чи
інтересам інших осіб, за умови
неможливості перебудови. Разом з цим,
позивачем не доведено, що вичерпані всі
заходи для приведення об'єкта
будівництва в належний стан, так як і не
доведено нанесення шкоди суспільним
інтересам чи інтересам інших осіб
даним будівництвом, а тому суд вважає
передчасним звернення позивача до суду
із такими вимогами.

Згідно із положеннями ч.7 ст.376
Цивільного Кодексу України та ст. 38 ЗУ
"Про регулювання містобудівної
діяльності", прийняття рішення про
знесення самочинно збудованого об'єкта
віднесено до компетенції суду.
Контролюючий орган являється лише
суб'єктом ініціювання відповідного
судового процесу та не може підміняти
власним управлінським приписом судове
рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", за рішенням суду самочинно
збудований об'єкт підлягає знесенню в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, з компенсацією
витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта,
за рахунок особи, яка здійснила
(здійснює) таке самочинне будівництво.
Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Таким чином, замовником щодо знесення
самовільно збудованого об'єкта є орган
державного архітектурно-будівельного
контролю, а тому суд вважає, що під час
звернення до суду із вимогою про
знесення спірного гаража за рахунок
відповідача позивачем було обрано
невірний спосіб захисту прав.

Збудований об'єкт нерухомості може
бути знесений особою, яка здійснила
самочинне будівництво, або за її
рахунок лише на підставі судового
рішення у випадках, передбачених
частинами 4, 7 статті 376 Цивільного
кодексу України:

- якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці;

- якщо така забудова порушує права
інших осіб, майно підлягає знесенню
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, або за її
рахунок;

- якщо проведення такої перебудови
об'єкта є неможливим;

- особа, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, відмовляється
від проведення перебудови відповідно
до прийнятого судом рішення.

Вказаний перелік є вичерпним, а позивач
не зміг довести, наявності обставини
для знесення спірного об'єкта
будівництва.

Враховуючи наведені обставини в
сукупності, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку
щодо безпідставності позовних вимог
позивача та неналежність обраного
останнім способу захисту своїх прав.
Отже, постанова суду першої інстанції
про відмову в задоволенні позовних
вимог є законною та обґрунтованою, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
15 липня 2014 року .

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.