Справа № 815/645/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

24 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/645/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

Лук’янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Приморському районі м.Одеси
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 14 квітня 2014р. по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «РТС
Україна» до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014р. ТОВ «РТС Україна»
(далі-Товариство) звернулось в суд із
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області
(далі-ДПІ) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 22.11.2013р. №
та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що ДПІ проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку ТОВ «РТС Україна» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
господарських відносин з ТОВ «Ферко»
за період з 01.09.2012р. по 31.12.2012р. за
результатами якої складено акт від
11.11.2013р. №2571/15-53-22-3/13903152, у висновках
якого вказано на порушення норм
податкового законодавства України, а
саме відсутність реального характеру
господарських операцій між ТОВ «РТС
Україна» та ТОВ «Ферко».

У зв'язку з чим, 22.11.2013р. ДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення за
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ за
основним платежем у розмірі 107127грн. та
26782грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 13754грн.

Позивач зазначає, що реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Ферко» підтверджується
первинними документами податкового та
бухгалтерського обліку, в тому числі,
господарськими договорами,
видатковими накладними, податковими
накладними, актами виконаних робіт,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями про сплату
коштів ТОВ «ФЕРКО», складськими
квитанціями та іншими документами. У
Товариства наявні усі податкові
накладні на підтвердження суми ПДВ
заявленої в податковий кредит, а не
виконання ТОВ «Ферко» своїх
зобов'язань щодо сплати податку не може
бути підставою для відповідальності
позивача.

Враховуючи вищевказані обставини,
позивач вважає, що твердження ДПІ щодо
порушення Товариством норм
податкового законодавства є
помилковим та таким, що не відповідає
дійсності, а тому просить позов
задовольнити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 квітня
2014р.позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області від 22.11.2013р. №.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області від 22.11.2013р. №.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення норм права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
суд апеляційної інстанції вважає
можливим розглянути справу в порядку
письмового провадження, оскільки
сторони були сповіщенні про час і місце
розгляду справи належним чином, але в
судове засідання не прибули, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про залишення
скарги без задоволення, постанови суду
без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Товариством наданні усі первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку на підтвердження
реальності господарських операцій з
ТОВ «ФЕРКО» , а тому платником податку
правомірно сформований податковий
кредит по цим операціям.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
документальної позапланової невиїзної
перевірки та складеного на її підставі
акту (т.1а.с.14-35), ДПІ 22.11.2013р. прийняла
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 107127,00грн. та 26782,00грн.
фінансових санкцій (т.1а.с.12);

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 13754,00грн. (т.1а.с.13);

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
Товариством оскаржено їх до Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (т.1а.с.36-43), рішенням якого
23.12.2013р. вказані податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарга без задоволення
(т.1а.с.44-52).

Підставою прийняття відповідних
рішень стали висновки акту перевірки,
про порушення Товариством п.198.1, п.198.3,
п.198.4, п.198.6 ст.198 ПК України, у зв'язку з
завищенням позивачем податкового
кредиту з ПДВ за грудень 2012р. на суму
120881,00 грн., внаслідок чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за грудень 2012р. на 13754,00грн. та
занижено суму податку на додану
вартість до сплати за грудень 2012р. на
107127,00грн. Господарські операції
позивача, щодо отримання товару від ТОВ
«ФЕРКО» не мають реального характеру, а
тому відповідно і неможливо
підтвердити реальність здійснення
господарських операцій щодо
відвантаження цього товару позивачем
на адресу АП «Протос», ПАТ «Ніжинський
Хліб», ПАТ «Чернігівський
Хлібокомбінат», ТОВ «Українська
Панчішна Компанія» та ТОВ «Торговий
Дім «Аванта».

Спірні правовідносини, які виникли в
даній справі регулюються ПК України.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг (п.п.198.1
ст.198 ПК України).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

За правилами п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі, інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Тобто, для віднесення сум податку до
податкового кредиту факт реальності
господарських операцій необхідно
підтверджувати первинними
документами.

Перевіряючи правомірність прийнятих
податкових повідомлень-рішень, суд
першої інстанції виходив з того, що
основним видом діяльності позивача є
оптова торгівля зерном.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що за перевіряємий період
між позивачем та ТОВ «ФЕРКО» укладені
договори на поставу пшениці, сої,
кукурудзи та продовольчого гороху,
дане підтверджується договорами
поставки №120117 від 12.01.2012р., №25025 від
25.01.2012р. та №21032 від 21.03.2012р. (т.1 а.с.117-118;
174-175; 187-188). Крім того, сторонами
укладались додаткові угоди, якими
вносились зміни до вказаних договорів.

Судова колегія зазначає, що предметом
спору є саме договір поставки №21032 від
21.03.2012р., специфікації і додаткові угоди
до нього, оскільки виходячи із
встановлених ревізорами порушень в
акті перевірки саме вказаний договір
податківці вважають не підтвердженим
належним чином оформленими первинними
документами, в результаті чого і
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, між Товариством
(далі-покупець) та ТОВ «ФЕРКО»
(далі-продавець) укладений договір №21032
від 21.03.2012р., предметом якого є поставка
продовольчого гороху, вартість та
кількість товару визначена в
специфікаціях, які приєднані до
матеріалів справи. Оплата отриманого
товару підтверджується платіжними
дорученнями (т.3а.с.223-269; т.4а.с.38-43).

Поставка вказаного товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними, які є в матеріалах справи
та не заперечується ДПІ. Передача
товару від контрагента позивача - ТОВ
«ФЕРКО» підтверджується видатковими
накладними, які були виписані у
вересні-грудні 2012р. Також, в акті
перевірки ревізорами зазначено, що усі
необхідні документи надані до
перевірки у повному обсязі, претензій
до їх складання у податківців немає.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Рені
Лайн» укладений контракт по прийманню
та відвантаженню зерна (т.1а.с.66-71) та
договір з АП «Протос» предметом якого є
приймання, зберігання, очищення та
відвантаження товару (т.1а.с.89-92). При
цьому, Товариству на виконання умов
наведених договорів були надані
належним чином оформлені складські
квитанції на вказаний товар (т.3а.с.93-112;
т.4а.с.44-99).

Отже, суд першої інстанції дійшов до
висновку, з яким погоджується і судова
колегія, що надані первинні документи
та інші договори спростовують висновки
ДПІ про відсутність реальності
господарських операцій.

Так, ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
регламентує, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назву документа
(форми), код форми, дату і місце
складання; зміст господарської
операції, вимірювачі господарської
операції (у натуральному і вартісному
виразі), посади, прізвища і підписи
осіб, відповідальних за дозвіл та
здійснення господарської операції і
складання первинного документа.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Тобто, вказана норма встановлює, що
первинні документи підтверджують факт
здійснення господарської операції.

Товариством надано до матеріалів
справи копії належним чином оформлені
податкові накладні, які були отримані
від контрагента ТОВ «ФЕРКО», що
спростовує висновки ревізорів про
безтоварність господарської операції
та підтверджує факт реальності
операції по поставці продовольчого
гороху та виконання умов договору.

Щодо спростування висновків ДПІ про
неможливість підтвердити реальність
здійснення господарських операцій
щодо відвантаження товару на адресу
ПАТ «Ніжинський Хліб», ПАТ
«Чернігівський Хлібокомбінат», ТОВ
«Українська Панчішна Компанія» та ТОВ
«Торговий Дім «Аванта», то позивачем
надано до суду копії договорів
поставки від 14.05.2012р. №14051 та №14052, від
05.09.2012р. №05092, від 21.09.2012р. №21091, від
12.10.2012р. №12101 (т.2а.с.140-157; 160-173; 177-185; 189-207;
210-236).

Отже, вказаними договорами
підтверджується факт отримання
Товариством товару у контрагента ТОВ
«ФЕРКО» та його продажу з метою
отримання прибутку, в межах своєї
господарської діяльності.

Вирішуючи спір по суті та скасовуючи
спірні податкові повідомлення-рішення,
суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку, що представником Товариства
надані первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
які містяться в матеріалах справи, у
зв'язку з чим доводи позивача є
доведеними та обґрунтованими, а
відповідно представником ДПІ не надано
належних доказів, які б спростували
доводи Товариства.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, про те, що Товариством
доведено факт реальності
господарських операцій, оформлені
належним чином всі первинні документи,
які відповідають ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому податкові
повідомлення-рішення, прийнятті на
підставі висновків акту перевірки
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судова колегія зазначає, що ДПІ
не довело належними доказами
правомірність винесених рішень.

В доводах апеляційної скарги
апелянт посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

Таким чином, судова колегія вважає, що
постанова суду ухвалена з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, а тому не вбачає підстав для її
скасування.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.197,198,200,206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного Управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 квітня
2014р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
брали участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
Н.В. Вербицька

О.В. Лук’янчук