Справа № 816/1104/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 р.Справа № 816/1104/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Зливко І.М.

представника позивача - Тополя В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євмтранс" на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.05.2014р. по
справі № 816/1104/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євмтранс"

до Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції ,
Октябрського відділу Державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції треті
особи Головне управління
Міндоходів у Полтавській області ,
ОСОБА_2

про скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євмтранс" до
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції,
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - Головне
управління Міндоходів у Полтавській
області, ОСОБА_2, про скасування
постанов, зобов'язання вчинити дії
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову,
якою повністю задовольнити позовні
вимоги. Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ст. 1, ст. 2, ст. 64
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 326, ст. 465 Митного
кодексу України та ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
постановою Староміського районного
суду м. Вінниці від 17.02.2012 у справі №
221/1035/2012 гр. ОСОБА_2 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
352 Митного кодексу України та
застосовано адміністративне стягнення
у вигляді конфіскації в дохід держави,
зокрема, сідельного тягача DAF XF, шасі
НОМЕР_1, 2004 року випуску, вартістю 150 549
грн. 93 коп. /а.с.152-173/.

Постановою апеляційного суду
Вінницької області від 19.03.2012 зазначену
постанову залишено без змін, а скаргу
ОСОБА_2 - без задоволення /а.с. 174 - 183/.

Таким чином, в силу положень статті 294
Кодексу України про адміністративні
правопорушення постанова
Староміського районного суду м.
Вінниці від 17.02.2012 набрала законної
сили 19.03.2012.

Судом також встановлено, що в ході
розслідування кримінальної справи № 695
за фактом вчинення контрабанди
транспортних засобів за ознаками
злочину, передбаченого частиною 1
статті 201 КК, після закриття якої
адміністративні матеріали були
передані на розгляд до Староміського
районного суду м. Вінниці, постановою
слідчого УСБУ у Закарпатській області
від 25.11.2010 року сідельний тягач DAF XF,
шасі НОМЕР_1, був переданий на
зберігання ОСОБА_3 /а.с. 122/. Транспортний
засіб був зареєстрований за вказаною
особою 02.10.2009, що підтверджується
свідоцтвом НОМЕР_2 /а.с. 19/.

04.01.2012 зазначений транспортний засіб
перереєстровано на Товариство з
обмеженою відповідальністю "Євмтранс",
свідоцтво САК № 355033 /а.с. 19, зворотній
бік/.

22.05.2012 державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
відкрито виконавче провадження ВП
№32701886 з примусового виконання
постанови Староміського районного
суду м. Вінниці від 17.02.2012 у справі №
221/1035/2012 щодо конфіскації сідельного
тягача DAF ТЕ 47 ХS, шасі НОМЕР_1, 2004 року
випуску /а.с.209/.

Постановою державного виконавця
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
Гордієнком Ю.Ю. від 10.07.2013 оголошено
розшук майна боржника, а саме:
сідельного тягача DAF ТЕ 47 ХS, шасі НОМЕР_1
/а.с.208/.

23.09.2013 державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі
пункту 10 частини 1 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
згідно заяви зберігача майна, що
підлягає конфіскації, ОСОБА_3, про те, що
автомобіль зберігається на
автомобільній стоянці по вул. М.
Бірюзова, 27, що територіально
знаходиться у Київському районі м.
Полтави /а.с. 206/.

Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ
направлено за належністю до Київського
ВДВС Полтавського МУЮ виконавчий
документ - постанову Староміського
районного суду м. Вінниці від 17.02.2012
разом із постановою про закінчення
виконавчого провадження від 23.09.2012.

08.10.2013 державним виконавцем Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження ВП № 40131663 із примусового
виконання постанови Староміського
районного суду м. Вінниці від 17.02.2012 у
справі № 221/1035/2012 щодо конфіскації
сідельного тягача DAF ТЕ 47 ХS, шасі
НОМЕР_1, 2004 року випуску /а.с.83/.

13.11.2013 головним державним виконавцем
Київського ВДВС Полтавського МУЮ
здійснено виїзд за адресою: м. Полтава,
вул. М.Бірюзова, 27, та встановлено, що
автомобіль DAF ТЕ 47 ХS, шасі НОМЕР_1, або
будь який інший автомобіль марки DAF,
відсутній, про що складено акт від
13.11.2013 /а.с.86/.

Постановою державного виконавця
Київського ВДВС Полтавського МУЮ від
19.12.2013 оголошено розшук майна, а саме
автомобіля DAF ТЕ 47 ХS, шасі НОМЕР_1 /а.с.87/.

На підставі пункту 4 частини 1 статті 38,
статті 39 Закону України "Про виконавче
провадження" постановою державного
виконавця Київського ВДВС
Полтавського МУЮ від 19.12.2013 зупинено
виконавче провадження у зв'язку із
оголошенням у розшук вказаного
транспортного засобу.

Позивач вважає неправомірними
постанову Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ про розшук майна
боржника від 10.07.2013 та постанову
Київського ВДВС Полтавського МУЮ про
розшук майна боржника від 19.12.2013, з
огляду на що звернувся до суду із
відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що, дії та прийняті за їх
наслідками рішення відповідачів не
порушують жодним чином права, свободи
та інтереси позивача, а позовні вимоги
є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче
провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

В силу приписів пункту 2 частини 2
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження" відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, як: постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Згідно частини 4 статті 299 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення постанова про
накладення адміністративного
стягнення звертається до виконання
органом (посадовою особою), який виніс
постанову.

Відповідно до статті 313 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
постанови про конфіскацію предмета,
який став знаряддям вчинення або
безпосереднім об'єктом
адміністративного правопорушення, та
грошей, одержаних внаслідок вчинення
адміністративного правопорушення,
виконуються державними виконавцями в
порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 405 Митного кодексу
України від 11.07.2002 № 92-ІV (чинного на час
набрання законної сили постановою
Староміського районного суду м.
Вінниці) також визначено, що постанова
суду (судді) про накладення
адміністративного стягнення за
порушення митних правил у частині
конфіскації виконується державним
виконавцем у порядку, встановленому
законом.

Згідно частини першої статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження визначені
статтею 26 Закону України "Про виконавче
провадження".

Як вбачається із матеріалів справи,
постанову Староміського районного
суду м. Вінниці від 17.02.2012 у справі про
адміністративне правопорушення №
221/1035/12, яка є виконавчим документом в
розумінні статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження", було
направлено Староміським районним
судом м. Вінниці на виконання до
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
/а.с. 188-192/.

22.05.2012 державним виконавцем
Октярського ВДВС Полтавського МУЮ
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №32701886 з
виконання вказаної постанови, при
цьому підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження не
встановлено /а.с. 209/.

Судовим розглядом встановлено,
матеріали вказаного виконавчого
провадження вважаються втраченими, що
підтверджується висновком службової
перевірки від 19.05.2014 та розпорядженням
начальника Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ від 19.05.2014 № 19, якими
визнано втраченим виконавче
провадження ВП № 32701886 /а.с. 201-202, 204 - 205/.

Доводи позивача про те, що до постанови
Староміського районного суду м.
Вінниці від 17.02.2012, надісланої на
примусове виконання, не було додано
необхідних документів (копію протоколу
вилучення майна, що підлягає
конфіскації, або довідку про
відсутність майна), а в постанові суду
не було вказано строк пред'явлення її
до виконання, у зв'язку з чим державний
виконавець мав підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження, суд
не приймає до уваги, оскільки постанова
про відкриття виконавчого провадження
не є предметом спору у даній справі.

Як встановлено судовим розглядом ,
постановою Староміського районного
суду м. Вінниці від 17.02.2012 у справі №
221/1035/2012 визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 352 Митного
кодексу України, гр. ОСОБА_2, та
застосовано адміністративне стягнення
у вигляді конфіскації в дохід держави,
зокрема, сідельного тягача DAF XF, шасі
НОМЕР_1, 2004 року випуску.

Відповідно до положень статті 326
Митного кодексу України від 11.07.2002 №
92-ІV (чинного на час прийняття постанови
Староміського районного суду м.
Вінниці) конфіскація як стягнення за
порушення митних правил полягає у
примусовому вилученні товарів,
транспортних засобів, зазначених у
пункті 3 статті 322 цього Кодексу, і
безоплатній передачі їх у власність
держави.

Конфіскація товарів, транспортних
засобів, зазначених у пункті 3 статті 322
цього Кодексу, застосовується
незалежно від того, чи є ці товари,
транспортні засоби власністю особи,
яка вчинила правопорушення.

Конфіскація може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках,
обсязі та порядку, що визначаються цим
Кодексом та іншими законами України.

Аналогічні положення містяться у
статті 465 Митного кодексу України від
13.03.2012 № 4495-VІ (чинного з 01.06.2012 року і на
час розгляду справи).

Згідно частин 1, 2 статті 64 Закону
України "Про виконавче провадження"
майно, що підлягає конфіскації,
вилучається. Реалізація
конфіскованого майна здійснюється в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі необхідності розшуку
транспортного засобу боржника
державний виконавець виносить
постанову про такий розшук, яка є
обов'язковою для виконання органами
внутрішніх справ.

Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача (частина
2 статті 40 Закону).

З огляду на те, що державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ в
ході виконавчого провадження ВП №
32701886 та державним виконавцем
Київського ВДВС Полтавського МУЮ в
ході виконавчого провадження ВП № 40131663
встановлено необхідність розшуку
транспортного засобу, який згідно
виконавчого документа підлягає
конфіскації у дохід держави,
відповідні постанови про розшук майна
від 10.07.2013 та від 19.12.2013 є правомірними,
прийнятими з урахуванням вимог Закону
України "Про виконавче провадження" та
фактичних обставин, встановлення яких
необхідне для прийняття таких рішень.

Посилання позивача на те, що вказані
постанови обмежують його право на
вільне володіння і користування
власним транспортним засобом, суд не
бере до уваги, оскільки вказаний
транспортний засіб постановою
Староміського районного суду м.
Вінниці від 17.02.2012 конфісковано як
предмет порушення митних правил, тобто,
незалежно від того, хто є власником
зазначеного транспортного засобу, і
зазначене судове рішення, яке набрало
законної сили, підлягає обов'язковому
виконанню.

В пункті 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України №8 від 03 червня
2005 року "Про судову практику у справах
про контрабанду та порушення митних
правил" зазначено, що товари (предмети
порушення митних правил), а також
предмети зі спеціально виготовленими
сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування
зазначених товарів від митного
контролю, і транспортні засоби, які
використовувалися для переміщення
товарів через митний кордон України,
підлягають конфіскації на підставі ч. 3
ст. 328 МК незалежно від часу вчинення
або виявлення правопорушення, а
відповідно до ч. 2 ст. 326 МК - незалежно
від того, чи є ці товари і транспортні
засоби власністю правопорушника.

Статтею 1 Першого Проколу до Конвенції
про захист прав і основних свобод
людини 1950 року, ратифікованого
Верховною Радою України 17.07.1997 року
(Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Проте попередні положення
жодним чином не обмежують право
держави вводити в дію такі закони, які
вона вважає за необхідне, щоб
здійснювати контроль за користуванням
майном відповідно до загальних
інтересів або для забезпечення сплати
податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів приходить до висновку,
що Митним кодексом України передбачено
стягнення у вигляді конфіскації
предметів, в тому числі транспортних
засобів, незалежно від того, у чиїй
власності вони перебувають, і в даному
випадку вказане стягнення застосовано
за рішенням суду, яке набрало законної
сили.

Доводи позивача про те, що ТОВ
"Євмтранс" не є боржником у виконавчому
провадженні щодо конфіскації
транспортного засобу, а тому згідно
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, належне товариству майно не
підлягає вилученню, суд оцінює
критично, оскільки відповідно до
статті 1 Закону України "Про виконавче
провадження" державні виконавці
керуються не лише Інструкцією, а в
першу чергу Законом України "Про
виконавче провадження", іншими
законами, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
постанова державного виконавця
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про
розшук майна боржника від 10.07.2013
взагалі не порушує жодним чином права,
свободи та інтереси позивача, оскільки
виконавче провадження ВП № 32701886, в ході
якого її прийнято, закінчено згідно
постанови державного виконавця від
23.09.2013 року., отже позовні вимоги про
скасування постанов про розшук майна
боржника від 10.07.2013 та 19.12.2013 є
необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції припинити виконання постанови
Староміського районного суду м.
Вінниці від 17.02.2012 у справі № 221/1035/12 в
частині конфіскації автомобіля "DAF TE47XS",
2004 року випуску, шасі №XLRTE47XSOE648866, слід
зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Підстави для закінчення виконавчого
провадження визначені статтею 49 Закону
України "Про виконавче провадження".

Посилання позивача, що виконавче
провадження підлягало закінченню
згідно пункту 6 частини 1 статті 49
Закону України "Про виконавче
провадження", у зв'язку із закінченням
строку, передбаченого законом для
відповідного виду стягнення, більш
того закінчився 6-місячний строк
здійснення виконавчого провадження,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки передбачена пунктом 6 частини
1 статті 49 Закону підстава закінчення
виконавчого провадження не пов'язана
із строком здійснення виконавчих дій,
який передбачений частиною 2 статті 30
Закону України "Про виконавче
провадження".

Наявність інших підстав для закінчення
виконавчого провадження позивачем не
обґрунтована і судовим розглядом не
встановлена.

Стосовно посилання позивача на те, що
виконавчий документ підлягав
поверненню органу, який пред'явив
виконавчий документ до виконання, у
відповідності до частини 2 статті 48
Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку із відсутністю у
боржника майна, на яке може бути
звернено стягнення, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки повернення за
вказаної підстави можливе лише у
випадку, якщо здійснені державним
виконавцем відповідно до Закону заходи
щодо розшуку такого майна виявилися
безрезультатними, натомість у
матеріалах виконавчого провадження
відсутні результати розшуку майна.

Отже, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
вимог ст. 1, ст. 2, ст. 64 Закону України
«Про виконавче провадження», ст. 326, ст.
465 Митного кодексу України та норм ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об'єктивності
розгляду справи висновків суду не
спростовують, оскільки при розгляді
справи суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст. 159 КАС України
повно і всебічно, в межах заявлених
вимог, з'ясував дійсні обставини
справи, дав належну оцінку наявним у
справі доказам, правильно вирішив
питання щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, та вирішив
справу на підставі норм матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євмтранс"
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.05.2014р. по
справі № 816/1104/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Спаскін О.А.Судді
Сіренко О.І. Любчич Л.В. Повний текст
ухвали виготовлений 14.07.2014 р.