Справа № 2а-8967/10/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року м. Київ
К/9991/21323/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бєтулія" на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2011 у
справі № 2а-8967/10/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бєтулія"

до Іванківської міжрайонної
державної податкової інспекції
Київської області

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про визнання протиправними
дії останньої щодо неприйняття в
якості податкової звітності
декларації з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) за вересень 2010 року
та зобов'язати відповідача прийняти
вказану декларацію як податкову
звітність із проведенням по особовому
рахунку платника податків.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду,
позовні вимоги задоволено частково,
визнано неправомірними дії Державної
податкової інспекції щодо відмови у
визнанні податковою звітністю
декларації з ПДВ за вересень 2010 року, в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
визнання неправомірними дій по відмові
у визнанні податковою звітністю
декларації з ПДВ, з думкою якого
погодився апеляційний суд, вмотивоване
тим, що контролюючим органом всупереч
вимогам законодавства не надано суду
обґрунтованих доказів щодо відмови у
прийнятті податкової декларації з ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
визнання податкової декларації як
податкової звітності та проведення
показників звітності по особовому
рахунку суди попередніх інстанцій
зазначили, що такий обов'язок
податкового органу випливає із Закону
України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну
податкову службу в Україні" і жодного
судового рішення не потребує.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
змінити та зобов'язати відповідача
визнати декларацію з ПДВ за вересень 2010
року як податкову звітність та
провести її по особовому рахунку
платника податків.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, Товариство як юридична
особа подало до контролюючого органу
податкову декларацію за вересень 2010
року, яку відповідач не визнав
податковою звітністю, оскільки
податкова звітність подана не в
повному обсязі, зокрема, до декларації
не було додано обов'язковий додаток
"Реєстр отриманих і виданих податкових
накладних" в електронному вигляді, про
що позивача було повідомлено листом та
запропоновано надати податкову
декларацію оформлену належним чином.

Згідно з п. 1.11 ст. 1 Закону України від
21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення
зобов'язання платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ)
податкова декларація - документ, що
подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п.
4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1
ст. 4 вказаного Закону податкова
звітність, отримана контролюючим
органом від платника податків як
податкова декларація, що заповнена ним
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України (додаток № 1 до наказу
Державної податкової адміністрації
України від 31.12.2008 №827) передбачено,
якщо податкова звітність, надана
органу ДПС платником податків,
заповнена всупереч правилам,
визначеним у затвердженому порядку її
заповнення, то вона може бути не
визнана органом ДПС як податкова
звітність. Підставою про невизнання
податкової звітності є: відсутність
підпису відповідних посадових осіб
(факсиміле не дозволяється);
відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;
відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа; відсутність
обов'язкових додатків до податкової
звітності, передбачених порядком
заповнення відповідної звітності;
неможливість прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті); наявність порваних
аркушів, підчищень, помарок,
виправлень, дописок і закреслювань;
подання ксерокопії звітних документів;
порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Отже, Законом встановлено вичерпний
перелік підстав щодо невизнання
податкової декларації документом
податкової звітності.

У ході вирішення спору судами
попередніх інстанцій було встановлено,
що наявність у поданій позивачем
декларації за вересень 2010 року усіх
обов'язкових реквізитів, підписів
посадових осіб скріплених печаткою
платника податків та спростовано
твердження контролюючого органу про
неподання позивачем обов'язкового
додатку до декларації "Реєстру
отриманих і виданих податкових
накладних" в електронному вигляді.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, Державною податковою інспекцією
доказів наявності передбачених пп. 4.1.2
п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ обставин, які б
дозволяли не визнавати подану
декларацію як податкову звітність, у
встановленому порядку не надано.

Таким чином, враховуючи аналіз
вищенаведених правових норм, згідно
яких підставою для відмови податкового
органу визнати податкову декларацію як
податкову звітність є такі недоліки її
заповнення, що впливають на
адміністрування податку органом
державної податкової служби, та
фактичні обстави, яки стали підставою
для невизнання державним податковим
органом поданої позивачем податкової
декларації податковою звітністю, які
не впливають на адміністрування
податку, суди дійшли обґрунтованого
висновку про протиправність дій
контролюючого органу щодо невизнання
податкової декларації позивача як
податкової звітності.

Водночас слід зазначити, що
задоволення судом позовних вимог щодо
визнання протиправною відмови
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію означає, що
відповідне рішення податкового органу
про невизнання податкової звітності не
створило жодних правових наслідків для
платника, а податкова декларація є
поданою. При цьому судове рішення суду
повинно сприяти належному відновленню
порушених прав платника.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Відповідно до Інструкції "Про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби", затвердженої
Наказом Державної податкової
адміністрації від 18.07.2005 № 276, облік,
контроль і складання звітності щодо
платежів, що надходять до бюджету,
здійснюється органами державної
податкової служби з використанням
автоматизованої інформаційної
системи, що забезпечує єдиний
технологічний процес уведення.

Відповідно до п. 3.1 вказаної Інструкції
з метою обліку нарахованих і сплачених
сум платежів до бюджету органами
державної податкової служби на кожний
поточний рік відкриваються особові
рахунки за кожним платником та кожним
видом платежу, які повинні
сплачуватися такими платниками.

Дані про надходження платежів до
бюджету відображаються органом
державної податкової служби в особових
рахунках платників і в реєстрі
надходжень та повернень у день
отримання від органів Державного
казначейства України відомостей про
зарахування та повернення надміру
сплачених платежів у вигляді
електронного реєстру розрахункових
документів.

У картках особових рахунків платників
податків на дату проведення останньої
облікової операції підбиваються
підсумки за всіма графами карток
особових рахунків з початку місяця та з
початку року (крім граф, що
відображають сальдо розрахунків з
бюджетом). На кінець місяця після
проведення останньої операції
здійснюється запис указаних
підсумкових рядків до особового
рахунку.

Не менше ніж раз на квартал працівником
підрозділу адміністрування облікових
показників та звітності проводиться
вибіркова перевірка правильності
проведених операцій в особових
рахунках платників.

Податковий борг платника податків,
зборів (обов'язкових платежів)
обліковується в картках особових
рахунків, що ведуться підрозділом
адміністрування облікових показників
та звітності органу державної
податкової служби у порядку,
визначеному цією Інструкцією.

Для контролю за погашенням податкового
боргу та застосуванням передбачених
нормативно-правовими актами заходів з
його ліквідації за запитами
підрозділів органу державної
податкової служби підрозділом
адміністрування облікових показників
та звітності формуються відомості про
платників, що мають податковий борг.
Зазначені відомості формуються на дату
запиту для подальшої передачі вказаним
підрозділам в електронному вигляді.

На суми податкового боргу підрозділом
забезпечення податкових зобов'язань
органами державної податкової служби
формуються податкові вимоги за формою
та в порядку, затвердженими наказом
ДПА України від 03.07.2001 № 266 "Про
затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
України податкових вимог платникам
податків". Податкові вимоги формуються
засобами програмного забезпечення на
підставі облікових даних карток
особових рахунків платників податків
та реєструються у реєстрі виданих
податкових вимог за кожним боржником
окремо.

Таким чином, наведені положення
законодавства дають підставу для
висновку про наявність у платника
податків матеріально-правового
інтересу в тому, щоб дані карток
особових рахунків правильно
відображали фактичний стан платежів до
бюджету.

Отже, позовні вимоги щодо проведення
показників податкової декларації за
вересень 2010 року по особовому рахунку
платника податків є також
обґрунтованими і такими що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Оскільки, судами попередніх інстанцій
обставини справи встановлені повно і
правильно, але дана їм невірна юридична
оцінка, що відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвалених
по справі судових рішень з прийняттям
нового судового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бєтулія"
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2011 у
справі № 2а-8967/10/1070 змінити, виклавши
резолютивну частину постанови
Київського окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 в
такій редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бєтулія"
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Іванківської міжрайонної державної
податкової інспекції Київської
області щодо відмови у визнанні
податкової декларації з податку на
додану вартість Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бєтулія" за вересень
2010 року податковою звітністю.

Зобов'язати Іванківську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Київської області відобразити дані
декларації з податку на додану
вартість Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бєтулія" за вересень
2010 року по особовому рахунку платника
податку.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
постанови, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко