Справа № 642/3053/14а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.Справа № 642/3053/14аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Гончарова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
на постанову Ленінського районного
суду м. Харкова від 05.06.2014р. по справі №
642/3053/14а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

04.04.2014 року ОСОБА_3 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з
адміністративною позовною заявою до
Управління Пенсійного Фонду України у
Ленінському районі м. Харкова (далі по
тексту - УПФУ в Ленінському районі м.
Харкова, відповідач), в якому просив суд
:

1. Зобов'язати районне управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова зарахувати ОСОБА_3 до
вислуги років, що дає право на пенсію
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», службу в органах
внутрішніх справ України на посаді
слухача та курсанта Харківського
інституту внутрішніх справ МВС України
(надалі набув статусу Університету
внутрішніх справ МВС України) за період
з 24.11.1994 року по 01.07.1997 року, тобто 2 р. 07
міс. та 08 днів.

2. Зобов'язати районне управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова зарахувати ОСОБА_3 до
вислуги років, що дає право на пенсію
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», службу в органах
внутрішніх справ України за період
перебування останнього у відпустці з
28.06.1997 по 28.07.1997, тобто 27 днів.

3. Призначити позивачу пенсію за
вислугою років відповідно до вимог ст.
50-1 Закону України «Про прокуратуру» з
17.02.2014 року.

Постановою Ленінського районного
суду м. Харкова від 05.06.2014 року по справі
№ 642/3053/14а позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м. Харкова зарахувати ОСОБА_3 до
вислуги років, що дає право на пенсію
відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», службу в органах
внутрішніх справи України на посаді
слухача та курсанта Харківського
інституту внутрішніх справ МВС України
(Університет внутрішніх справ МВС
України) за період з 24.11.1994 року по 01.07.1997
року, тобто 2 роки 7 місяців та 08 днів та
зарахувати ОСОБА_3 до вислуги років, що
дає право на пенсію відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»
службу в органах внутрішніх справ
України за період перебування
останнього у відпустці з 28.06.97 по 28.07.97
роки тобто 27 днів.

Зобов'язано Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м. Харкова призначити ОСОБА_3
пенсію за вислугою років відповідно до
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
з 17.02.2014 року.

Відповідач, не погодившись із
вказаною постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Ленінського
районного суду м. Харкова від 05.06.2014
року по справі № 642/3053/14а, ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначив, що
позивачем не надано доказів
зарахування періоду навчання в
Харківському інституті внутрішніх
справ МВС України до строкової
військової служби, а тому підстави для
зарахування періоду навчання до
вислуги років, що дає право на пенсію, у
розумінні ч.6 ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», відсутні.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав з підстав, викладених в
останній, просив суд апеляційної
інстанції постанову Ленінського
районного суду м. Харкова від 05.06.2014
року по справі № 642/3053/14а скасувати,
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні просив суд апеляційної
інстанції апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_3 на час
звернення до Управління Пенсійного
фонду України у Ленінському районі м.
Харкова працював заступником
прокурора Вовчанського району
Харківської області та мав класний чин
радника юстиції.

17.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова із заявою
про призначення пенсії на підставі
зазначеного Закону України, про що
свідчить копія протоколу №64 від 21.02.2014
та письмове заперечення відповідача.

Рішенням Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова від 21.02.2014 року ОСОБА_3
відмовлено у призначенні йому пенсії
за вислугу років відповідно до ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру» з
часу його звернення, тобто з 17.02.2014 року.

Не погодившись з таким рішенням
відповідача, ОСОБА_3 звернувся до суду з
даним позовом про зобов'язання
зарахувати спірні періоди до вислуги
років та призначити позивачеві пенсію
за вислугу років на підставі ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з відсутності
у відповідача підстав для неврахування
до вислуги років періоду навчання
позивача з 24.11.1994 року по 01.07.1997 року в
Університеті внутрішніх справ, який у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України від 22.11.1994 року № 787
мав право вести підготовку магістрів
відповідних спеціальностей, що
відповідало третьому-четвертому рівню
акредитації вищих навчальних закладів,
а також для відмови у зарахуванні до
вислуги років періоду перебування
позивача у відпустці з 28.06.1997 року по
28.07.1997 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову, однак враховує
наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що спірні відносини
склалися внаслідок незарахування до
складу вислуги позивача, що дає право
на призначення пенсії на підставі ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
періоду навчання позивача у
Харківському університеті внутрішніх
справ з 24.11.1994 року по 01.07.1997 року (2 роки
07 місяців 08 днів).

Колегія суддів зазначає, що
вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, статтею 51 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
пенсії за вислугу років встановлюються
окремим категоріям громадян, зайнятих
на роботах, виконання яких призводить
до втрати професійної працездатності
або придатності до настання віку, що
дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону України «Про
прокуратуру».

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» прокурори і
слідчі мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років не менше: з 1
жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21
рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи
на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 11 років 6 місяців.

Згідно з положеннями ч.6 ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру» до
вислуги років, що дає право на пенсію
згідно з цією статтею, зараховується
час роботи на прокурорських посадах,
перелічених у статті 56 цього Закону, в
тому числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивач в період з 24.11.1994 року по
01.07.1997 року (2 роки 07 місяців 08 днів) був
курсантом Харківського інституту
внутрішніх справ МВС України, який
надалі набув статусу Університету
внутрішніх справ, наказом Управління
внутрішніх справ м. Донецька № 9 від
28.01.1993 року йому було присвоєно
спеціальне звання «сержант міліції».

Відповідно до «Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженого
постановою Кабінету міністрів УРСР від
29.07.1991 року №114 (далі по тексту -
Положення № 114) особам, які перебувають
на службі в органах внутрішніх справ
присвоюються спеціальні звання:
рядового складу і начальницького
складу, який в свою чергу поділяється
на: молодший начальницький склад,
середній начальницький склад, старший
начальницький склад, вищий
начальницький склад.

Згідно із п.п. 1,2 Положення № 114
спеціальне звання «сержант міліції»
відноситься до звання такої категорії
осіб як «молодший начальницький
склад», які перебувають на службі
органах внутрішніх справ, і яким
присвоюються спеціальні звання, а
також порядок проходження служби яких
регламентується цим Положенням.

У відповідності до п.6.1 Положення
про вищі навчальні заклади МВС,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 14.02.2008
року №62 «Про затвердження Положення
про вищі навчальні заклади МВС»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11.03.2008 року за № 193/14884
(далі по тексту - Положення № 62) до
перемінного складу ВНЗ належать особи,
які навчаються у ВНЗ. За своїм статусом
вони поділяються на докторантів,
ад'юнктів, аспірантів, слухачів,
курсантів, студентів.

За визначенням п.6.1 Положення № 62
статус "слухач" надається особам
середнього та старшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
(офіцерського складу внутрішніх
військ), які в установленому порядку
зараховані до ВНЗ і навчаються за
денною (очною), заочною, дистанційною
формами навчання з метою здобуття
певних освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівнів або
проходять підвищення кваліфікації чи
спеціалізацію.

Також статус "слухач" надається особам
рядового та молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
(військовослужбовцям, що не мають звань
офіцерського складу), які в
установленому порядку зараховані до
ВНЗ і навчаються за заочною,
дистанційною формами навчання з метою
здобуття певних освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівнів, і
особам, яких уперше прийнято на службу
в органи внутрішніх справ на посади
середнього та старшого начальницького
складу, які в установленому порядку
зараховані до ВНЗ для проходження
початкової підготовки (спеціалізації).

Статус "курсант" надається особам
рядового та молодшого начальницького
складу органів внутрішніх справ
(військовослужбовцям, що не мають звань
офіцерського складу), які в
установленому порядку зараховані до
ВНЗ і навчаються за денною (очною)
формою навчання з метою здобуття
певних освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівнів за
рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 6.8 Положення № 62
встановлено, що початком проходження
служби в органах внутрішніх справ,
військової служби у внутрішніх
військах МВС уважається дата,
зазначена в наказі про зарахування на
навчання до ВНЗ.

Відповідно до статті 62 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, в тому числі і спеціальний,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року N 637 "Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній" також передбачено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58, зареєстрованої у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110
(далі - Інструкція), до трудових книжок
за місцем роботи вносяться окремим
рядком з посиланням на дату, номер та
найменування відповідних документів,
зокрема, записи про час навчання у
професійних навчально-виховних
закладах та інших закладах у
навчально-курсових комбінатах (центрі,
пункті тощо), у вищих навчальних
закладах та про час перебування в
аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Вищезазначене свідчить, що питання
ведення, контролю за веденням запису в
трудовій книжці відомостей щодо
трудового (в тому числі спеціального)
стажу віднесено до компетенції
роботодавця або, у виняткових випадках,
юридичної особи, в якій власник
трудової книжки провадить не трудову,
але іншу основну свою діяльність.

Як вбачається зі змісту трудової
книжки позивача, остання містить
записи за №№ 5, 6 про те, що ОСОБА_3
проходив службу в органах внутрішніх
справ протягом 05 років 06 місяців 12 днів
з 28.01.1993 р. по 06.08.1998 р. згідно з наказами
Управління внутрішніх справ м.
Донецька № 9 від 28.01.1993 року та наказу
УМВС України на Південній залізниці №
183к від 06.08.1998 року (звор. бік а.с.7).

Вищевказане підтверджується наявною в
матеріалах справи копією послужного
списку ОСОБА_3, згідно з яким останній з
19.08.1993 року по 13.09.1994 року був слухачем
факультету № 1
(слідчо-криміналістичного)
Харківського інституту внутрішніх
справ, з 13.09.1994 року по 01.04.1995 року -
курсантом факультету № 1
(слідчо-криміналістичного)
Харківського інституту внутрішніх
справ, а згідно з наказом УВС № 69 о/с від
30.03.1995 року - курсантом факультету № 1
(юридичного) Університету внутрішніх
справ (а.с.42-43).

Як вбачається із вказаною копії
послужного списку, позивач закінчив
Університет внутрішніх справ згідно з
наказом № 154 о/с від 01.07.1997 року і
відкомандирований у розпорядження
УМВС України на Південній залізниці,
надана відпустка з 28 червня по 28 липня
1997 року (а.с.43).

Враховуючи вищенаведене, беручи
до уваги, що позивачу під час навчання
було присвоєно спеціальне звання
«сержант міліції», колегія суддів
дійшла висновку, що період навчання
позивача з 24.11.1993 року по 27.06.1997 року та
період перебування позивача у
відпустці з 28.06.1997 року по 28.07.1997 року,
відображені у трудовій книжці ОСОБА_3, є
проходженням служби в органах
внутрішніх справ, у зв'язку з чим, у
відповідності до ч.5 ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру», повинні
бути зараховані до стажу позивача, що
дає право на вислугу років на підставі
цього Закону.

Колегія суддів відхиляє посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те,
що позивачем не надано доказів
зарахування періоду навчання в
Харківському інституті внутрішніх
справ МВС України до строкової
військової служби, а тому підстави для
зарахування періоду навчання до
вислуги років, що дає право на пенсію, у
розумінні ч.6 ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», відсутні.

Так, частиною 6 статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» передбачено
проходження служби в органах
внутрішніх справ як самостійна
підстава для зарахування відповідного
періоду до вислуги років, а тому період
перебування позивача у статусі
курсанта вищого навчального закладу
МВС підлягає зарахуванню до вислуги
років незалежно від віднесення його до
строкової військової служби.

Положеннями частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
критерії, яким повинні відповідати
рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень. Згідно з цими
критеріями адміністративний суд при
розгляді справи щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень повинен
перевірити, зокрема, чи вчинені
оскаржувані дії на підставі, у межах
повноважень і у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач у
спірних відносинах діяв не на підставі
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
прокуратуру» Законом України «Про
пенсійне забезпечення», а тому позовні
вимоги ОСОБА_3 до УПФУ в Ленінському
районі м. Харкова про зобов'язання
зарахувати до вислуги років, що дає
право на пенсію відповідно до ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
служби в органах внутрішніх справ у
статус слухача та курсанта
Харківського Інституту внутрішніх
справ (згодом - Університет внутрішніх
справ МВС України) з 24.11.1994 року по 01.07.1997
року (02 роки 07 місяців 08 днів),
перебування у відпустці з 28.06.1997 року по
28.07.1997 року та зобов'язання призначити
ОСОБА_3 пенсію за вислугою років з 17.02.2014
року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 05.06.2014р. по справі №
642/3053/14а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.Судді
Дюкарєва С.В. Жигилій С.П. Повний
текст ухвали виготовлений та
підписаний 08.07.2014 р.