Справа № 826/19048/13-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Вівдиченко
Т.Р.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Інспекції з питань
захисту прав споживачів у місті Києві
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 грудня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнілівер
Україна» до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у місті Києві про
скасування рішення від 05.11.2013 р. №00058,
протоколу №000099 від 30.10.2013 р. та
постанови від 05.11.2013 р. №000091,

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 грудня 2013 року позов задоволено
частково, скасовано рішення Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
місті Києві про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів від 05 листопада
2013 року № 00058; скасовано постанову
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у місті Києві про
накладення штрафних санкцій від 05
листопада 2013 року № 000091.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у м. Києві проведено
позапланову невиїзну перевірку
характеристик продукції ТОВ «Юнілівер
Україна», про що складено акт перевірки
характеристик продукції №000172 від
30.10.2013р. (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено
відсутність протоколів випробувань
щодо проведення випробувань на
визначення здатності до повного
біологічного розкладу
поверхнево-активних речовин, що
входять до складу мийного засобу, а
саме: (1) засіб для чищення підлоги ТМ
«Glorix» Лимонна енергія, 1000 мл.; (2) засіб
для чищення ТМ «Glorix» Спрей, 750 мл.; (3)
засіб для чищення «Glorix» Лимонна
енергія, 750 мл., проведення яких
передбачено п. 6 Технічного регламенту
мийних засобів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.08.2008р. №717.

На підставі акта перевірки
відповідачем 20.10.2013р. складено протокол
№000099 про виявлене порушення вимог ст. 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» та ст. 15 Закону України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції»; 05.11.2013р. винесено рішення
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів №000058, яким
вирішено обмежити надання продукції на
ринку шляхом приведення зазначеної
продукції у відповідність із
встановленими вимогами та тимчасово
заборонено надання зазначеної
продукції на ринку; винесено постанову
про накладення штрафних санкцій №000091
від 05.11.2013р., якою до позивача
застосовано штраф у розмірі 51 000,00 грн.
на підставі пункту 2 частини другої
статті 44 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції».

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальну безпечність нехарчової
продукції» безпечна нехарчова
продукція - будь-яка продукція, яка за
звичайних або обґрунтовано
передбачуваних умов використання (у
тому числі щодо строку служби та за
необхідності введення в експлуатацію
вимог стосовно встановлення і
технічного обслуговування) не
становить жодного ризику чи становить
лише мінімальні ризики, зумовлені
використанням такої продукції, які
вважаються прийнятними і не створюють
загрози суспільним інтересам, з
урахуванням, зокрема, забезпечення
безпечності продукції - комплекс
заходів, що вживаються виробниками,
розповсюджувачами, органами
державного ринкового нагляду з метою
забезпечення відповідності продукції,
що введена в обіг на ринку України,
загальній вимозі щодо безпечності
нехарчової продукції.

Згідно статі 4 вказаного вище Закону,
виробники зобов'язані вводити в обіг
лише безпечну продукцію.

Частиною першою статті 5 зазначеного
Закону визначено, що продукція
вважається безпечною, якщо вона
відповідає вимогам щодо забезпечення
безпечності продукції, встановленим
законодавством.

У разі відсутності вимог щодо
забезпечення безпечності продукції,
визначених частиною першою цієї
статті, відповідна продукція
вважається безпечною, якщо орган
державного ринкового нагляду не
доведе, що така продукція є небезпечною
(ч. 2 ст. 5 Закону).

Доказом безпечності продукції є її
відповідність національним
стандартам, що гармонізовані з
відповідними європейськими
стандартами. Перелік таких
гармонізованих національних
стандартів формується центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
стандартизації. Цей перелік станом на 1
січня щороку оприлюднюється шляхом
його опублікування у друкованому
засобі масової інформації
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
стандартизації (у разі його
відсутності - у друкованому засобі
масової інформації, визначеному цим
органом) та шляхом розміщення на
офіційному веб-сайті центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
стандартизації (ч. 3 ст. 5 Закону).

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» встановлено, що у разі
відсутності вимог щодо забезпечення
безпечності продукції, визначених
частиною першою цієї статті, або за
відсутності чи незастосуванні
національних стандартів, визначених
частиною третьою цієї статті, орган
державного ринкового нагляду під час
доведення того, що продукція є
небезпечною, може враховувати в такій
послідовності: 1) національні стандарти
інших держав щодо забезпечення
безпечності продукції, гармонізовані з
відповідними європейськими та
міжнародними стандартами; 2)
регіональні стандарти щодо
забезпечення безпечності продукції
відповідно до міжнародних договорів
України; 3) стандарти України щодо
забезпечення безпечності продукції,
крім визначених частиною третьою цієї
статті; 4) кодекси усталеної практики із
забезпечення безпечності продукції у
відповідних галузях; 5) досягнення
науки і техніки у сфері безпечності
продукції; 6) очікування споживачів
(користувачів) щодо безпечності
продукції за звичайних або
обґрунтовано передбачуваних умов її
використання (у тому числі щодо строку
служби та за необхідності введення в
експлуатацію вимог стосовно
встановлення і технічного
обслуговування).

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 серпня 2008 року
№717 затверджено Технічний регламент
мийних засобів (далі - Технічний
регламент), який визначає основні
вимоги до мийних засобів та
поверхнево-активних речовин, що
входять до їх складу.

Так, Пунктом 5 Технічного регламенту
встановлено, що основними вимогами до
мийного засобу, використання якого
може завдати шкоди навколишньому
природному середовищу та здоров'ю
споживача, є: здатність до первинного і
повного біологічного розкладу
поверхнево-активних речовин, що
входять до його складу; його
обов'язкове маркування.

Відповідно до пункту 6 Технічного
регламенту рівень здатності до повного
біологічного розкладу
поверхнево-активних речовин, що
входять до складу мийного засобу,
повинен становити не менш як 60 (за
двоокисом вуглецю) або 70 відсотків (за
загальним органічним вуглецем).
Випробування на визначення здатності
до повного біологічного розкладу
проводяться згідно з методами,
визначеними національними
стандартами.

Водночас, судом першої інстанції було
вірно встановлено, що наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 12 березня 2009 року № 109 «Про
затвердження Переліку національних
стандартів, які в разі добровільного
застосування є доказом відповідності
продукції вимогам Технічного
регламенту мийних засобів»
затверджено Перелік національних
стандартів, які в разі добровільного
застосування є доказом відповідності
продукції вимогам Технічного
регламенту мийних засобів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 серпня 2008 року
№ 717 «Про затвердження Технічного
регламенту мийних засобів», серед яких
відсутній національний стандарт для
визначення здатності до повного
біологічного розкладу
поверхнево-активної речовини.

Разом з тим, наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 11 жовтня 2013 року № 1228 «Про
затвердження Переліку національних
стандартів щодо визначення методів
проведення випробування мийних
засобів на відповідність вимогам
Технічного регламенту мийних засобів»
затверджено Перелік національних
стандартів щодо визначення методів
проведення випробування мийних
засобів на відповідність вимогам
Технічного регламенту мийних засобів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.08.2008 № 717.

Проте, згідно пункту 4 зазначеного
наказу, останній набирає чинності
одночасно з набранням чинності
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.08.2013 № 632 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України».

Відповідно ж до пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 №
632 «Про внесення змін до деяких
постанов Кабінету Міністрів України»
ця постанова набирає чинності через
шість місяців з дня опублікування.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 28.08.2013 № 632 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України» була опублікована у
Офіційному віснику України 17 вересня
2013 року (№ 69, ст. 2533).

Отже, постанова Кабінету Міністрів
України від 28.08.2013 № 632 «Про внесення
змін до деяких постанов Кабінету
Міністрів України» та наказ
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 11 жовтня 2013 року №
1228 «Про затвердження Переліку
національних стандартів щодо
визначення методів проведення
випробування мийних засобів на
відповідність вимогам Технічного
регламенту мийних засобів» набрали
чинності 18 березня 2014 року.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідно до листа ДП
«Сертифікаційний центр продукції та
послуг» №57 від 26.11.2013 р. на теперішній
час немає національних стандартів, які
установлюють методи випробувань щодо
визначення здатності до повного
біологічного розкладання ПАР, які
входять до складу мийних засобів.

За таких обставин, позивач був
позбавлений можливості надати
відповідні докази відповідачу щодо
здатності до повного біологічного
розкладу поверхнево-активних речовин
мийних засобів: (1) засіб для чищення
підлоги ТМ «Glorix» Лимонна енергія, 1000
мл.; (2) засіб для чищення ТМ «Glorix» Спрей,
750 мл.; (3) засіб для чищення «Glorix»
Лимонна енергія, 750 мл.

Окрім того, з матеріалів справи також
вбачається, що відповідачем не було
доведено, що рівень здатності до
повного біологічного розкладу
поверхнево-активних речовин, які
входять до складу виготовлених
позивачем мийних засобів становить
менш як 60 (за двоокисом вуглецю) або 70
відсотків (за загальним органічним
вуглецем).

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на встановлене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність
прийнятих відповідачем рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 05.11.2013 року №00058 та
постанови про накладення штрафних
санкцій від 05.11.2013 року №000091.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів у місті Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.