Справа № 2а-6564/10/2270/18
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/18493/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті
Хмельницькому

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року

у справі № 2-а-6564/10/2270/18

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
місті Хмельницькому

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Хмельницькому (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0/4861 від 01 липня 2010 року, №
/1/5918 від 27 серпня 2010 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому № /0/4861 від 01 липня
2010 року, № /1/5918 від 27 серпня 2010
року.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м.
Хмельницькому, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1, посилаючись на
те, що постанова Хмельницького
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року та ухвала
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року є законними та обґрунтованими,
а положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Хмельницькому провела
документальну планову виїзну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за
період з 01 квітня 2007 року по 31 березня
2010 року, за результатами якої був
складений акт від 24 червня 2010 року
5909/17-1/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги пунктів
1.2, 1.15 статті 1, підпункту 4.2.6 пункту 4.2
статті 4, підпунктів 8.1.2, 8.1.2 пункту 8.1
статті 8, статті 12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого податку суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 недонараховано податок з
доходів фізичних від продажу рухомого
майна у загальній сумі 608005,65 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що у період з 01 квітня 2007 року по 31
березня 2010 року за посередництвом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 було
проведено 95 операцій з продажу
автомобілів фізичними особами -
громадянами, що підтверджується
довідками-рахунками для проведення
державної реєстрації транспортних
засобів в органах МРЕВ, передбачені
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів.
Напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 04 вересня 1998 року
№ 1388, які видавались на підставі
типових договорів, укладених між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(сторона-2) та громадянами (сторона-1),
предметом яких є те, що сторона-2
зобов'язується за дорученням сторони-1
здійснити в інтересах та за рахунок
останнього пошук покупця на
автомобіль, а також виписати
довідку-рахунок, винагорода сторони-2
за надану стороні-1 послугу становить
100,00 грн.

Також, в акті перевірки було вказано,
що: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у
період з 01 квітня 2007 року по 31 березня
2010 року здійснювала діяльність на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності шляхом сплати
єдиного податку; здійснювала такий вид
діяльності як посередництво в торгівлі
автомобілями (50.10.3); для здійснення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 отримано в
ВДАІ УМВС України бланки суворого
обліку, а саме - довідки-рахунки;
перевіркою правильності визначення
обсягу виручки, відображеного в звітах
суб'єкта малого підприємництва, з
даними про суми обсягу виручки,
встановленими в ході перевірки,
розбіжностей не встановлено.

При цьому, в акті перевірки було
вказано, що за період, який перевірявся,
громадянами, які здійснювали продаж
рухомого майна за участю фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, самостійно
сплачено податок з доходів фізичних
осіб в сумі 142,50 грн. (95 автомобілів * 10,00
грн.(вартість продажу згідно
довідки-рахунку) * 15%), тоді як експертні
оцінки, проведені перед реєстрацією
автомобілів в органах МРЕВ, визначили
ціни на реалізовані транспортні
засоби, які значно вищі від цін,
зазначених в договорах та
довідках-рахунках.

01 липня 2010 року ДПІ у м. Хмельницькому
на підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/4861, яким
згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті
4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 податкове
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у сумі 1824016,95 грн.,
у тому числі: 608005,65 - за основним
платежем, 1216011,30 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скаргу було
залишено без задоволення, а податковим
органом було прийняте податкове
повідомлення-рішення № /1/5918 від 27
серпня 2010 року на аналогічну суму
нарахувань.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач не мав
статусу податкового агента, оскільки
надавав послуги з пошуку покупця на
автомобіль, а також виписував
довідку-рахунок, проте кошти від
покупців автомобілів не отримував, а
тому не повинен був сплачувати податок
з доходів фізичних осіб за продавців,
які отримували дохід безпосередньо від
покупців цих автомобілів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Абзацом 1 пункту 1.2 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що дохід - це
сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) дохід з джерелом його
походження з України - це будь-який
дохід, одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
продажу нерухомого майна,
розташованого на території України.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

За приписами підпункту 4.2.6 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включається частина доходів від
операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 11 - 12 цього Закону.

Стаття 12 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) визначає порядок
оподаткування операцій з продажу або
обміну об'єкта рухомого майна.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) дохід платника податку
від продажу об'єкта рухомого майна
протягом звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, крім
випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3
цієї статті.

Разом з цим, на відміну від визначеного
підпунктом 11.1.3 пункту 11.1 статті 1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) порядку оподаткування
операцій з продажу нерухомості,
вказаний Закон не містить вимог щодо
визначення бази оподаткування під час
продажу рухомого майна не нижче
оціночної вартості такого майна.

Згідно з пунктом 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої
особисто, і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, оцінку його
вартості, яка провадиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку у порядку, встановленому
МВС, Мін'юстом, Держпромполітики,
Держмитслужбою та Фондом державного
майна і має відповідні документи,
відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, відомості ВДАІ про
оцінку транспортного засобу є лише
підтвердженням певної оціночної
вартості того чи іншого транспортного
засобу з метою виконання цим органом
покладених на нього завдань по
здійсненню контролю за внесенням
обов'язкових платежів власниками
транспортних засобів при проведенні їх
державної реєстрації (перереєстрації),
державного технічного огляду і зняття
з обліку, проте не є доказом придбання
чи відчуження такого транспортного
засобу його власником саме за ціною,
визначеною спеціалістом для
проведення державної реєстрації.

Крім іншого, за приписами підпункту 8.1.1
пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковим
агентом є особа, яка нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

З огляду на те, що позивач не
нараховував (не виплачував)
оподатковуваний дохід на користь
платників податку - продавців, кошти
від продажу автомобілів не надходили
від покупців на рахунок позивача,
фізичні особи, які здійснювали продав
автомобілів, самостійно сплачували
податок з доходів фізичних осіб, що
знайшло своє відображення у акті
перевірки, суди попередніх інстанцій
дійшли правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що визначення податковим органом
позивачу подового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на доходи фізичних
осіб згідно оспорюваного податкового
повідомлення-рішення є неправомірним.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Хмельницькому підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвала Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Хмельницькому
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна