Справа № 810/2608/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2014 року 810/2608/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом суб'єкта
господарської діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної
податкової інспекції у місті
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області

про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
суб'єкта господарської
діяльності-фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до
Державної податкової інспекції у
місті Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області (надалі
- відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 30
січня 2014 року №.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 23.05.2014
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 23 червня 2014 року,
сторони, про розгляд справи
повідомлені належним чином, не
з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання від 23.06.2014 № 10480/14
про проведення судового розгляду
справи за відсутності представника
позивача у письмовому проваджені.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. В матеріалах справи міститься
розписка з підписом уповноваженої
особи про повідомлення дати та часу
проведення засідання, яке призначене
на 23.06.2014р. Заперечень, пояснень або
клопотань суду відповідач не надав.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд ухвалив
проводити розгляд справи за
відсутності представників сторін та у
порядку письмового провадження.

В позовній заяві позивач спростовує
висновки Акта перевірки від 15.01.2014. за
№8/1700/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), в
якому відповідачем було встановлено
завищення податкового кредиту суми
податку на додану вартість (далі - ПДВ)
за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012., у зв?язку
з чим, позивач вважає податкове
повідомлення-рішення, прийняте на
підставі висновків Акта перевірки,
протиправним та просить його
скасувати. Загальна сума нарахованої
заборгованості за результатами
перевірки складає 38647,00 грн.

До складеного Акту перевірки позивачем
було подано заперечення до ДПІ у місті
Славутичі ГУ Міндоходів у Київській
області та скарга, яка була розглянута
Головним управлінням Міндоходів у
Київській області. За результатами
розгляду,- у задоволені скарги
позивачеві було відмовлено. В
результаті чого, позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду.

Дослідивши обставини справи, суд
встановив наступне.

На підставі Акта перевірки від 15.01.2014.
за №81700/НОМЕР_1 (далі Акта перевірки),
встановлено віднесення до
податкового кредиту суми, в результаті
загальна сума нарахованого за
результатами перевірки податку на
додану вартість складає 38647,00 грн.

Зі змісту Акту перевірки встановлено
формування позивачем податкового
кредиту без підтвердження даних обліку
суб'єкта господарювання з контрагентам
ТОВ «ВіДі Авеню». Так, з акта перевірки
слідує, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 не може включати суми податку
на додану вартість у розмірі 38647,00 грн.,
у зв'язку з відсутністю доходів,
отриманих у межах господарської
діяльності, пов'язаної з
автоперевезенням, в результаті чого,
доходи від використання автомобіля
були отримані не прямо, а шляхом
продажу продукції, яка перевозилась і в
ціну цієї продукції були включені
витрати на перевезення. Разом з цим, в
Акті перевірки не зазначено про
наявність документів, які
підтверджують взяття на облік засобів
автомобіля, а саме: картку обліку руху
основних засобів; інвентарної картки
обліку основних засобів; наказу про
прийняття автомобіля і закріплення
його за водієм.

Однак в судове засідання, документів,
які б підтверджували достовірність
висновків, викладених в Акті перевірки
відповідач не подав. Окрім того з
матеріалів справи слідує, що
господарські операції за наслідками
яких позивач формував податковий
кредит у підзвітному періоді є
операціями з доставки товару
продавцем (ФОП ОСОБА_1), продажу та
витрат пов'язаних з перевезенням
товару. Таким чином, висновки
податкового органу ґрунтуються на
припущеннях та не мають законодавчої
бази.

Ці обставини відповідачем не були
враховані при оформлені висновків Акта
перевірки, а тому зазначені висновки не
можуть бути прийняті судом як
достовірні та такі, які базуються на
всебічному та об?єктивному дослідженні
суб?єктом владних повноважень всіх
обставин та документів.

В той же час з матеріалів справи не
слідує, що відповідач виявив
недостовірність відомостей
фінансово-госпорських документів, які
опосередковували господарські
операції між позивачем та контрагентам
ТОВ «ВіДі Авеню», як і не слідує, що
відповідач вчиняв будь-які дії по
виявленню наявності придбаного
позивачем у контрагента автомобіля чи
його руху від позивача до третіх осіб.

Також, відповідачем не обґрунтована
позиція, що зазначена в Акті перевірки
щодо належності майна фізичної особи, а
саме використання автомобіля Boxer Fourgon
335L3HDEi 6 MT 120 л.с. в здійснені
господарської діяльності, в результаті
чого такі висновки суперечать статті
325 ЦКУ.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
що оскаржуване позивачем податкове
повідомлення - рішення було винесено
відповідачем у зв?язку з висновками,
які не підтверджуються належними та
достатніми доказами, та є за своїм
змістом судженнями відповідача, а не
об?єктивними відомостями.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Уповноважений представник відповідача
заперечень проти позову не надав, свою
правову позицію щодо
адміністративного позову не висловив.

Відсутність належних доказів, які б
вказували на порушення податкового
законодавства, що має наслідком
безумовне та чітко визначене
застосування відповідних санкцій
податкового законодавства, та за умов
застосування презумпції правомірності
рішень платника податку, передбаченого
п.4.1.4. п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу
України, приводить суд до висновку про
задоволення позову та скасування
оскаржуваного податкового
повідомленя - рішеня.

Відповідно до п.14.1.181 статті 181
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема і з придбання
товарів.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Відповідно до статті 325
Цивільного кодексу України суб'єктами
права приватної власності є фізичні та
юридичні особи; фізичні та юридичні
особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати: склад, кількість
та вартість майна, яке може бути у
власності фізичних та юридичних осіб,
не є обмеженими.

Відповідно до судової практики та
аргументів, наведених в даному
адміністративному позові, - існує
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 26.04.2012 року у справі
К-57423/09-С, згідно тексту прийнятої
ухвали,- оскільки позивач є власником
вищезазначеного транспортного засобу,
використовує його у підприємницькій
діяльності, в оподаткованих операціях,
має право на включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість
по вказаному транспортному засобу.

Разом з цим, відповідно до
судової практики, доцільно підкреслити
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013 року
у справі № 2а/2570/622/12, в якій зазначено,
що придбані автомобілі
використовуються позивачем у межах
його господарської діяльності, а отже
формування податкового кредиту
позивачем є правомірним.

Таким чином, позивачем були надані всі
необхідні для перевірки документи, а
матеріалами справи не підтверджується
безтоварність господарських операцій
з контрагентом ТОВ «ВіДі Авеню», що
підтверджується податковими
накладними, карткою обліку руху
основних засобів; наказом про
прийняття автомобіля і закріплення
його за водієм; інвентарною карткою
обліку основних засобів;
товарно-трансопортними накладними;
податковими накладними; дорожніми
листами. За таких умов суд не може
виключити дійсність проведення
позивачем господарських операцій,
оскільки право позивача на формування
податкового кредиту підтверджено
позивачем первинними бухгалтерськими
документами.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). З огляду на викладене,
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 4 767,84 грн.
підлягають відшкодуванню позивачу з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 30.01.2014
№№, прийняте Державної
податкової інспекції у місті
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта
господарської діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

витрати, пов`язані зі сплатою судового
збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
гривні 70 (вісімдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.