Справа № 254/3452/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/38301/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Будьоннівського районного
суду м.Донецька від 10 червня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської
районної у м.Донецьку ради про визнання
дій відповідача протиправними,
стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся із позовною заявою до
Управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської
районної у м.Донецьку ради (далі -
Управління) про визнання дій
відповідача щодо неналежної виплати
допомоги на оздоровлення за період з 01
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року
неправомірними, зобов'язання
Управління здійснити нарахування та
виплату недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік та
2012 рік та стягнути моральну шкоду 200000
грн. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначав, що є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, інвалідом 1 групи; вважає
відмову відповідача у виплаті
одноразової компенсації відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірною та такою, що
порушує його право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення.

Постановою Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 10 червня 2013 року,
залишеною без змін постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позовних вимог щодо
зобов'язання Управління здійснити
нарахування та виплату недоплаченої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за 2012 рік.

В касаційній скарзі, що надійшла до
Вищого адміністративного суду України,
позивач, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу апеляційної інстанції та
прийняти нове судове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.
Судами попередніх
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4
належить до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС,
та є інвалідом 1 групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Будьоннівської
районної у м. Донецьку ради, має право
на пільги, передбачені Законом України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи».
У квітні 2013
року позивач звернувся до Управління
із заявою про виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2012 рік у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат згідно ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Управління
листом від 02 квітня 2013 року №01-15/1156
повідомило позивача про нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року
№562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 120 грн.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України. Згідно ч.1
ст. 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено виплату
щорічної допомоги на оздоровлення
інвалідам І і ІІ групи у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет на 2012 рік»
встановлено, що у 2012 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., №13, ст.178 із наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи - інвалідам I і II групи,
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення - 120 грн.

Вищезазначені положення «Про
Державний бюджет на 2012 рік», прийнятого
пізніше ніж Закон № 796-ХІІ,
неконституційними не визнавалися,
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є чинними.

За вказаними обставинами
колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
про правомірність нарахування
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі, встановленому
пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет на 2012
рік» та постанови Кабінету Міністрів
України від 12 липня 2005 року № 562, з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року.

Водночас щодо вимог про нарахування та
виплати недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік, які
були залишені без розгляду ухвалою
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 10 червня 2013 року, а ухвалою
апеляційного суду направлені на
продовження розгляду, то вказані
вимоги в апеляційному порядку згідно
оскаржуваного рішення переглянуті не
були та не є предметом касаційного
оскарження відповідно до вимог
касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків суду
апеляційної інстанції не спростовують
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення. Постанову
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 10 червня 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець