Справа № 816/1017/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.Справа № 816/1017/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014р. по
справі № 816/1017/14

за позовом Виробничо -
комерційного підприємства "Ватра"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Виробничо - комерційне
підприємство "Ватра", звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ) про визнання
нечинним податкового повідомлення -
рішення №/213 від 17.02.2013 року, яким
йому визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 84 540,28
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 42 270, 14 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014р.
адміністративний позов задоволено.
Податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ № /213 від
17.02.2014 року визнано протиправним та
скасовано. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь Виробничо -
комерційного підприємства "Ватра"
витрати зі сплати судового збору у сумі
255 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права, а також на доводи та
обґрунтування, викладені в апеляційній
скарзі.

Від позивача надійшла телефонограма, в
якій він просить справу розглянути без
його участі.

Сторони по справі у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено в суді
апеляційної інстанції, що Виробничо -
комерційне підприємство «Ватра»
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Комсомольської
міської ради 01.08.1996 року та перебуває на
обліку у Кременчуцькій ОДПІ
(Комсомольське відділення). Позивач
зареєстрований платником податку на
додану вартість з 06.08.1996 року за №698,
на даний час свідоцтво про реєстрацію
платника ПДВ №23522210 від 04.07.2004 року.

Відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ВКП
«Варта» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ
«Будконструкція -2012», ТОВ «Размус», ТОВ
«Атріум Сервіс Плюс» за період з
01.03.2012 року по 31.10.2013 року.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.п.198.1, 198.3, 198.6
ст.198. п.п. 201.1,п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
загальній сумі 87 041,11 грн.

За результатами вказаної перевірки
Кременчуцькою ОДПІ складено акт
№169/16-03-022-12/24392915 від 21.01.2014 року, на
підставі якого винесено податкове
повідомлення-рішення №/213 від
17.02.2013 року, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 84 540,28 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 42 270, 14 грн.

Не погоджуючись із вказаним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
неправомірності та необґрунтованості
прийнятого відповідачем податкового
повідомлення-рішення №/213 від
17.02.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Як свідчать письмові докази, доводи
відповідача щодо порушення ВКП
«Варта» податкового законодавства
базуються на висновках актів перевірок
контрагентів позивача ТОВ «Размус»
№954/26-55-22-03/37505988 від 30.08.2013 року та ТОВ
«Будконструкція-2012» №746/26-55-07/38239950 від
09.08.2013 року про неможливість проведення
зустрічної звірки, яким встановлена
нереальність здійснення господарських
операцій. Приймаючи оскаржуване
рішення, відповідач посилався як на
правову підставу його винесення
встановлені у Акті перевірки порушення
позивачем п.п.198.1,198.3,198.6 ст.198., п.п. 201.1,
201.6 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану в загальній сумі
87 041,11 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, укладених платником податку
договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є
визначальною для визначення
податкових зобов'язань та виникнення
права на податковий кредит та витрат;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та витрати.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

За приписами п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
настають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
економічному змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах,
а не лише оформлення відповідних
документів або рух грошових коштів на
рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
визначено правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні.

Так, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
цей Закон поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності, які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 вказаного
закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, право на віднесення сум податку
до податкового кредиту виникає у разі
реального здійснення операцій,
підтверджених первинними документами,
складеними відповідно до вимог чинного
законодавства.

Висновки податкового органу щодо
неможливості здійснення спірних
господарських операцій та здійсненням
позивачем останніх з метою штучного
формування податкового кредиту,
колегія суддів вважає необґрунтованим,
оскільки дана обставина
спростовується наступними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що між
ВКП «Ватра» (Покупець) та ТОВ
«Будконструкція- 2012» (Продавець )
укладено договір поставки №38 від 04.03.2013
року, за умовами якого Покупець
зобов'язується оплатити Товар на
умовах, визначених цим Договором, а
Продавець зобов'язується передати
Товар у власність Покупця, який
зобов'язується його прийняти. Поставка
товару зі складу Продавця здійснюється
силами за рахунок Продавця.

Між тими ж сторонами укладено договір
на виконання робіт, надання послуг №17
від 01.02.2013 року, за умовами якого
Замовник (позивач) доручає, а
Виконавець (ТОВ «Будконструкція-2012»)
приймає на себе обов'язки по ремонту та
випробуванню обладнання, що належить
Замовнику, згідно специфікацій, які є
невідокремленими частинами даного
Договору, на умовах та в терміни,
передбачені даним Договором.

Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Размус» укладено договір №37
купівлі-продажу від 01.04.2013 року, за
умовами якого Покупець зобов'язується
оплатити Товар на умовах, визначених
цим Договором, а Продавець
зобов'язується передати Товар у
власність Покупця, який зобов'язується
прийняти його. Доставка Товару зі
складу Продавця здійснюється силами та
рахунок Продавця.

Між ТОВ «Атріум сервіс плюс»
(Продавець) та ВКП «Ватра» укладено
договір поставки №4 від 10.01.2013 року, за
умовами якого Покупець зобов'язується
оплатити товар на умовах, визначених
цим Договором, а Продавець
зобов'язується передати товар у
власність Покупця, який зобов'язується
прийняти його. Доставка Товару зі
складу Продавця здійснюється силами та
рахунок Продавця.

На виконання умов вищевказаних
договорів позивачем надано податкові
накладні, рахунки - фактури, видаткові
накладні, товарно - транспортні
накладні, згідно яких придбано за
вищевказаними договорами
трансформатори, комплекти адаптації
для осередку, контактні затискачі,
панелі, олива трансформаторна, послуги
щодо випробування силового
трансформатора. Також надано акти
приймання робіт (наданих послуг),
підписані сторонами без заперечень.
Оплата господарських операцій
підтверджується наданими позивачем
банківськими виписками про рух коштів
на рахунках, отримання товару
посадовими особами позивача
підтверджено довіреностями.

Окрім того, позивачем придбані товари
реалізовано суб'єктам господарювання
за відповідними договорами та було
надано замовникам послуги, що
підтверджується договорами,
податковими накладними, актами
приймання виконаних робіт, рахунками -
фактурами, видатковими накладними,
товарно - транспортними накладними
та банківськими виписками про рух
коштів на рахунках позивача.

Отже, з наданих позивачем первинних
документів вбачається, що діяльність
позивача відповідає умовам договору,
свідчить про наявність господарської
мети при здійсненні господарських
операцій з метою отримання прибутку.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні відповідають вимогам ст.201
Податкового кодексу України, наказу
Державної податкової адміністрації
від 01.11.2011р. №1379, тобто підстави вважати
зазначені податкові документи
недійсними відсутні.

Факт реєстрації контрагенту позивача
платником податку на додану вартість, а
також той факт, що вказані підприємства
на момент складання на адресу позивача
податкових накладних були
зареєстровані органами державної
податкової служби у встановленому
законодавством порядку в якості
платника податку на додану вартість, в
акті перевірки, та матеріалами справи
не спростовується.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачем не
доведено факт порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України при
формуванні податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ
«Будконструкція -2012», ТОВ «Размус», ТОВ
«Атріум Сервіс Плюс».

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на висновки актів перевірок
контрагентів позивача ТОВ «Размус»
№954/26-55-22-03/37505988 від 30.08.2013 року та ТОВ
«Будконструкція-2012» №746/26-55-07/38239950 від
09.08.2013 року про неможливість проведення
зустрічної звірки, як на підставу
висновків про порушення позивачем
вимог податкового законодавства при
формуванні податкового кредиту та
витрат, колегія суддів відхиляє та
вважає необґрунтованим, з огляду на
таке.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою вважати неправомірним
формування податкового кредиту
позивачем, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо його
формування та має документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Отже, сама по собі несплата податку
контрагентами позивача (у тому числі в
разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції чи порушення правил ведення
господарської діяльності контрагентів
відповідача не впливають на податковий
кредит та витрати позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
позивачем надані всі належні первинні
документи, що підтверджують реальність
та факт придбання товарів, які
призначені для використання у
господарській діяльності ВКП «Варта».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про реальність здійснення
господарських операцій між ВКП «Варта»
та ТОВ «Будконструкція -2012», ТОВ
«Размус», ТОВ «Атріум Сервіс Плюс»,
тому позивачем правомірно сформовано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у відповідних спірних
періодах.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено обов'язок
відповідача щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, колегія суддів вважає,
що відповідачем не доведено
правомірності податкового
повідомлення-рішення №/213 від
17.02.2013.

З урахуванням викладеного,
переглянувши постанову суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів підтверджує, що
при її прийнятті суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014р. по
справі № 816/1017/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Рєзнікова С.С. Старостін В.В.