Справа № 826/10897/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/22369/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року

у справі № 826/10898/13-а

за позовом Головного управління
Міндоходів у Київській області

до Державної фінансової
інспекції в Київській області

третя особа Васильківська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області

про визнання
неправомірними дій та скасування
довідки

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Головне управління
Міндоходів у Київській області
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Київській області, третя
особа - Васильківська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області, про скасування
довідок Державної фінансової
інспекції в Київській області щодо
бюджетного правопорушення від 13.05.2013,
визнати неправомірними дій посадових
осіб Державної фінансової інспекції в
Київській області по встановленню
порушень Васильківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби (на даний час -
Васильківська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Київській
області) при здійсненні видатків на
оплату праці ОСОБА_2 в сумі 21 854,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.10.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.04.2014, у
позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій,
Васильківська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - Васильківська ОДПІ)
оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про задоволення
позову.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що оспорювані довідки
від 13.05.2013 складено відповідачем не за
формою та не у строки, передбачені
чинним законодавством України.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, Державною фінансовою
інспекцією України відповідно до
плану контрольно-ревізійної роботи на
ІV квартал 2012 року проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби за
період 01.01.2010 по 01.01.2013, за результатами
якої складено акт ревізії від 25.03.2013
№16-31/59.

Під час ревізії було встановлено
порушення податковим органом
бюджетного законодавства, а саме:
погашення не бюджетної заборгованості
в сумі 19,95 тис. грн. та включення
недостовірних даних до звітів про
виконання загального фонду кошторису
установи.

Крім того, 13.05.2013 відповідачем було
складено довідки щодо бюджетних
правопорушень.

На підставі акту ревізії начальником
Державної фінансової інспекції в
Київській області у зв'язку з фактичним
залишком не усунутих порушень було
прийнято розпорядження від 21.06.2013 №92
про зупинення операцій з бюджетними
коштами на рахунках Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби та направлено до
Головного управління Міндоходів у
Київській області пропозицію щодо
зменшення бюджетних асигнувань від
21.06.2013 №10-25-14-14/5488 на суму 19,95 тис. грн.

Також судами попередніх інстанцій
установлено, що на підставі факту
нецільового використання бюджетних
коштів контролюючим органом -
Державною фінансовою інспекцією в
Київській області на адресу Головного
управління Міндоходів у Київській
області було направлено вимогу про
усунення порушень від 29.04.2013 №16-16/719, яка
позивачем у визначеному законом
порядку не оскаржувалась та була
чинною на момент розгляду цієї справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оспорювані довідки
від 13.05.2013 не породжують жодних
правових наслідків чи обов'язків та не
мають ознак рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії),
оскарження яких здійснюється за
нормами КАС України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку
зменшення бюджетних асигнувань
розпорядникам бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.03.2011 N 255 (далі -
Порядок №255), підставою для зменшення
бюджетних асигнувань є протокол про
порушення бюджетного законодавства
або акт ревізії, в якому зафіксовано
факт вчинення розпорядником бюджетних
коштів у поточному чи минулих роках
одного з порушень бюджетного
законодавства. Такий протокол або акт
складається органом, уповноваженим
здійснювати контроль за дотриманням
бюджетного законодавства (далі -
контролюючий орган).

Згідно з пунктом 3 Порядку №255 рішення
про зменшення бюджетних асигнувань
головному розпоряднику коштів
державного бюджету приймає Міністр
фінансів, головному розпоряднику
коштів місцевого бюджету - керівник
місцевого фінансового органу,
розпоряднику бюджетних коштів нижчого
рівня - головний розпорядник коштів
відповідного бюджету.

Відповідно до положень пунктів 4, 5
цього Порядку №255 одночасно з поданням
зазначених документів керівник
контролюючого органу приймає в
установленому законодавством порядку
рішення про зупинення операцій з
бюджетними коштами розпорядника
бюджетних коштів, який вчинив
порушення бюджетного законодавства.

Міністр фінансів (керівник місцевого
фінансового органу, головний
розпорядник коштів відповідного
бюджету) протягом п'яти робочих днів
після надходження документів,
передбачених пунктом 4 цього Порядку,
приймає рішення про зменшення
бюджетних асигнувань у поточному
бюджетному періоді розпоряднику
бюджетних коштів, який вчинив
порушення бюджетного законодавства
(далі - рішення про зменшення бюджетних
асигнувань).

Згідно з пунктом 1 Порядку складання та
передачі за належністю довідки про
порушення бюджетного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.03.2004 N 238 (далі -
Порядок №238), у чинній на час виникнення
спору редакції, довідка про порушення
бюджетного законодавства (далі -
довідка) - документ про порушення
учасниками бюджетного процесу
бюджетного законодавства, в якому
зазначаються факти порушення
бюджетного законодавства
розпорядниками бюджетних коштів;
здійснення видатків бюджету чи надання
кредитів з бюджету без встановлених
бюджетних призначень або з їх
перевищенням всупереч Бюджетному
кодексу України чи закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік; здійснення видатків
на утримання бюджетної установи
одночасно з різних бюджетів всупереч
Бюджетному кодексу України чи закону
про Державний бюджет України на
відповідний рік, документально
засвідчені в акті ревізії, та інші
реквізити, передбачені цим Порядком.

Пунктом 3 Порядку №238 передбачено, що
протягом десяти робочих днів з дати
реєстрації акта ревізії, а в разі
наявності заперечень (зауважень) до
акта ревізії - з дати подання
письмового висновку щодо таких
заперечень (зауважень) довідка разом із
копією акта ревізії передаються
контролюючим органом до Міністерства
фінансів України (місцевого
фінансового органу, головного
розпорядника коштів відповідного
бюджету, головного розпорядника коштів
відповідного бюджету).

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» органу державного
фінансового контролю надається право
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 КАС.

За змістом частини першої статті 13
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» (далі - Закон №
2939-XII) дії або бездіяльність службових
осіб державної контрольно-ревізійної
служби можуть бути оскаржені в
судовому або адміністративному
порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає
оскарження дій службової особи, які
пов'язані з порушенням порядку
проведення перевірки (ревізії),
наприклад із порушенням трудового
розпорядку такою особою під час
проведення ревізії; дій, які полягають
у перевищенні повноважень службовою
особою щодо обмеження прав у
можливості ознайомлення з
результатами контрольного заходу,
(ревізії); дій щодо проведення ревізії
без установлених законом підстав
та/або з порушенням чинного
законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до
акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
відповідно до пункту 3 Порядку
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), заперечення,
зауваження до акта ревізії (за їх
наявності) та висновки на них є
невід'ємною частиною акта. Це свідчить
про те, що дії, пов'язані з включенням до
акта висновків, є обов'язковими, тоді як
самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу про нікчемність окремих угод є
висновками тільки контролюючого
органу, зазначення яких в акті
перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Отже, предметом оскарження відповідно
до статті 13 Закону № 2939-XII є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що акт перевірки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
10.09.2013 №21-237а13.

Згідно з частиною першою статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Ураховуючи викладені норми прав та
правову позицію Верховного Суду
України, суд касаційної інстанції
вважає правильним висновок судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позову в частині скасування довідок
щодо порушення бюджетного
законодавства від 13.05.2013, оскільки вони
лише є носієм доказової інформації про
виявлені контролюючим органом
порушення та містять висновки про
порушення Васильківською ОДПІ
положень бюджетного законодавства. У
той же час, указані довідки не
створюють для позивача та третьої
особи у цій справі жодних обов'язків та
не порушують їхніх прав, тобто не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні положень статті 17 КАС
України. Тоді як такими актами за
результатами проведеної перевірки
можуть бути рішення про зупинення
операцій з бюджетними коштами, про
зменшення бюджетних асигнувань,
припис.

Отже, ураховуючи викладену позицію
Верховного Суду України, оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо складання довідок, викладення у
них висновків перевірки щодо порушення
бюджетного законодавства, може бути
надана судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі акта перевірки, а у цьому
випадку довідки щодо бюджетного
правопорушення.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.