Справа № 2а-3996/10/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/9991/20880/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2010

у справі № 2а-3996/10/2070

за позовом Борівського комунального
підприємства теплових мереж

до Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області

про визнання
неправомірними дій та скасування
рішення

ВСТАНОВИВ:

Борівське комунальне підприємство
теплових мереж (далі по тексту -
позивач, Борівське КП теплових мереж)
звернулось до суду з позовом до
Ізюмської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області (далі по тексту - відповідач,
Ізюмська ОДПІ Харківської області) про
визнання неправомірними дії
відповідача та скасувати податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафних санкцій по податку на додану
вартість від 19.03.2009 №/0 на суму 9263,01
грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010
адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2010
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.05.2010
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення про застосування
штрафних санкцій по податку на додану
вартість від 19.03.2009 №/0 на суму 9263,01
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
була проведена перевірка карток
особових рахунків позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по своєчасності сплати
узгоджених податкових зобов'язань по
податку на додану вартість за період з
03.03.2008 по 18.03.2009, за результатами якої
складено акт №8/1520/32468926 від 19.03.2009.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
відповідачем встановлено порушення пп.
5.31 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 21.12.2000
№2181-ІІІ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» (далі по тексту - Закон
№2181-ІІІ), а саме: порушення граничних
термінів сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість (далі по тексту - ПДВ) в
сумі 18526,01 грн.

На підставі висновків акту перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
19.03.2009, яким позивачу нараховані
штрафні санкції на підставі пп. 17.1.7 п.
17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ у розмірі 9263,01
грн.

За результатом розгляду справи, судами
було встановлено, що своєчасно
сплачені позивачем кошти з податку на
додану вартість по деклараціям були
зараховані відповідачем на погашення
попереднього податкового боргу
позивача, що стало підставою для
нарахування штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату ПДВ та прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

За змістом пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
№2181-III платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
цього Закону для подання податкової
декларації.

Згідно п. 7.7 ст. 7 вказаного Закону
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника
податку права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III та від обов'язку
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3
ст. 5 цього ж Закону.

Відповідно до пп. 7.1.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
№2181-III, джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п. 6 ст. 7 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з пунктом
3.8 зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2
п. 16.5 ст. 16 Закону №2181-III слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом №2181-III, визначено вичерпний
перелік заходів, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п. 7.7 ст. 7 Закону, податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної
державної податкової інспекції
Харківської області відхилити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2010
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров