Справа № 872/10185/13
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Мельника В.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом порушено порядок проведення перевірки, крім того, висновки перевіряючих про нібито нікчемні правочини ТОВ «Юм Плюс» з ТОВ «Будтехнологія» не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими до перевірки первинними документами.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юм Плюс» задоволено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що висновок Відповідача щодо нікчемності укладеного між ТОВ «Юм Плюс» та ТОВ «Будтехнологія» правочину, який нібито не був спрямований на реальне настання юридичних наслідків, не підтверджено належними доказами, а навпаки, спростовується наявними у матеріалах справи первинними документами. (а.с.140-143)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська подала апеляційну скаргу, відповідно до якої, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що на податковій накладній, виписаній контрагентом Позивача не можливо ідентифікувати особу, що її підписала. Крім того зазначають, що з огляду на відсутність реальності господарської операції, такі документи не несуть навантаження первинних. Просять врахувати, що сама діяльність ТОВ «Будтехнологія» здійснювалась поза межами правового поля.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що уповноваженими особами податкового органу у період 17.02.2011 року по 04.03.2011 року проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «Юм Плюс» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Будтехнологія» за серпень 2010 року, за результатами якої було складено акт № 633/23-307/31158199 від 04.03.2011 року.

Скасування вищезазначеного повідомлення-рішення і було предметом судового позову.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юм Плюс», суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу № 61-10 від 09.07.2010 року, укладений між ТОВ «Юм Плюс» з ТОВ «Будтехнологія», відповідно до умов якого ТОВ «Юм Плюс» доручає, а ТОВ «Будтехнологія» приймає на себе виконання ремонтно-будівельних робіт офісу, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Кедріна, с. 3, відповідно до Локального кошторису, Додатку до Договірної ціни № 1.1. нечинним не визнавався, виконаний сторонами у повному обсязі. Тому суд визнав, що висновок Відповідача щодо нікчемності укладеного між ТОВ «Юм Плюс» та ТОВ «Будтехнологія» правочину, який нібито не був спрямований на реальне настання юридичних наслідків, не підтверджено належними доказами, а навпаки, спростовується наявними у матеріалах справи первинними документами

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Пунктом 1.8 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР дано визначення поняття «бюджетне відшкодування». Це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду складався із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.5.1 Закону (168/97-ВР) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Вищевказані положення Закону № 168 не ставлять у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб’єктами господарювання.

В силу пп. 7.2.4 Закону (168/97-ВР) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до ст.207 ГК України та ст.228 ЦК України є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків, причому, склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними належними засобами доказування.

Однак, висновки про нікчемність угоди між ТОВ «Юм Плюс» та ТОВ «Будтехнологія», зроблені Відповідачем лише на підставі акту перевірки цього контрагента у 2011 році. При цьому матеріали зустрічної перевірки також містять лише припущення податкового органу про те, що у підприємства відсутні виробничі потужності та трудові ресурси, при цьому Відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 71 КАС України.

В той же час Відповідачем не спростовано, що і Позивач і його контрагент зареєстровані як платники податків.

Більш того, угода, укладена між ТОВ «Юм Плюс» та ТОВ «Будтехнологія» оформлена належним чином, заперечення Відповідача з цього приводу відсутні. Даний правочин не визнаний судом недійсним та його недійсність прямо не встановлена законом, укладена угода сторонами виконана, що Відповідачем також не спростовується та підтверджується довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2010 року та податковою накладною ТОВ «Будтехнологія» № 2023108 від 31.08.2010 року, копії яких досліджувались у судовому засіданні.

За таких обставин та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, 206 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 16 червня 2014 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко