Справа № 815/2669/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2669/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Одеснафтопродукт» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №000562210 від 20.11.2013
року, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Одеснафтопродукт» (надалі по тексту -
позивач або ПАТ «Одеснафтопродукт»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або ДПІ у Приморському районі м. Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області), в
якому просило визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення №000562210 від 20.11.2013
року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що відповідачем було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
нарахування ПАТ «Одеснафтопродукт»
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту податку на додану
вартість за серпень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
26.11.2013 року № 2481/22-1/03482749, на підставі
якого відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення №000562210 від 20.11.2013
року, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у загальному розмірі 291
396,00 грн. Позивач вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
підлягає скасуванню, як таке, що не
відповідає чинному законодавству,
оскільки прийнято на підставі хибних
висновків, до яких прийшов відповідач в
ході проведення перевірки.

Представники позивач у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представники відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечували у повному
обсязі з підстав викладених у
запереченнях на позов, зокрема
зазначивши, що в ході перевірки з боку
позивача були встановлені порушення,
які знайшли відображення в акті
перевірки, що підтверджується
фактичними обставинами, а тому
оскаржуване рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що в період з 17.10.2013
року по 30.10.2013 року на підставі п.п. 78.1.8
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до
наказу про проведення документальної
перевірки від 14.10.2013 року № 935 та
направлень на перевірку від 14.10.2013 року,
виданих ДПІ у Приморському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області,
посадовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
перевірку ПАТ «Одеснафтопродукт», код
ЄДРПОУ - 03482749, з питань правомірності
формування від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту у сумі - 115 503
грн., відображених у податковій
декларації з ПДВ за серпень 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
26.11.2013 року № 2481/22-1/03482749 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ПАТ «Одеснафтопродукт», код ЄДРПОУ -
03482749 від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту податку на
додану вартість за серпень 2013 року»,
відповідно до висновку якого
перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.10 та ст. 11 розділу ХХ Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного (звітного) періоду
(р.19 декларації) в декларації з податку
на додану вартість за серпень 2013 року
на суму 115 503 грн. та заниження податку
на додану вартість за серпень 2013 року
(р. 25 декларації) на суму 175 893 грн. (а.с.
15-25 том І).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення №000562210 від 20.11.2013
року, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у загальному розмірі 291
396,00 грн. (а.с. 14 том І).

Зазначене податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
позивачем в порядку процедури
адміністративного оскарження,
передбаченої п. 56.3 ст. 56 Податкового
кодексу України, до ГУ Міндоходів в
Одеській області. 03 лютого 2014 року ГУ
Міндоходів в Одеській області винесло
рішення № 281/10/15-32-10-02-07 про результати
розгляду первинної скарги, а 09.04.2014
року Міністерство доходів і зборів
винесло рішення № 6363/6/99-99-10-01-15 про
результати розгляду повторної скарги,
якими податкове повідомлення - рішення
№000562210 від 20.11.2013 року залишено без
змін, а скарги ПАТ «Одеснафтопродукт» -
без задоволення.

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, ПАТ
«Одеснафтопродукт» оскаржило його в
судовому порядку, вимагаючи визнання
його нечинним та скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
а позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки, серед
іншого, відповідачем встановлено
порушення з боку позивача п. 201.10 ст. 201
ПК України та ст. 11 розділу ХХ ПК
України, внаслідок включення ПАТ
«Одеснафтопродукт» до складу
податкового кредиту в декларації з ПДВ
за серпень 2013 року податкових
накладних, які не зареєстровані у
Єдиному реєстрі податкових накладних,
а саме: податкові накладні від 08.08.2013
року № 41, від 15.08.2013 року № 80, від 27.08.2013
року № 160, видані постачальником ТОВ
«ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЮВЕНТА» за
отримання паливо роздавальних колонок
та комплектуючих до них на загальну
суму ПДВ у розмірі 19275,00 грн. та
податкові накладні від 01.08.2013 року № 3,
від 02.08.2013 року № 7, від 07.08.2013 року № 124,
видані постачальником TOB «НАФТОГАЗ
ТЕК» за поставку устаткування та
програмного забезпечення на загальну
суму ПДВ у розмірі 22668,99 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний
висновок відповідача є помилковим та
спростовується наступними
обставинами.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України (надалі - ПК України) податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(абз. 1). При здійсненні операцій з
постачання товарів/послуг платник
податку - продавець товарів/послуг
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну після реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних (абз. 2).

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX
Перехідних положень ПК України
встановлено, що реєстрація податкових
накладних платниками ПДВ - продавцями в
Єдиному реєстрі податкових накладних
запроваджується для платників цього
податку, у яких сума ПДВ в одній
податковій накладній становить понад
100 тисяч гривень - з 01.07.2011р.

Згідно з абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
не дає права покупцю на включення сум
ПДВ до податкового кредиту та не
звільняє продавця від обов'язку
включення суми ПДВ, вказаної в
податковій накладній, до суми
податкових зобов'язань за відповідний
звітний період.

Як пояснив представник позивача, з
метою спростування вищезазначених
фактів до первинної скарги позивачем
надавалися копії витягів з Єдиного
реєстру податкових накладних та копії
квитанцій про реєстрацію податкових
накладних від 08.08.2013 року № 41, від 15.08.2013
року № 80, від 27.08.2013 року № 160 виданих
постачальником TOB «ТОРГІВЕЛЬНА
КОМПАНІЯ «ЮВЕНТА» та податкових
накладних від 01.08.2013 року № 3, від 02.08.2013
року №7, від 07.08.2013 року № 124 виданих
постачальником TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
що підтверджується копіями зазначених
витягів та квитанцій (а.с. 38-47 том І).

Також з метою повного та всебічного
з'ясування обставин у справі, 22.05.2014
року ухвалою суду на місці, яка була
занесена до журналу судового
засідання, судом прийнято рішення про
витребування у Міністерства доходів і
зборів України інформації щодо
наявності або відсутності реєстрації
податкових накладних: № 41 від 08.08.2013
року, № 80 від 15.08.2013 року, № 160 від 27.08.2013
року, виданих постачальником ТОВ
«ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЮВЕНТА» та № 3
від 01.08.2013 року, № 7 від 02.08.2013 року, № 124
від 07.08.2013 року, виданих постачальником
TOB «НАФТОГАЗ ТЕК», у зв'язку з чим до
Міністерства доходів і зборів України
був направлений відповідний запит (а.с.
192).

На вищезазначений запит суду, від
Міндоходів надійшла письмова
відповідь (вхід. № 17934/14 від 08.07.2014 року),
з якої вбачається, що згідно з
інформацією Єдиного реєстру
податкових накладних, податкові
накладні: № 41 від 08.08.2013 року, № 80 від
15.08.2013 року, № 160 від 27.08.2013 року, видані
ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЮВЕНТА»,
прийняті органами доходів і зборів
16.08.2013 року, 23.08.2013 року та 30.08.2013 року
відповідно; № 3 від 01.08.2013 року, № 7 від
02.08.2013 року, № 124 від 07.08.2013 року, видані
TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» прийняті органами
доходів і зборів 13.08.2013 року (а.с. 199 том
ІІ).

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що твердження відповідача
про порушення ПАТ «Одеснафтопродукт»
п. 201.10 ст. 201 ПК України та ст. 11 розділу
ХХ ПК України, внаслідок включення до
складу податкового кредиту в
декларації з ПДВ за серпень 2013 року
податкових накладних, які не
зареєстровані у Єдиному реєстрі
вищезазначених податкових накладних,
виданих ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ
«ЮВЕНТА» на загальну суму ПДВ у розмірі
19275,00 грн. та TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» на
загальну суму ПДВ у розмірі 22668,99 грн. є
необґрунтованим та спростовується
встановленими вище обставинами та
доказами.

Також за результатами перевірки
встановлено, що в порушення п. 198.1, п. 198.2,
п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ПК України
позивачем неправомірно включено до
складу податкового кредиту суму ПДВ у
розмірі 85 369 грн. по постачальнику ТОВ
«НАФТОГАЗ ТЕК», оскільки перевіряючим
до перевірки не було надано достатньої
кількості первинних документів для
встановлення зв'язку між зазначеними
операціями у межах господарської
діяльності товариства.

Суд з даними висновком відповідача
також не погоджується, виходячи з
наступного.

Як встановлено за результатами
перевірки, між TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» укладено договір
на поставку устаткування та
програмного забезпечення від 15.11.2012
року №15/01-11-2012 з додатковими угодами №1
від 17.06.2013 року на загальну суму 40371,36
грн., у тому числі ПДВ 6728,56 грн., №2 від
01.08.2013 року на загальну суму 936897,43 грн., у
тому числі ПДВ 156149,57 грн. (а.с. 64-74 том І).

TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» виписані наступні
податкові накладні: від 01.08.2013 року №3
на загальну суму 45338,00 грн., у тому числі
ПДВ 7556,33 грн.; від 02.08.2013 року №7 на
загальну суму 45338,00 грн., у тому числі
ПДВ 7556,33 грн.; від 07.08.2013 року №124 на
загальну суму 45338,00 грн., у тому числі
ПДВ 7556,33 грн.; від 12.08.2013 року №131 на
загальну суму 170736,00 грн., у тому числі
ПДВ 28456,00 грн.; від 15.08.2013 року №156 на
загальну суму 205461,94 грн., у тому числі
ПДВ 34243,66 грн. (а.с. 26-30 том ІІ);

а також видаткові накладні: від 01.08.2013
року №РН-0000402 на загальну суму 45338,00
грн., у тому числі ПДВ 7556,33 грн.; від
02.08.2013 року №РН-0000409 на загальну суму
45338,00 грн., у тому числі ПДВ 7556,33 грн.; від
07.08.2013 року №РН-0000441 на загальну суму
45338,00 грн., у тому числі ПДВ 7556,33 грн.; від
12.08.2013 року №РН-0000451 на загальну суму
170736,00 грн., у тому числі ПДВ 28456,00 грн.
(а.с. 22-25 том ІІ).

Судом встановлено, що суми податку на
додану вартість за вищезазначеними
податковими накладними, виписаними TOB
«НАФТОГАЗ ТЕК» у загальному розмірі 85
369 грн., включені позивачем до складу
податкового кредиту відповідного
періоду, а саме в серпні 2013 року,
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних ТОВ
«Одеснафтогаз», які відповідають даним
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість та даним
декларації з ПДВ за серпень 2013 року.

Як зазначено в акті перевірки, до
податкової накладної від 15.08.2013 року
№156 видаткову накладну та інші
документи не надано. Також, до
перевірки не надано: документів
передбачених п.2.1 (технічних паспортів,
сертифікатів, дозволів на устаткування
та програмне забезпечення) та п.13.1-13.6
(специфікації на поставлене
устаткування та надані послуги із
встановлення програмного
забезпечення, плану платежів та
відвантажень, переліку адресів
Замовника, актів виконаних робіт, актів
приймання-передачі, актів монтажу)
договору від 15.11.2012 року №15/01-11-2012;
документів по транспортуванню товарів
(товарно-транспортних накладних та
шляхових листів до них) від TOB «НАФТОГАЗ
ТЕК» (м. Київ, вул. Старосільська, буд.
1-Д) на адресу ПАТ
«Одесанафтопродукт» (м. Одеса. 2-ий
Артилерійський провулок, буд.6);
довіреностей на отримання товарів на
ім'я ОСОБА_1, на які є посилання у
видаткових накладних.

Порядок формування податкового
кредиту визначено ПК України від
02.12.2010р. № 2755-VI.

Так п. 198.3. ст. 198 ПК України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
вважається дата здійснення першої з
подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст.201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Проте податкова накладна не є
документом, на підставі якого можливо
дійти висновку про використання
придбаних послуг у межах господарської
діяльності платника податку та
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Отже, визначальним при формуванні
податкового кредиту по податку на
додану вартість є зв'язок понесених
витрат, включаючи суми ПДВ сплаченого в
ціні товару, з господарською
діяльністю платника податку.

Поряд з цим, податковий кредит по ПДВ
повинен бути належним чином
підтверджений відповідними первинними
документами, а саме податковими
накладними. Судом встановлено, що
позивачем було надано для перевірки
даних податкового та бухгалтерського
обліку всі первинні документи, що
підтверджують право на включення
вищезазначених сум ПДВ до складу
податкового кредиту та зв'язок
понесених витрат та сплаченого в ціні
товару суми ПДВ з господарською
діяльністю.

При цьому суд зазначає, що сам по собі
факт ненадання до перевірки
документів, які не запрошувались
перевіряючими ані під час проведення
перевірки, ані не були відображені у
запиті органу доходів і зборів,
відносно чого представники
відповідача у судовому засіданні не
заперечували та які в свою чергу не є
первинними документами, а саме:
технічних паспортів, сертифікатів,
дозволів на устаткування та програмне
забезпечення, специфікацій на
поставлене устаткування та надані
послуги із встановлення програмного
забезпечення, планів платежів та
відвантажень, переліку адресів
Замовника, актів виконаних робіт, актів
приймання-передачі, актів монтажу,
товарно-транспортних накладних та
шляхових листів до них, довіреностей на
отримання товарів на ім'я ОСОБА_1, на яке
є посилання у видаткових накладних до
договору від 15.11.2012 року за № 15/01-11-2012 не
є підставою для твердження про
відсутність здійснення господарської
операції та фактичного отримання
устаткування та послуг із встановлення
програмного забезпечення від TOB
«НАФТОГАЗ ТЕК» та невизнання права
платника податку на податковий кредит.

Також суд зазначає, що відсутність
та/або ненадання до перевірки
документів на транспортне перевезення
товару не є підставою ставити під
сумнів здійснення господарських
операцій.

Відповідно до преамбули та розділу 1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997 р.
вони регулюють правовідносини лише за
участю перевізника - особи, яка надає
послуги з перевезення вантажу
автомобільним транспортом загального
користування; товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу, а
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля. Разом з тим,
вказані правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні не
встановлюють правил податкового
обліку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей. Аналогічна позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
19.03.2013 року № К/9991/64514/11 та
підтверджується листом Міністерства
доходів і зборів України від 19.09.2013 року
№ 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128.

Разом з тим, судом встановлено, що не
зважаючи на те, що перевіряючими під
час проведення перевірки зазначені у
акті документи, як такі, що не надані до
перевірки, не запрошувались у позивача,
останній надавав до первинної скарги а
також до суду копії вказаних
документів до договору від 15.11.2012 року
за № 15/01-11-2012, укладеного між TOB
«НАФТОГАЗ ТЕК» та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ», а саме: паспорт
НД.02.00.00 ПС на спеціалізовані
електронні контрольно-касові апарати
«ND-797»; інструкцію оператора касового
апарату ND-797 (TOUCH SCREEN); атестат
виробництва апаратів
контрольно-касових електронних
«ND-797.01», «ND-797.02», «DATECS ND-757 PUMPO»;
сертифікат відповідності апаратів
контрольно-касові електронні
спеціалізовані ND-797.01, ND-797.02; наказ №
427-вдр від 30.07.2013 р. ТОВ «НАФТОГАЗ ТЕК»
про відрядження; наказ № 463-вдр від
08.08.2013 р. ТОВ «НАФТОГАЗ ТЕК» про
відрядження; подорожній лист
службового легкового автомобіля № 253
від 12.08.2013 р.; подорожній лист
службового легкового автомобіля № 248
від 01.08.2013 р.; специфікацію на товар та
послуги (додаток № 1 до договору №
15/01-11-2012 від 15.11.2012 р.); план платежів
відвантажень (додаток № 2 до договору №
15/01-11-2012 від 15.11.2012 р.); перелік та адреси
сервісних центрів постачальника
(додаток № 3 до договору № 15/01-11-201 від
15.11.2012 р.); перелік та адреси
встановлення обладнання покупцем
(додаток № 4 до договору № 15/01-11-201 від
15.11.2012 р.); наказ Міністерства доходів і
зборів України № 522 від 01.10.2013 року «Про
затвердження Державного реєстру
реєстраторів розрахункових операцій»
з Реєстром, а також платіжні доручення,
оборотно-сальдові відомості (а.с. 48-81
том І), якими в свою чергу повністю
спростовуються висновки відповідача
щодо неможливості встановлення зв'язку
між зазначеними операціями у межах
господарської діяльності.

Також на підтвердження господарських
відносин позивача з TOB «НАФТОГАЗ ТЕК»
за договором від 15.11.2012 року за №
15/01-11-2012, позивачем до суду були надані
додаткові докази здійснення
господарської операції, а саме договір
№ 01/75/13 оренди АЗС від 01.06.2013 року з
додатками та актами приймання-передачі
до нього, а також акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів (а.с. 31-90
том ІІ).

Відносно тверджень відповідача щодо
ненадання для перевірки довіреностей
на отримання товарів на ім'я ОСОБА_1, на
яке є посилання у видаткових накладних
до договору від 15.11.2012 року за № 15/01-11-2012,
суд вважає необхідним зазначити
наступне.

Відповідно до наказу Мінфіну України №
99 від 16.05.1996 року «Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»
бланки довіреностей видаються після їх
реєстрації у Журналі реєстрації
довіреностей, який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства. Довіреність на одержання
цінностей від постачальника за
нарядом, рахунком, договором,
замовленням, угодою або іншим
документом, що їх замінює, видається
довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації
довіреностей. Довіреність, незалежно
від строку її дії, залишається у
постачальника. Після закінчення
відпуску цінностей служби, що
здійснювали їх відпуск, здають
довіреність разом з документами на
відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що журнал
реєстрації довіреностей перевіряючими
не був запрошений ані в усній формі, ані
у письмовому запиті, що не
заперечувалось представниками
відповідача. Вищезазначений журнал не
є первинним бухгалтерським документом,
який повинен бути наданий до перевірки
платником податків самостійно, без
будь-яких запитів податкових органів.

Також судом встановлено, що у зв'язку з
тим, що роботи за договором від 15.11.2012
року за №15/01-11-2012, укладеним між TOB
«НАФТОГАЗ ТЕК» та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ», на час перевірки
ще перебували у процесі виконання, тому
акти виконаних робіт, акти
приймання-передачі, акти монтажу
сторонами договору не були підписані.

Також суд зазначає, що не надання до
перевірки видаткової накладної та
інших документів до податкової
накладної від 15.08.2013 року № 156,
зазначене на 5 сторінці акту перевірки,
пояснюється тим, що вона була виписана
на суму передплати в розмірі 205461,91 грн.

Так, відповідно до пункту 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, у випадку з TOB
«НАФТОГАЗ ТЕК» - це дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг. Тому,
як встановлено судом та не
заперечувалось представниками
відповідача, для додаткового
підтвердження правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 85369 грн. по
постачальнику TOB «НАФТОГАЗ ТЕК» у
серпні 2013 року, до первинної скарги
була надана належним чином засвідчена
копія платіжного доручення № 8152 від
15.08.2013 року та оборотно-сальдова
відомість по рахунку 63.1.1 «Розрахунки з
постачальниками за запаси» (а.с. 48-51 том
І).

З огляду на встановлені вище обставини,
суд вважає висновки відповідача щодо
порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2,
п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ПК України,
внаслідок неправомірного включення до
складу податкового кредиту суми ПДВ у
розмірі 85 369 грн. по постачальнику ТОВ
«НАФТОГАЗ ТЕК» необґрунтованим та
таким, що спростовується
вищезазначеними доказами та
обставинами.

Як вбачається з акту, за результатами
перевірки також встановлено порушення
позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198
ПК України внаслідок неправомірного
включення до складу податкового
кредиту суми ПДВ у розмірі 18819 грн. по
постачальнику «ЯВІР-2000» у серпні 2013
року.

Так, зокрема, в акті зазначено, що до
перевірки надано копію договору між ПП
«ЯВІР-2000», та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» про надання послуг
з охорони від 01.06.2010 року, без
реєстраційного номеру, також не
заповнено п:3 «Строк дії договору», що є
обов'язковими реквізитами відповідно
до актів цивільного законодавства. Як
додаток до наведеного договору до
перевірки надано додаток №1 «протокол
узгодження договірної ціни на послуги
охорони», але в даному додатку не
зазначено номер та дату договору, до
якого він додається, не зазначено строк
його дії, а також не надано інших
документів (калькуляцій, специфікацій),
які б розрахунково засвідчували розмір
договірної ціни на послуги охорони,
зазначену в договорі та даному додатку
у сумі 79056,00 грн., у тому числі ПДВ у
розмірі 13176,00 грн.

У наданій до перевірки податковій
накладній від 31.08.2013 року №6302 та акту
надання послуг від 31.08.2013 року №28611 на
загальну суму 281088,00 грн., у тому числі
ПДВ 46848,00 грн., зазначено, що послуги
охорони надано відповідно до договору
від 01.06.2010 року №147 (який не відповідає
наведеному вище договору). Також сума
наданих послуг з охорони за серпень 2013
року, зазначена у податковій накладній
від 31.08.2013 року №6302 не відповідає
договірній ціні, яка встановлена
додатком № 1 «протоколом узгодження
договірної ціни на послуги охорони» у
розмірі 79056,00 грн., у тому числі і ПДВ
13176,00 за один календарний місяць.

На підставі викладеного, відповідач у
акті перевірки дійшов висновку, що
враховуючи, наведені розбіжності та
недоліки в наданих до перевірки
документах по отриманню послуг охорони
від ПП «ЯВІР-2000» не має можливості
встановити фактичні обсяги, вартість,
місце та час надання послуг та форму їх
отримання, тобто не встановлено зв'язку
у межах господарської діяльності.

Суд з даними висновками також не
погоджується з огляду на наступне.

З пояснень представників позивача, що
не заперечувалось представниками
відповідача, судом встановлено, що
оригінал договору № 147 про надання
послуг охорони від 01.06.2010 року,
укладений між ПП «ЯВІР-2000» та ПАТ
«Одеснафотопродукт», зі всіма
додатками та додатковими угодами до
нього, у тому числі додатковою угодою №
2 від 01.09.2010 року, в якому вартість
послуг визначена у розмірі 281088,00 грн., в
т.ч. ПДВ 46848,00 грн. на місяць надавалися
перевіряючим під час проведення
перевірки за фактичним
місцезнаходженням позивача (а.с. 82-86 том
І).

Також як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, всі ці документи,
на вимогу перевіряючих, були надані їм
в ксерокопіях, які, мабуть, не були
зроблені належним чином, у зв'язку з
нечітким відображенням номеру та дати
договору.

При цьому судом встановлено, що копії
документів, підтверджуючі фактичні
обсяги, вартість, місце та час надання
послуг та форму їх отримання у межах
господарської діяльності за договором
№ 147 про надання послуг охорони
укладеного між ПП «ЯВІР-2000» та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» від 01.06.2010 року були
також надані позивачем до первинної
скарги а також до суду, а саме: договір
№ 147 про надання послуг охорони від
01.06.2010 року; додаткова угода № 2 від
01.09.2010 року до договору; протокол
узгодження договірної ціни на послуги
охорони до додаткової угоди № 2 від
01.09.2010 року; акт наданих послуг за
договором за серпень 2013 року; ліцензія
серії АВ № 472815 від 01.12.2009 року (а.с. 82-88
том І).

Крім того, як пояснив представник
позивача, запит податкового органу від
28.10.2013 року 13844/10/15-53-22-10 про витребування
копій документів, в якому, зокрема, не
було відображено які саме документи
позивач повинен був надати, був
отриманий останнім лише 29.10.2013 р. після
16:00 години в останній день перевірки,
тобто бухгалтером позивача були надані
до перевірки ті копії документів, які
вона встигла зробити за останню годину
робочого часу.

Окрім іншого, судом встановлено, що
зазначений договір з ПП «ЯВІР-2000» був
неодноразово перевірений при
здійсненні попередніх податкових
перевірок та жодного зауваження дані
господарські відносини не викликали у
податкових органів. На підтвердженнях
вказаних обставин позивачем до суду
надано копі акту від 08.10.2012 року №
6069/22-1/03482749 про результати планової
виїзної перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
30.06.2012 року (перша сторінка) та копію
додатку № 2 до цього акту перевірки, а
саме: реєстр суб'єктів господарювання,
з якими ПАТ «Одеснафтопродукт»
перебував у господарських відносинах
за період діяльності з 01.07.2011 року по
30.06.2012 року (а.с. 142-144 том ІІ). В самому
акті перевірки згадки відносно ПП
«ЯВІР-2000» не має, у зв'язку з тим, що
зауважень до цього договору у
податкового органу не було, що не
заперечувалось представниками
відповідача.

Також на підтвердження господарських
відносин позивача з ПП «ЯВІР-2000» за
договором від 15.11.2012 року за № 15/01-11-2012,
позивачем до суду були надані:
податкова накладна № 6581 від 31.07.2013 року
з актом надання послуг № 15283 від 31.07.2013
року; податкова накладна № 4018 від 30.06.2013
року з актом надання послуг № 193 від
30.06.2013 року; податкова накладна № 4979 від
31.05.2013 року з актом надання послуг № 33767
від 31.05.2013 року; податкова накладна № 5808
від 30.04.2013 року з актом надання послуг №
26903 від 30.04.2013 року; податкова накладна
№ 6663 від 31.03.2013 року з актом надання
послуг № 25872 від 31.03.2013 року; податкова
накладна № 4897 від 28.02.2013 року з актом
надання послуг № 15583 від 28.02.2013 року;
податкова накладна № 6652 від 31.01.2013 року
з актом надання послуг № 11413 від 31.01.2013
року (а.с. 99-119 том ІІ).

На підставі вищевикладеного, суд
вважає висновок відповідача щодо
неправомірного включення позивачем до
складу податкового кредиту суми ПДВ у
розмірі 18819 грн. по постачальнику
«ЯВІР-2000» у серпні 2013 року
необґрунтованим та спростованим
вищезазначеними доказами.

Також в акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п.198.1, п.198.2, п.198.3 та
п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок
неправомірного включення до складу
податкового кредиту суми ПДВ у розмірі
110 408 грн. по постачальнику ДП «Одеська
залізниця» у серпні 2013 року. Вказане
порушення у акті обґрунтовано не
наданням позивачем до перевірки
документів, передбачених договором, з
чим суд також не погоджується з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що між ДП «Одеська
залізниця» та ПАТ «Одеснафтопродукт»
(Замовник) було укладено договір, що
врегульовує взаємовідносини сторін,

пов'язані з організацією відстою
порожніх власних вагонів, тимчасово не
задіяних в процесі

перевезення від 25.07.2012 року
№ОД/М-12-506дНЮ/240 із наступними
додатковими угодами: додаткова угода
№1 від 01.10.2012 року, якою змінено
редакцію п.3.2 наведеного договору та
встановлено ставку на надання послуг
ДП «Одеська залізниця» (без витрат за
охорону) у розмірі 18,27 грн. (без ПДВ) за
вагон/добу; додаткова угода №2 від
30.04.2013 року, якою змінено редакцію п.3.2
наведеного договору та встановлено
ставку на надання послуг ДП «Одеська
залізниця» (без витрат за охорону) у
розмірі 20,57 грн. (без ПДВ) за вагон/добу;
додаткова угода №3 від 15.07.2013року, якою
змінено п.8.1 наведеного договору та
продовжено строк його дії до 31.07.2014 року
(а.с. 89-91, 97-99 том І).

Відповідно до розділу 2 зазначеного
договору Залізниця зобов'язується
надати наступні послуги:

- за заявкою Замовника надати
шляхи для відстою узгодженої кількості
власних вагонів для перевезення
нафтопродуктів;

- забезпечити охорону вагонів та
їх збереження при знаходженні на
шляхах відстою;

- за заявкою Замовника відправити
вагони за призначенням, відповідно до
перевізних документів.

Судом встановлено, що вищезазначений
договір та додаткові угоди зі сторони
ДП «Одеська залізниця» були підписані
представниками, повноваження яких були
підтверджені довіреностями, які, не є
первинними документами, необхідними
для надання під час податкової
перевірки та які не запитувались
перевіряючими. Разом з тим, копії
довіреностей, виданих начальнику
служби відомчої воєнізованої охорони
Одеської залізниці Купрієнку В.І. та
першому заступнику начальника
Одеської залізниці Царенку А.Г. були
надані позивачем до первинної скарги
та до суду (а.с. 92-95 том І).

Враховуючи, що ДП «Одеська залізниця»
були надані послуги подання шляхів для
відстою порожніх власних вагонів, про
безпосередній зв'язок з
фінансово-господарською діяльністю
позивача свідчить зміст наданих
послуг, що зазначений в актах виконаних
робіт.

Судом встановлено, що з метою доведення
факту здійснення господарських
операцій, позивачем до первинної
скарги були надані наступні копії
документів, які, зокрема, не були
запитані перевіряючими, а саме:
Калькуляція вартості послуг
воєнізованої охорони з охорони
порожніх вагоно-цистерн ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» від 25.07.2012 року;
Додаткова угода № 1 від-01.10.2012 року;
Додаткова угода № 2 від 30.04.2013 року;
Додаткова угода № 3 від 15.07.2013 року;
Калькуляція витрат залізниці на
перебування власних (орендованих)
вагонів на коліях погоджених станцій
для власників вагонів, не
підпорядкованих УЗ від 30.04.2013 року;
заявка на відправку вагонів від 20.07.2013
року; заявка на відправку вагонів від
21.07.2013 року; заявка на відправку вагонів
від 22.07.2013 року; заявка на відправку
вагонів від 23.07.2013 року; заявка на
відправку вагонів від 24.07.2013 року;
заявка на відправку вагонів від 25.07.2013
року; відомості розрахунку послуг по
охороні вагонів згідно договору №
ОД/М-12-506 НЮ від 25.07.2013 року (період з
20.07.2013 р. по 25.07.2013 р.); копії платіжних
доручень №№ 8016, 8017, 8018 від 31.07.2013 року;
копії платіжних доручень №№ 8185, 8186, 8187
від 27.08.2013 року; акти виконаних робіт по
договору № ОД/М-12-506 дНЮ від 25.07.2012 року
(період з 20.07.2013 р. по 25.07.2013 р.) (а.с. 96-119,
203-249 том І, 1-21, 120-125 том ІІ).

Податкові накладні за договором про
надання послуг подання шляхів для
відстою порожніх власних вагонів №
ОД/М-12-506дНЮ/240 від 25.07.2012 року,
укладеного між Позивачем та ДП
«Одеська залізниця» відповідають
вимогам ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечувалось
представниками відповідача.

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ДП
«Одеська залізниця» у загальному
розмірі 110 408 грн., включені позивачем до
складу податкового кредиту
відповідного періоду, а саме в серпні
2013 року, відображені у реєстрі
отриманих податкових накладних ТОВ
«Одеснафотопродукт», які відповідають
даним додатку 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
серпень 2013 року.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем
податковому органу та до суду було
надано всі передбачені законодавством
документи в підтвердження наявності
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ДП «Одеська залізниця».

Як вбачається з акту, перевіркою
встановлено, що в порушення п.198.1, п.198.2,
п.198.3 та п.198.6 ст.198 ПК України, позивачем
неправомірно включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
33400 грн. по постачальнику TOB «Уністрой»
у серпні 2013 року, внаслідок не надання
до перевірки документів передбачених
зазначеним договором, з чим суд не
погоджуються з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між TOB «Уністрой»
та ПАТ «Одеснафтопродукт» укладено
договір поставки нафтопродуктів від
01.07.2013 року №53-07/2013-П/125/13 із додатковою
угодою до нього від 01.07.2013 року
№00002 (а.с. 120-122).

При цьому судом встановлено та не
заперечувалось представниками
відповідача, що ані в запиті
податкового органу, ані в усному
порядку при здійсненні перевірки за
місцезнаходженням позивача,
перевіряючими не були затребувані ані
сертифікати відповідності
нафтопродуктів, ані паспорти
(сертифікати) якості, ані заявки, на
підставі яких здійснювалась поставка
товару, у зв'язку з чим, суд вважає, що не
надання вищезазначених документів не є
підставою для сумнівів щодо здійснення
господарської операції та фактичного
отримання нафтопродуктів від TOB
«УНІСТРОЙ».

Разом з тим, судом встановлено, що окрім
податкової накладної, яка була надана
до перевірки разом з договором
постачання нафтопродуктів від 01.07.2013
року № 53-07/2013-П/125/13, додатковою угодою №
00002 до нього та актом
приймання-передачі нафтопродуктів №
00002 від 31.07.2013 року, до первинної
скарги та до суду позивачем було також
надано копія сертифікату
відповідності нафтопродуктів (а.с. 123-125,
131-132 том І).

В акті перевірки зазначено, що до
перевірки не були надані документи
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів.

При цьому суд зазначає, що в розділі 6
договору від 01.07.2013 року № 53-07/2013-П/125/13, а
саме в п. 6.1 зазначено, що Покупець
здійснює приймання товару за кількістю
та якістю згідно з Інструкцією про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженою
спільним наказом Міністерства палива
та енергетики, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту та
зв'язку, Державного комітету з питань
технічного регулювання та споживчої
політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року, яка
регулює певний порядок прийому товару
за кількістю та якістю. Претензій щодо
кількості та якості нафтопродуктів за
договором постачання нафтопродуктів
від 01.07.2013 року № 53-07/2013-П/125/13,
укладеного між TOB «УНІСТРОЙ» та ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» у товариства
(Покупця) відсутні та підписання
сторонами акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 00002 свідчить про
те, що товар був переданий належної
кількості та якості.

Відносно документів, на підставі яких
ПАТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ»
використовувало резервуари нафтобаз
ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» при
прийманні нафтопродуктів від TOB
«УНІСТРОЙ» згідно акту
приймання-передачі № 00002 від
31.07.2013 року, судом встановлено наступне.

На підставі договору постачання
нафтопродуктів № 53-07/2013-ГІ/125/13 від
01.07.2013 року, укладеного між TOB
«УНІСТРОЙ» та ПАТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ»,
останнім за телефоном було зроблено
заявку на постачання 20 тонн дизельного
палива підвищеної якості (Євро) марки С
виду II. TOB «УНІСТРОЙ», на підставі
договору зберігання № 3131 від 04.09.2012
року, укладеного з ПАТ
«ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», було зроблено
розпорядження останньому передати
зазначену кількість дизельного палива
товариству, яке, у свою чергу, надає ПАТ
«ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» у користування
ємності для нафтопродуктів та інших
товарно-матеріальних цінностей в
різних регіонах України (в т.ч. ємності,
розташовані у м. Одесі по вул. Вапняній,
54), а також здійснює відпуск та
відвантаження нафтопродуктів на
підставі договору № 0111/10-1 від 01.11.2010
року .

Судом встановлено, що копія договору №
0111/10-1 від 01.11.2010 року, укладеного між ПАТ
«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» та ПАТ
«ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» та копія
тристоронніх актів здачі-приймання
паливно-мастильних матеріалів за
договором зберігання № 3131 від 04.09.2012
року були надані позивачем до
первинної скарги та до суду (а.с. 126-130
том І).

Також на вимогу суду, позивачем були
надані документи на підтвердження
вартості послуг користування
ємностями за договором № 0111/10-1 від
01.11.2010 року, укладеним між позивачем та
ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», а саме:
протокол узгодження ціни до договору
від 01.10.2013 року та акт виконаних послуг
від 31.10.2013 року; протокол узгодження
ціни до договору від 01.09.2013 року та акт
виконаних послуг від 30.09.2013 року;
протокол узгодження ціни до договору
від 01.08.2013 року та акт виконаних послуг
від 31.08.2013 року (а.с. 146-151 том ІІ).

Податкові накладні видані позивачу
постачальником TOB «Уністрой»
відповідають вимогам ст. 201 Податкового
кодексу України, що не заперечувалось
представниками відповідача.

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними TOB
«Уністрой» у загальному розмірі 33400
грн., включені позивачем до складу
податкового кредиту відповідного
періоду, а саме в серпні 2013 року,
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних ТОВ
«Одеснафотопродукт», які відповідають
даним додатку 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
серпень 2013 року.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем до
органу доходів і зборів та до суду було
надано всі передбачені законодавством
документи в підтвердження наявності
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
TOB «Уністрой».

Суд також вважає безпідставним
висновок відповідача, викладений в
акті перевірки, щодо порушення
позивачем п. 201.10 ст. 201 ПК України, який
полягає у неправомірності включення до
складу податкового кредиту у серпні 2013
року суми ПДВ у розмірі 24013 грн. на
підставі податкових накладних,
виписаних контрагентами позивача з
порушенням порядку заповнення
податкової накладної, а саме з
зазначенням у полях «Найменування
продавця» та «Найменування покупця»
невідповідності відображення розміру
літер у найменуванні.

Відповідно до абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатура)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна суму податку у цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

В офіційному листі Міністерства
доходів і зборів України від 29.04.2013 року
№ 1883/6/99-99-19-04-01-15 зазначено:
«найменування юридичної особи,
написане великими буквами, є тотожним -
найменуванню юридичної особи,
написаному великими та малими буквами,
якщо кожна буква (символ, розділовий
знак та ін.) найменування, написаного
великими літерами, відповідає буквам
(символам, розділовим знакам та ін.)
найменування, написаного великими та
малими буквами.

Іншими словами: найменування юридичної
особи, написане великими буквами, є
тотожним найменуванню юридичної особи,
написаному великими та малими буквами,
якщо ці букви повністю співпадають.

Аналогічна позиція Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва зазначена в
численних листах комітету, зокрема в
листі від 04.11.2009р. N13574.

Враховуючи зазначене, в полях
«Найменування продавця» та
«Найменування покупця» податкової
накладної повинна зазначатися назва
юридичної особи, яка відповідає назві,
зазначеній в статутних документах
такої особи. При цьому розмір літер у
назві такої юридичної особи може бути
відображено в податковій накладній як
великими літерами, так і великими
літерами та маленькими літерами, якщо
назва повністю співпадає із зазначеною
у статутних документах.

Невідповідність розміру літер, якими в
податковій накладній зазначені
найменування продавця та найменування
покупця, розміру літер назв, зазначених
в статутних документах таких осіб, не є
підставою визнавати вказану накладну
такою, що заповнена з порушенням, за
умови дотримання інших вимог
заповнення податкової накладної».

З огляду на викладене, висновок
відповідача щодо неправомірності
включення до складу податкового
кредиту у серпні 2013 року суми ПДВ у
розмірі 24013 грн. на підставі податкових
накладних, виписаних з порушенням
порядку заповнення податкової
накладної, а саме з зазначенням у полях
«Найменування продавця» та
«Найменування покупця»
невідповідності відображення розміру
літер у найменуванні, суд вважає
необґрунтованим та безпідставним.

Також суд зазначає, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних, згідно вимог п.
201.8 ст. 201 ПК України, надається особам,
які зареєстровані як платники податку
на додану вартість.

Судом встановлено, що всі контрагенти
позивача відносно взаємовідносин з
якими податковим органом були виявлені
вищезазначені порушення, як на момент
укладення договорів, так і на час
розгляду справи були включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, а
також мали свідоцтва про реєстрацію
платниками податків на додану
вартість.

Відповідно до вимог статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Також судом встановлено, що досліджені
вище судом угоди були підписані
директорами підприємств, які на той час
мали всі повноваження на укладення
угод, їх підписи завірені відповідними
печатками підприємств, крім того
укладені угоди були виконані, що
підтверджуються належним чином
оформленими первинними документами,
зокрема видатковими, податковими
накладними, платіжними дорученнями ті
іншими документами, які мають всі
необхідні реквізити, що передбачені
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. № 996 - XIV.

Згідно пункту 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік походів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно пунктів 2, 3 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинні та зведені облікові документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми), дату
і місце складання, назву підприємства,
від імені якого складено документ,
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.

Судом встановлено вище, що всі
документи, надані для перевірки
позивачем та досліджені судом під час
розгляду справи, повністю відповідають
вимогам законодавства, підтверджують
показники, відображені ПАТ
«Одеснафотпродукт» у податковій
звітності, право на включення сум ПДВ
до складу податкового кредиту та
зв'язок понесених витрат та сплаченого
в ціні товару суми ПДВ з господарською
діяльністю.

Як судом встановлено, вищезазначеними
контрагентами відносно взаємовідносин
з якими податковим органом були
виявлені вищезазначені порушення були
надані позивачу відповідні податкові
накладні, при дослідженні яких, судом
встановлено, що вони мають всі
необхідні реквізити та відповідають
чинному законодавству.

Судом встановлено, що сума податку на
додану вартість у загальному розмірі 291
396,00 грн. за вищезазначеними
податковими накладними була включена
позивачем до складу податкового
кредиту, відповідного звітного
періоду, а саме за серпень 2013 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позивачем цілком обґрунтовано
відповідно до п.п. 198.6 п. 198 ст. 198 ПК
України віднесено до податкового
кредиту суму ПДВ у загальному розмірі
291 396,00 грн., підтверджену відповідними
документами, у тому числі податковими
накладними. Зазначені операції
відображені в податкових декларації за
відповідний період.

Таким чином, на момент перевірки
позивача органом державної податкової
служби, сума податку на додану вартість
була підтверджена податковими
накладними, які і є документами
зазначеними п.п. 198.6 п. 198 ст. 198 ПК
України, що спростовує твердження
податкового органу про порушення
підприємством вимог зазначеного
Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ПАТ «Одесанафтопродукт»
були включені до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість, відповідно до отриманих від
контрагентів податкових накладних, з
урахуванням 1095 денного терміну,
встановленого Податковим кодексом
України. Саме даний порядок формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість передбачено
Податковим кодексом України. На
підставі викладеного, суд приходить до
висновку щодо правомірності
формування позивачем податкового
кредиту.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього Кодексу.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що
рішення державного органу, органу
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб повинні бути прийняті в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності всіх
перед законом; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансі між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Зважаючи на те, що податкове
повідомлення - рішення №000562210 від
20.11.2013 року є є правовим актом
індивідуальної дії, який відповідно до
повноважень суду, встановлених
частиною 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнається судом протиправним
і скасовується, суд вважає за необхідне
згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вийти за межі позовних вимог: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення №000562210 від 20.11.2013
року.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про протиправність
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області №000562210
від 20.11.2013 року, у зв'язку із чим позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України
«Про судовий збір» розподіл судового
збору між сторонами та перевірка
повноти сплати судового збору
здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України суд
присуджує всі здійснені позивачем
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, в порядку ст. 94 КАС України
на користь позивача з Державного
бюджету України підлягає стягненню
сплачений судовий збір у розмірі 487 грн.
20 коп.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства
«Одеснафтопродукт» до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№000562210 від 20.11.2013 року, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області №000562210 від 20.11.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Одеснафтопродукт» (код
ЄДРПОУ - 03482749, адреса: 65039, м. Одеса, 2-й
Артилерійський провулок, 6) сплачений
судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги. Якщо
апеляційну скаргу не буде подано в
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 10 липня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов