Справа № 2а-4295/10/1806
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р.Справа № 2а-4295/10/1806Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Зливко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах на постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 09.04.2010р. по справі № 2а-4295/10/1806

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі м. Суми
, Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради

про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії та
перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

09 квітня 2010 року постановою
Ковпаківського районного суду м. Суми
позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фонду України в Ковпаківському районі
м. Суми, Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії та перерахунок пенсії задоволено
частково.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Ковпаківському районі
м. Суми щодо відмови ОСОБА_1 у
здійсненні перерахунку пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 50 ч. 4, ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру восьми
мінімальних пенсій за віком та 75 %
мінімальної пенсії за віком, що
розраховується залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних, неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ковпаківському районі
м. Суми здійснити ОСОБА_1 перерахунок
пенсії по інвалідності відповідно до
ст. 50 ч. 4, ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня
2009 року по 31 грудня 2009 року із
розрахунку розміру восьми мінімальних
пенсій за віком та 75 % мінімальної
пенсії за віком, що розраховується
залежно від розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних.

Визнано неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку разової щорічної
грошової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
за 2009 рік.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення м. Суми
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат за 2009 рік у розмірі 3030
грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 100 гривень судових
витрат на оплату правової допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

У апеляційній скарзі УПФУ в м. Сумах
(правонаступник відповідача УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми) в
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю, посилаючись на
порушення норм чинного законодавства,
а саме: судом першої інстанції не
враховано, що відповідач при
обчисленні пенсії діяв на підставі
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
постанови Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28 травня 2008 р. "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян".

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми (на даний
час - УПФУ в м. Сумах), має статус
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
що підтверджено копією посвідчення
серії НОМЕР_1 (а. с. 8), є інвалідом другої
групи з 16.09.2005 року і безстроково
відповідно до копії довідки МСЕК №024000
(а.с. 9) та отримує державну та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю
відповідно до Закону України № 796-ХІІ.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання незаконними дій та
зобов'язання відповідача - УПФУ в
Ковпаківському районі м. Суми провести
перерахунок та виплату пенсій позивачу
за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009р.
по 31.12.2009р., суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання державної пенсії в розмірі
передбаченому ч.4 ст. 54 та додаткової
пенсії відповідно до ст. 50 Закону
України 796-ХІІ, а відповідач у вказаний
період неправомірно відмовив у
проведенні перерахунку даних пенсій.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
№796-ХІІ.

Статтею 49 Закону України №796-ХІІ
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України №
796-ХІІ в усіх випадках розміри пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по другій групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України
№796-ХІІ особам, віднесеним до першої
категорії призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірах: інвалідам другої
групи 75% мінімальної пенсії за віком.

При обчисленні державної та додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю,
розмір мінімальної пенсії за віком
розраховується виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А саме відповідно до ч. 1
ст. 28 Закону, розмір мінімальної пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок 20 років страхового стажу,
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Прожитковий мінімум встановлюється
Кабінетом Міністрів України та щороку
затверджується Верховною Радою
України в Законі про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Позивачу призначена та виплачується
державна пенсія та додаткова пенсія за
шкоду заподіяну здоров'ю на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", постанови Кабінету
Міністрів України від 16 липня 2008 року N
654 "Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян", виходячи з
розміру основної пенсії інваліду ІІ
групи відповідно - 965,00 грн. та 1090,00 грн.,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, - 20% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Проте, згідно ч.1 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не положення постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", постанови Кабінету
Міністрів України від 16 липня 2008 року N
654 "Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян".

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що дії відповідача щодо відмови в
здійсненні позивачу перерахунку та не
виплати пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі, визначеному Законом
№ 796-ХІІ, призвели до порушення прав
позивача, які підлягають захисту в
судовому порядку.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про відсутність
неправомірності в його діях щодо
нарахування пенсії позивачу, оскільки
відповідач при обчисленні пенсії діяв
на підставі Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
р. "Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" колегія
суддів вважає такими, що висновків суду
не спростовують з наведених вище
підстав.

Між тим, суд першої інстанції
неправильно визначив період часу, за
який підлягають поновленню права
позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом 26
лютого 2010 року, в якому просив
задовольнити його позовні вимоги в
частині перерахунку та виплати пенсій
відповідно до Закону України "про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 2008 року по
31.12.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України
"Про судоустрій і статус суддів" від
07.07.2010 р. № 2453- IV зазначений строк
звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців. Тобто перебіг
шестимісячного строку у спірних
правовідносинах розпочався з 30.07.2010р.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до
суду з адміністративним позовом було
встановлено річний строк, позивач не
міг бути обізнаний про його скорочення
до шести місяців і міг обґрунтовано
очікувати на захист свого права в
судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 99
КАС України (в редакції, яка діяла до
30.07.2010р.)

Таким чином, колегія суддів вважає, що
після набрання чинності Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів», яким внесено зміни до кодексу
адміністративного судочинства України
(30 липня 2010 року) строк на звернення до
суду з адміністративним позовом, якщо
право на звернення до суду виникло до
цієї дати, обчислюється з цієї дати при
умові, якщо станом на 30 липня 2010 року не
збіг строк на звернення до суду,
встановлений чинним законодавством, що
регулювало відповідні суспільні
правовідносини до набрання чинності
змін до КАС України.

Виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі "Мельник проти
України" (заява №23436/03), колегія суддів
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин положення ч. 2 с.
99 КАС України, в редакції, яка діяла до
30.07.2010 року.

З огляду на вищезазначене, строк
звернення до суду по справі
регламентовано Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, річний строк на звернення до суду
з позовом та період, за який позивач
просить суд захистити його права,
колегія суддів вважає, що права
позивача підлягають захисту з 26.02.2009
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 22.05.2008р. по
31.12. 2008р., з 01.01.2009р. по 25.02.2009р. ухвалено з
порушенням норм процесуального права
та підлягає скасуванню з прийняттям
ухвали про залишенням цієї частини
позовної заяви без розгляду, оскільки з
позовної заяви та матеріалів справи не
вбачається поважних причин пропуску
строку на звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд
своєю ухвалою залишає позовну заяву
без розгляду, якщо позовну заяву подано
з пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Керуючись п. 9 ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4
ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах -
задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 09.04.2010р. по справі №
2а-4295/10/1806 скасувати в частині визнання
дій неправомірними та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми
здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 50, ч. 4 ст.
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 25
лютого 2009 року, і в цій частині позов
ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 09.04.2010 року по справі №2а-4295/10/1806 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А.

Повний текст ухвали виготовлений
11.07.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.