Справа № 428/1347/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р.
К/800/24409/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
на ухвалу Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 17 березня
2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 16 квітня 2014 року по справі
№ 428/1347/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської

області (далі - Управління),

Управління державної казначейської
служби в м. Сєвєродонецьку,

Відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби

Головного управління юстиції в
Луганській області

про зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання постанови
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 1 жовтня 2010 року
по справі № 2а-4024/10/1227.

Заяву обґрунтувала тим, що постановою
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 1 жовтня 2010 року,
зміненою ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року зобов'язано
Управління нарахувати та виплатити
ОСОБА_4 щомісячну державну соціальну
допомогу у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 12 лютого 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року.

Зазначила, що через відсутність коштів
не виплачена нарахована
заборгованість, що на її думку є
наявними обставинами, які ускладнюють
виконання постанови суду.

Просила в частині рішення про
зобов'язання Управління нарахувати та
виплатити несплачену суму щомісячної
державної соціальної допомоги змінити
на стягнення з відповідача на користь
позивача несплачену суму у розмірі 4844,27
грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 17 березня
2014 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року, заяву задоволено частково.

Змінено спосіб виконання постанови
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 1 жовтня 2010 року
у справі № 2а-4024/10/1227 шляхом стягнення з
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
на користь ОСОБА_4 суми 4844,27 грн.

В задоволенні решти вимог заяви
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Управління подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої і
апеляційної інстанцій та у задоволенні
заяви відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Сєвєродонецький
міський суд Луганської області
постановою від 1 жовтня 2010 року
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити їй щомісячну державну
соціальну допомогу у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 12
лютого 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1
січня 2010 року.

Судове рішення набрало законної сили
та виконується у порядку встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення
або розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення в
десятиденний строк у судовому
засіданні з повідомленням державного
виконавця або сторони виконавчого
провадження, що звернулися із поданням
(заявою), та осіб, які беруть участь у
справі, та у виняткових випадках може
відстрочити або розстрочити виконання,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення. Неприбуття у судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що суд може змінити спосіб і
порядок виконання рішення лише: 1) у
виняткових випадках; 2) за наявності
обставин, що ускладнюють його
виконання або роблять його неможливим;
3) за умови надання достатніх доказів
наявності таких обставин.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення суду слід розуміти прийняття
судом нових заходів реалізації
(виконання) рішення в разі неможливості
його виконання у спосіб і порядок,
встановлений раніше.

Зміна способу і порядку виконання
рішення суду може відбутися шляхом
заміни одного заходу примусового
виконання судового рішення іншим або
коли, при виконанні рішення
адміністративного суду, яким
присуджені певні речі або кошти,
неможливо їх повернути за їх
відсутності, що є підставою для
звернення стягнення на грошові кошти
тощо.

Даючи оцінку матеріалів доданих до
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду, судами
попередніх інстанцій не встановлено
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення, а заявником не надано
достатніх доказів наявності таких
підстав.

Вказана заявником підстава
неможливості виконання рішення суду
через відсутність коштів у відповідача
не дає суду можливості застосування
зміни способу і порядку виконання
цього рішення, оскільки не вичерпані
інші встановлені законом заходи
виконання рішення суду, в тому числі
примусового характеру.

Крім того, слід зазначити, що
реалізуючи своє право на захист
позивач має право вимагати від суду
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії (пункт 2 частини 4
статті 105 КАС України).

У разі задоволення адміністративного
позову суд, обираючи спосіб захисту
порушених прав позивача, може прийняти
постанову про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії (пункт 2 частини 2
статті 162 КАС України).

Аналіз наведених норм та статті 263 КАС
України дають підстави зробити
висновок про те, що суд, здійснюючи
зміну способу і порядку виконання
рішення суду, не може змінювати зміст
резолютивної частини рішення або
змінити обраний судом спосіб захисту
порушеного права.

Повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(статті 198, 223 КАС України).

Статтею 229 КАС України передбачено, що
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
повно та правильно, але неправильно
застосовано норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконних судових рішень, відповідно
до повноважень, наданих статтею 229 КАС
України, суд касаційної інстанції
вважає за необхідне судові рішення,
ухвалені цими судами, скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання рішення суду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 17 березня 2014
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну
способу і порядку виконання постанови
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 1
жовтня 2010 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Заїка М.М.

Рецебуринський Ю.Й.