Справа № 825/2043/14
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 року
Чернігів Справа № 825/2043/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопот С.Л.

при секретарі - Єгуновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
неправомірними дій державного
виконавця Сенченко М.В. щодо відмови в
прийнятті до провадження виконавчого
листа № 825/1463/13-а виданого 28.05.2014 та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання вказаного
виконавчого листа; зобов'язання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Сенченко М.В.
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 825/1463/13-а виданого 28.05.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не
зазначення у виконавчому листі
ідентифікаційного номеру стягувача не
є помилкою, а ідентифікувати стягувача
можна за іншими даними, зазначеним у
виконавчому листі, зокрема прізвищу,
імені, по батькові, місцю проживання.
Зазначає, що вказівка у виконавчому
документі ідентифікаційного номеру не
може сприяти виконанню, тобто це є
формальністю, яка аж ніяк не може
вплинути на хід виконавчого
провадження, а отже не зазначення
ідентифікаційного номеру стягувача не
може бути підставою для відмови у
відкритті провадження.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, надіслав на адресу суду заяву
від 09.07.2014, в якій просив розглянути
справу без його участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, надіслав
на адресу суду заперечення від 01.07.2014 №
969-1, в яких просив справу розглянути без
його участі та зазначив, що оскільки у
виконавчому листі не було зазначено
індивідуального ідентифікаційного
номера стягувача, державним виконавцем
було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження. Одночасно
стягувану було роз'яснено право на
звернення до суду з метою приведення
виконавчого документу у відповідність
з вимогами статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до статті
41 Кодексу адміністративного
судочинства України не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.06.2014 ОСОБА_1
звернулась до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області з заявою про примусове
виконання виконавчого листа № 825/1463/13-а,
виданого Чернігівським окружним
адміністративним судом 28.05.2014, про
зобов'язання Головного управління
Державної казначейської служби
України у Чернігівській області
виконати виконавчий лист по справі №
2а/2570/5699/2012, виданий Чернігівським
окружним судом 10.09.2012, в частині
стягнення з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрат на правову
допомогу в сумі 192,08 грн.

05.06.2014 старшим державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Сенченко М.В.
було прийнято постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) у зв'язку з тим,
що виконавчий документ не відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: не
зазначено ідентифікаційний номер
стягувача (а.с. 20).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу частини першої статті 26 Закону,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: 1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову протягом трьох
робочих днів, а за рішенням, що підлягає
негайному виконанню, - не пізніше
наступного робочого дня з дня
надходження виконавчого документа і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом (частин друга статті 26
Закону).

Частиною третьою статті 26 Закону
передбачено, що у разі відмови у
відкритті виконавчого провадження на
підставі пункту 6 частини першої цієї
статті державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність з
вимогами статті 18 цього Закону.

Так, згідно частини першої статті 18
Закону, у виконавчому документі
зазначаються: 1) назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

З копії виконавчого листа № 825/1463/13-а,
виданого Чернігівським окружним
адміністративним судом 28.05.2014, яка
міститься в матеріалах справи (а.с. 21),
судом було встановлено, що в ньому не
зазначено індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача, яким
в даному випадку є фізична особа -
платник податків.

За таких обставин, враховуючи те, що
зазначення у виконавчому листі
індивідуального ідентифікаційного
номера стягувача, яким є фізична особа -
платник податків, є обов'язковим, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про визнання неправомірними дій
державного виконавця Сенченко М.В. щодо
відмови в прийнятті до провадження
виконавчого листа № 825/1463/13-а виданого
28.05.2014 та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вказаного виконавчого листа;
зобов'язання державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Сенченко М.В.
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 825/1463/13-а виданого 28.05.2014.
задоволенню не підлягають.

Одночасно, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивачем не було надано
суду доказів того, що через свої
релігійні або інші переконання вона
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з відмовою позивачу в
задоволенні позову понесені ним судові
витрати, пов'язані зі зверненням до
суду, не відшкодовуються.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії необхідно відмовити
повністю.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовити в повному
обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
С.Л. Клопот