Справа № 2а-7416/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

06 травня 2014 року м. Київ
В/800/1927/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого),

Моторного О.А., Нечитайла О.М., Рибченка
А.О., Цвіркуна Ю.І.

перевіривши заяву Державної
податкової інспекції в Артемівському
районі м. Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 № К/9991/33043/11

у справі № 2а-7416/10/1270 Луганського
окружного адміністративного суду

за позовом Матвійчука Юрія
Дмитровича, який діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
"Луганський ливарно-механічний завод"

до Державної податкової
інспекції в Артемівському районі м.
Луганська

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція
звернулось до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 № К/9991/33043/11.

Відповідно до ст. 2391 КАС України (із
змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про
судоустрій і статус суддів"), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 КАС України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 № К/9991/33043/11 заявник послався на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції однієї й тієї
самої норми права податкового
законодавства, а саме п. 1.8 ст. 1, пп. 7.7.2,
пп. 7.7.10 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" щодо права
платника податку на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість за відсутності сплати цього
податку до бюджету контрагентом
платника податку.

На підтвердження зазначеного позивач
надав ухвали Вищого адміністративного
суду України від 28.04.2011 К-9047/08 та від
09.08.2011 К/9991/4856/11, в яких, на його думку,
інакше застосовано одні й ті самі норми
права.

Судовими рішеннями від 09.08.2011 К/9991/4856/11,
на які посилається заявник як на
приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, справа по суті не вирішувалась, а
направлялась на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Слід зазначити, що ухвала Вищого
адміністративного суду України про
скасування ухвалених у справі судами
попередніх інстанцій рішень та
направлення справи на новий розгляд не
розв'язує спір по суті, оскільки
застосування норм матеріального права
можливе лише на підставі повного і
всебічного встановлення обставин
справи. Водночас, неповне встановлення
обставин справи виключає можливість
ствердження того факту, що матеріальні
норми були по-різному застосовані саме
в подібних відносинах, оскільки зміст
цих відносин у такому разі не є
остаточно встановленим. Відповідно
такі ухвали не можуть переглядатися
Верховним Судом України, оскільки в них
не відбулося застосування норм
матеріального права для розв'язання
спору по суті.

А судовим рішенням (ухвала Вищого
адміністративного суду України від
28.04.2011 К-9047/08) касаційний суд підтримав
позицію судів попередніх інстанцій про
те, що право на відшкодування податку
на додану вартість виникає лише при
фактичній надмірній сплаті цього
податку до бюджету у ланцюгу
постачальників.

Разом з тим, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 № К/9991/33043/11, про перегляд якої
поставлено питання, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що норми Закону
України "Про податок на додану
вартість" не ставлять у залежність
право платника податку на формування
податкового кредиту, які у подальшому
приймають участь у формуванні сум
бюджетного відшкодування, від
фактичної сплати сум ПДВ до бюджету
іншими платниками податку -
постачальниками товарів (послуг), якщо
цей платник (покупець) сплатив податок
в ціні придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок у судовому
процесі не спростована.

При цьому суд касаційної інстанції,
переглядаючи судові рішення
попередніх інстанцій у цій справі,
врахував позицію Верховного Суду
України, викладену у постанові від
31.01.2011 (21-47а10) у справі за позовом
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, за
заявою ОДПІ про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
27.05.2010.

Аналізуючи положення Закону № 168/97ВР,
Верховний Суд України дійшов висновку,
що якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись ст. ст. 235-240 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви Державної
податкової інспекції в Артемівському
районі м. Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про допуск справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від
06.02.2014 № К/9991/33043/11 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Карась О.В.

Судді
Моторний О.А.

Нечитайло
О.М.

Рибченко
А.О.

Цвіркун Ю.І.