Справа № 825/1895/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1895/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області,
Царичанського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправною відмову та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, Царичанського РВ УМВС України
в Дніпропетровській області про
визнання протиправною відмову
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 30.04.2013 №
3/3-4 та зобов'язання виплатити
нараховану матеріальну допомогу на
вирішення соціально-побутових питань
за 2009 рік.

Свої вимоги мотивує тим, що при
звільненні зі служби він не отримав
одноразову грошову допомогу, грошову
компенсацію за неотримане речове майно
та матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових проблем за 2009 рік.
З цих підстав позивач звернувся із
заявою до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, однак
листом від 30.04.2013 № 3/3-4 йому
повідомлено, що за інформацією
Царичанського РВ ГУМВС заборгованості
по грошовому забезпеченню перед
позивачем не значиться. Дана відповідь
слугувала підставою звернення
позивача до суду.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, просили справу
розглянути у їх відсутності.

Представники відповідачів надали до
суду заперечення на адміністративний
позов, в яких виклали свою позицію
проти доводів позивача та просять суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
діяли в межах та у спосіб, визначений
чинним законодавством України.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності сторін
за наявними в матеріалах справи
доказами.

Відповідно до частини першої статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд виходить
із наступного.

Судом встановлено, що наказом
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 14.07.2009 №
141 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів
внутрішніх справ у запас відповідно до
підпункту «ж» пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114 (за власним бажанням) з
14.07.2009р. Позивач під час проходження
служби перебував на грошовому
забезпеченні в Царичанському РВ УМВС
України в Дніпропетровській області.

12.02.2014 ОСОБА_1 звернувся до
Царичанського РВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області із заявою та
просив відповідача провести повний
розрахунок по грошовому забезпеченню,
виплатити грошову компенсацію за
неотримане речове майно, грошову
компенсацію за невикористану
відпустку та виплатити одноразову
грошову допомогу при звільненні
(а.с.12-13).

28.03.2014 позивач звернувся до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області та просив провести повний
розрахунок по грошовому забезпеченню,
виплатити грошову компенсацію за
неотримане речове майно, грошову
компенсацію за невикористані
відпустки та виплатити одноразову
грошову допомогу при звільненні
(а.с.13-14).

30.04.2014 Головним управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області позивачу
надано відповідь за № 3/3-4, в якій
зазначено, що за інформацією
Царичанського РВ ГУМВС заборгованості
по грошовому забезпеченню перед
позивачем не значиться(а.с.15).

Даючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 №
2262, Положенням про забезпечення
речовим майном осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ і військовослужбовців
внутрішніх військ МВС України,
затвердженим наказом МВС України від
05.12.2003 № 1489, Постановою Кабінету
Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» Інструкцією про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ затвердженої
наказом МВС України від 31.12.2007 № 499
(надалі - Інструкція) та постановою
Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» від 07.11.2007 № 1294.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправною відмову Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 30.04.2013 № 3/3-4, суд зазначає
таке.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» (в редакції,
чинній на момент звільнення ОСОБА_1)
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, при
звільненні зі служби за власним
бажанням, через сімейні обставини або
інші поважні причини, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, обов'язковою умовою для
набуття права на отримання одноразової
грошової допомоги в розумінні
наведеної норми - є наявність права на
пенсію за Законом України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

Закон України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» визначає
умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, осіб начальницького і рядового
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом.

Враховуючи вищевикладене та з огляду
на те, що на день звільнення (14.07.2009р.)
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не досяг 45 річного
віку та мав вислугу лише повних 7 років,
то суд вважає, що позивач не набув права
на пенсію та відповідно на отримання
одноразової грошової допомоги в
розмірі 25 відсотків місячного
грошового забезпечення.

Посилання ОСОБА_1 на положення пункту 10
постанови Кабінету Міністрів України
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992
№ 393 (в редакції від 11.02.2009, чинній на
момент звільнення ОСОБА_1) (надалі -
Постанова КМУ від 17.07.1992 № 393), яким
передбачено, що військовослужбовцям,
крім військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби, які
звільняються із служби за власним
бажанням, через сімейні обставини або з
інших поважних причин, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби,
суд вважає безпідставними, оскільки
вищенаведена постанова прийнята на
виконання та застосовується виключно з
урахуванням положень Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

Крім того, Закон України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» має вищу
юридичну силу порівняно з іншими
нормативно-правовими актами.

Також, Порядок та умови забезпечення
речовим майном осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ на момент звільнення
ОСОБА_1 був визначений Законом України
«Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про формений одяг осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх
справ, військовослужбовців
спеціальних моторизованих військових
частин міліції внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової
міліції» від 17.11.2001 № 1515 та Положенням
про забезпечення речовим майном осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ і
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС України, затверджений наказом МВС
України від 05.12.2003 № 1489.

Так, відповідно до частини першої
статті 18 Закону України «Про міліцію»,
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затверджений
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114.

Пунктом 12 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ передбачено,
що особи рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
одержують грошове і речове
забезпечення за нормами, встановленими
законодавством.

Пунктом 12.3.7 Положення про забезпечення
речовим майном осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ і військовослужбовців
внутрішніх військ МВС України (в
редакції від 30.12.2005, що діяла на час
звільнення позивача) право на
одержання грошової компенсації за
недоотримане речове майно
передбачалося лише для працівників, що
використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу
належність. Тобто, для працівників, які
проходять службу в органах внутрішніх
справ. Компенсація за недоотримане
речове майно для осіб звільнених з
органів внутрішніх справ даною
правовою нормою не передбачена.

Займана посада позивача - міліціонер
водій сектора ресурсного забезпечення
Царичанського РВ ГУМВС не потребувала
зашифровування особи і відомчої
належності.

Приймаючи до уваги викладене, суд не
вбачає з боку ГУ Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області будь-яких
порушень чинного законодавства
України, не встановлено й також те, що
відповідь ГУ Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 30.04.2014 № 3/3-4 призвела до
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача.

Позивачем не надано суду достатні та
належні докази в обґрунтування позову,
які б спростовували доводи
відповідачів.

Також, згідно пункту 2.16.1 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ затвердженої наказом
МВС України № 499 від 31.12.2007,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12.03.2008 за № 205/14896 (в редакції,
чинній на момент звільнення ОСОБА_1)
особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ
надається матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань
та допомога для оздоровлення при
щорічній основній відпустці в розмірі,
що не перевищує їх місячного грошового
забезпечення.

Відповідно до пункту 2.16.2 Інструкції
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань особам
рядового і начальницького складу, як
правило, надається при вибутті в
чергову відпустку або за мотивованим
рапортом особи рядового чи
начальницького складу.

Отже, виходячи з наведених норм
законодавства, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ надається
матеріальна допомога як для вирішення
соціально-побутових питань так і для
оздоровлення.

Проте доказів, які б підтверджували
звернення позивача з рапортом про
надання йому матеріальної допомоги
саме для вирішення соціально-побутових
питань, суду не надано.

Щодо рапорту від 04.04.2009р.(а.с.58), то в
останньому чітко не вказано, що позивач
просив надати матеріальну допомогу
саме для вирішення
соціально-побутових питань.

Таким чином, у Царичанського РВ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
були відсутні підстави для
нараховування та виплати ОСОБА_1
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною другою статті 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на
підставі наданих доказів в їх
сукупності, системного аналізу
положень чинного законодавства
України приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити повністю, оскільки
відповідачі діяли в межах наданих
законом повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати у формі
судового збору не належить стягувати,
оскільки позивачем не понесені.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 99, 137, 158-160, 162, 165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко