Справа № 826/7109/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2014 року 12:25
№ 826/7109/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О. за
участю секретаря судового засідання
Савченко А.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Атрибуд
Груп»доДержавної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києвіпро
скасування податкового
за участю представників сторін:
від позивача: Воскобойник М.Т.,
від відповідача: Мотилевський А.В.,
Антоненко Н.В.,Семеніще О.І.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 24 червня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Атрибуд Груп»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві №
від 14.05.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт
перевірки ґрунтується на порушенні
позивачем строків розрахунків за
операціями з виконання контракту
імпорту товарів, що вказані у п. 3
Постанови Правління Національного
банку України «Про зміну строків
розрахунків за операціями з експорту
та імпорту товарів і запровадження
обов'язкового продажу надходжень в
іноземній валюті» від 14.05.2013 №163. А саме
ДПІ вказує в акті, що 01.01.2014 у
відповідності до цієї постанови
закінчився граничний термін отримання
за контрактом товару по імпорту, а
оскільки ТОВ «Атрибуд Груп» отримало
цей товар лише 11.02.2014, то, відповідно,
порушило зазначені строки. Однак п. 3
вказаної Постанови взагалі не
встановлюються будь-які строки, і його
вимоги стосуються тільки діяльності
банків. По-друге, вказана Постанова у
відповідності до її п. 9 діяла до 19.11.2013,
у зв'язку з чим не діяла ні на дату,
визначену відповідачем у акті, як дату
закінчення граничного терміну
отримання ТОВ «Атрибуд Груп» товару за
контрактом, ні на дату реального
отримання ТОВ «Атрибуд Груп» цього
товару, ні під час проведення перевірки
податковим органом.

Викладене є підставою для скасування,
прийнятого на підставі такого акту
спірного рішення.

Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення прийнято ним у
відповідності до вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим відсутні
законні підстави для його скасування.

Розглянувши подані документи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог з огляду
про наступне.

З 09.04.201 по 23.04.2014 Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві (далі - відповідач) проведена
позапланова перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Атрибуд
Груп» (далі - позивач) з питань
дотримання вимог валютного
законодавства України при розрахунках
за зовнішньоекономічними операціями
по Контракту від 30.09.2013 №3 за період з
30.09.2013 по 31.03.2014 згідно листа ПАТ
«Укрексімбанк» від 07.02.2014 №153-02/375
(вх.ДПІ від 10.02.2014 №10276/10).

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт №1019/2211/38688501
від 29.04.2014, висновками якого
встановлено порушення позивачем ст. 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» через
несвоєчасне надходження на територію
України товару за контрактом від 30.09.2013
№3 з фірмою «Altuntas Havalandirma Turizm San. A.S.»
(Турція) на суму 5641,50 євро (екв. 65807,27
грн.).

Підставою для висновку податкового
органу про наявність порушень були
наступні обставини, які відображені в
акті, а саме: у періоді, що перевірявся,
позивач на виконання умов контракту
від 30.09.2013 №3 отримав від нерезидента
фірми «Altuntas Havalandirma Turizm San. A.S.» (Турція)
товар згідно митної декларації від
11.02.2014 №201444 на загальну суму 11283,00 євро
(фактурна вартість товару в
перерахунку по курсу НБУ на дату
оформлення МД склала 131614,55 грн.), в тому
числі на суму 5641,50 євро (екв. 65807,27 грн.) з
порушенням законодавчо встановлених
термінів розрахунків.

Окрім того, містяться посилання на
Постанову Правління Національного
Банку України від 14.05.2013 №163 «Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті»,
зареєстровану в Міністерстві юстиції
України 14.05.2013 за N 718/23250, положеннями
якої установлено, що розрахунки за
операціями з експорту та імпорту
товарів, передбачені в статтях 1 та 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»,
здійснюються у строк, що не перевищує 90
календарних днів. У зв'язку з чим
граничним терміном отримання товару по
імпорту є 01.01.2014.

Вищевикладене, на думку відповідача, з
урахуванням відсутності висновку
центрального органу виконавчої влади з
питань економічної політики на
перевищення термінів розрахунків по
контракту та документу уповноваженого
органу країни, що підтверджує
виникнення форс-мажорних обставин за
контрактом, свідчить про
несвоєчасність надходження товару на
загальну суму 5641,50 євро (екв. 65807,27 грн.)
та порушення позивачем вимог ст. 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», якою
регламентовано, що імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 180
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку.

14.05.2014 відповідачем на підставі акту
перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення № форми «У»,
згідно якого встановлено порушення ст.
2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» (зі змінами та доповненнями), у
зв'язку з чим на підставі пп.54.3.3 п.54.3
ст.54 ПК України та ст.4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» (зі змінами та
доповненнями), нараховано грошове
зобов'язання (пеня за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності) в
розмірі 7580,19 грн.

Вважаючи вищезазначене податкове
повідомлення-рішення протиправним, а,
відтак, таким, що підлягає скасуванню
позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

30.09.2013 між позивачем та фірмою «Altuntas
Havalandirma Turizm San. A.S.» (Турція) укладено
контракт №3 (надалі - контракт), згідно
якого останній зобов'язався продати, а
позивач як покупець оплатити та
прийняти обладнання технологічне для
елеваторно-складського господарства
(надалі - обладнання), специфікація
якого передбачається в додатку №1 до
цього контракту.

Відповідно до додатку №1 до контракту,
сторони домовились про поставку
обладнання у кількості 2-ох одиниць,
загальною вартістю 11283,00 євро.

Згідно п. 3.1 названого контракту
поставка обладнання здійснюється не
пізніше 30 днів з дати оплати позивачем
першого платежу у відповідності до
вимог, встановлених пп. 4.1.1.

Відповідно до пп. 4.1.1 контракту сума 50%
від загальної вартості контракту
сплачується шляхом здійснення
банківського переказу в якості
авансового платежу протягом 10 днів з
моменту підписання контракту, на
розрахунковий рахунок продавця.

Позивач на виконання умов контракту
здійснив переказ грошових коштів в
розмірі 5641,50 євро на підставі
платіжного доручення в іноземній
валюті №10 від 02.10.2013, яке згідно штампу
банківської установи (АТ
«Укрексімбанк») виконано 03.10.2014.

Як вбачається з матеріалів справи факт
поставки товару позивачу на суму 11283,00
євро (екв. 131614,55 грн.) підтверджується
митною декларацією від 11.02.2014 №201444.

Так, відповідно до Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
зовнішньоекономічний договір
(контракт) - це матеріально оформлена
угода двох або більше суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та їх
іноземних контрагентів, спрямована на
встановлення, зміну або припинення їх
взаємних прав та обов'язків у
зовнішньоекономічній діяльності.

При цьому порядок розрахунків в
іноземній валюті та порядок відліку
законодавчо встановленого строку
розрахунків регулюється Законом
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті».

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» передбачено, що
імпортні операції резидентів, які
здійснюються на умовах відстрочення
поставки, в разі, коли таке
відстрочення перевищує 180 календарних
днів з моменту здійснення авансового
платежу або виставлення векселя на
користь постачальника продукції
(робіт, послуг), що імпортується,
потребують висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Відтак, враховуючи, що імпортна
операція була здійснена позивачем на
умовах відстрочки постачання, тобто,
коли спочатку здійснено попередню
оплату іноземному контрагенту, а після
цього очікувалось надходження від
нього товару, то на імпортні операції
позивача дійсно поширюються вимоги
наведеної норми.

Про порушення позивачем вимог ст. 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» і
вказав відповідач у висновках акту
перевірки та в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні.

В розрізі викладеного суд вважає за
необхідне наголосити на тому, що за
приписами пп. 58.1 ст. 58 ПК України у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу,
такий контролюючий орган надсилає
(вручає) платнику податків податкове
повідомлення-рішення, яке, в свою чергу,
містить підставу для такого
нарахування податкового зобов'язання;
посилання на норму цього Кодексу та/або
іншого закону, контроль за виконанням
якого покладено на контролюючі органи,
відповідно до якої був зроблений
розрахунок або перерахунок грошових
зобов'язань платника податків; суму
грошового зобов'язання, що повинен
сплатити платник податку; граничні
строки сплати грошового зобов'язання;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання; граничні
строки, передбачені цим Кодексом для
оскарження податкового
повідомлення-рішення.

При цьому в силу пп. 54.3.3 п. 54.3 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Водночас, відповідно до норм ст.ст. 77, 78,
86 розділу II Податкового кодексу
України та ст. 8 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні», з
метою забезпечення єдиного порядку
відображення результатів
документальних перевірок платників
податків - юридичних осіб (резидентів і
нерезидентів) та їх відокремлених
підрозділів, Наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 N984 затверджено Порядок
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (надалі - Порядок №984), що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 12.01.2011 за N34/18772.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку
результати документальних перевірок
оформлюються у формі акта або довідки.
У разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт, який є
службовим документом, що підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно з пп. 5.2 п. 5 Порядку №984 у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства описова
частина акта документальної перевірки
повинна містити за кожним відображеним
в акті фактом порушення чітке
викладення змісту порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначенням
періоду (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення.

Результати документальної перевірки з
питань дотримання вимог валютного
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, оформляються
аналогічно оформленню результатів
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства (пп. 5.5 п. 5
Порядку №984).

Відповідно до пп. 6.1 п 6 Порядку №984 у
висновку акту перевірки зазначається
опис виявлених перевіркою порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів.

В силу вимог п. 86.8 п. 86 ПК України
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником контролюючого
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу.

Отже податкове повідомлення-рішення
видається керівником податкового
органу на реалізацію своїх
повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
регламентує можливість здійснення
імпортної операції в межах 180-ти
календарних днів, проте відповідач,
дійшовши висновку про недотримання
позивачем 90 денного строку для
здійснення розрахунків в іноземній
валюті, та відповідно згідно
розрахунку пені (додаток 4 до акту) саме
за його порушення, застосувавши
фінансові санкції, жодного
нормативно-правового акту, який
встановлює інші строки ніж ст. 2 цього
Закону, в оскаржуваному рішенні та у
висновках акту не зазначив.

У свою чергу, згідно зі ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно в ході розгляду спору може
бути, як підтверджено дійсність сум,
визначених платнику податків таким
податковим повідомленням-рішенням, так
і встановлено незаконність рішення
суб'єкта владних повноважень.

Наслідком встановлення судом
відповідності чи невідповідності
рішення суб'єкта владних повноважень
вимогам чинного законодавства є
визнання такого акта законним або
протиправним, при умові, якщо є
можливість ідентифікувати, виокремити
та назвати таку невідповідність чи
відповідність. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі.

Через відсутність посилання в спірному
податковому повідомлені на порушення
певних норм законодавства, які
встановлюють інші строки ніж ст. 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», суд
позбавлений можливості встановити
наявність чи відсутність порушень
позивачем податкового або іншого
законодавства.

Суд не може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість цього інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень.

Вказане не звільняє позивача від
обов'язку сплатити суму грошового
зобов'язання, з врахуванням вимог
законодавства.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що
рішення, в якому недійсну частину не
можна виокремити, ідентифікувати, є
недійсним в цілому. Дана обставина
надасть податковому органу можливість
визначити у встановленому законом
порядку суму грошового зобов'язання
позивача, прийнявши нове рішення.

Висновок суду у даній справі
узгоджується з позицією Верховного
суду України, викладеною у постанові
від 05.12.2006 року № 21-527во06. А також із
позицією Європейського суду з прав
людини викладеною у рішеннях по
справах: «Класс та інші проти
Німеччини» від 06.09.1978, «Фадєєва проти
Росії» (Заява N55723/00), Страсбург, від
09.06.2005, «Кумпене і Мазере проти Румунії»
(Заява N33348/96), Страсбург, від 17.12.2004,
«Єрузалем проти Австрії», (Заява N26958/95),
Страсбург, від 27.02.2001, «Реквеньї проти
Угорщини», (Case of Rekvenyi v. Hungary), (Заява
N25390/94), Страсбург, від 20.05.1999, згідно яких
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави,
тобто суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі.

Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст.
138 КАС України, є обставини (факти),
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення, та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Відповідач, як на підставу для відмови
в позові, посилається на наявність
Постанови Правління Національного
Банку України від 14.05.2013 №163 «Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті» (надалі
- Постанова №163), зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 14.05.2013 за N
718/23250, положеннями якої встановлено 90
денний строк для здійснення
розрахунків в іноземній валюті.

Дійсно згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» Національний банк
України має право запроваджувати на
строк до шести місяців інші строки
розрахунків, ніж ті, що визначені
частиною першою цієї статті.

А п. 1 Постанови №163 встановлено, що
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в статтях
1 та 2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», здійснюються у строк, що не
перевищує 90 календарних днів.

Однак з цього приводу слід відзначити
наступне.

По-перше, про порушення позивачем
Постанови №163 зазначається лише в
описовій частині акту перевірки, який,
в свою чергу не є нормативно-правовим
актом чи актом індивідуальної дії,
виходячи з положень ст. 17 КАС України, а
лише є засобом відображення юридичних
фактів та не може створювати юридичних
наслідків у формі прав, обов'язків, їх
зміни чи припинення.

По-друге, п. 9 Постанови №163 встановлено
строк її дії до 19.11.2013, як наслідок,
встановлений нею 90-денний строк
розрахунків не поширювався на
проведену позивачем 11.02.2014 імпортну
операцію, хоча в період її дії, тобто з
моменту здійснення попередньої оплати,
і почав перебіг, встановлений нею
строк.

Зважаючи на викладене суд приходить до
висновку, що по суті визначення
позивачу суми грошового зобов'язання
без конкретних посилань на законодавчі
акти, які прямо врегульовують підстави
для такого донарахування, не можна
вважати формальним порушенням,
оскільки, в даному випадку, суд не може
собою підміняти податковий орган і
надавати оцінку значення вищевказаних
порушень на результат прийняття
податкового повідомлення, яке
приймається керівником відповідача.

Суд не повноважений давати оцінку
впливу вказаних порушень на результат
прийняття податкового повідомлення,
оскільки такими повноваженнями
наділений лише керівник відповідача,
суд вправі надати оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню в межах
предмету позову по даній справі.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
відповідачем не переконують у
підставності заперечень позовних
вимог.

Згідно ст.ст. 49, 70 КАС України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесеного ним
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Підсумовуючи усе викладене, суд при
вирішенні даного спору, з огляду на
встановлені судом обставини,
враховуючи зміст частини 3 ст. 2 КАС
України, дійшов висновку про
недоведеність відповідачем законності
винесення оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атрибуд Груп»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 14.05.2014 р. № .

3. Судові витрати в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Атрибуд
Груп» за рахунок Державного бюджету
України.

4. Стягнути з Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві решту суми
судового збору в розмірі 1 644 (одна
тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30
копійок на користь Окружного
адміністративного суду м. Києва
(розрахунковий рахунок №4007,
отримувач платежу УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код 38004897, МФО 820019, банк
одержувача ГУ ДКСУ у місті Києві, код
класифікації доходів бюджету 22030001 із
рахунків Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (вул. Багговутівська, 26, м. Київ,
04107, ).

5. Доручити відповідному підрозділу
Державної казначейської служби
України виконання постанови в частині
стягнення з Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві суми судового
збору у розмірі 1644 ,30 гривень.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст.ст.185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 01.07.2014
р.