Справа № 822/3262/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/800/53498/13

Вищий адміністративний суд
України у складі: суддя-доповідач Кочан
В.М., судді Лиска Т.О., Пасічник С.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
судової адміністрації України,
Державної казначейської служби
України, Апеляційного суду
Хмельницької області про визнання
відмови протиправною,

В С Т А Н О В
И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до Державної судової
адміністрації України, Державної
казначейської служби України,
Апеляційного суду Хмельницької
області, в якому просив: визнати
протиправною відмову у проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання за період з 27.11.2005р.
по 31.12.2005р. включно, виходячи з окладу у
2988 грн.; стягнути з відповідачів на його
користь 12218,55 грн. заборгованості по
щомісячному довічному грошовому
утриманню за період з 27.11.2005р. по 31.12.2005р.
включно; зобов'язати відповідачів у
день виплати заборгованості у сумі
12218,55 грн. нарахувати та виплатити
компенсацію відповідно до вимог Закону
України "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати".

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від
28.08.2013р. позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову у
проведенні перерахунку щомісячного
грошового утримання позивача за період
з 27.11.2005р. по 31.12.2005р. включно, виходячи з
окладу 2988 грн. і виплаті йому
заборгованості відповідно до чинного
законодавства. Стягнуто з Державної
судової адміністрації України і
зобов'язано Державну казначейську
службу України провести видатки з
державного бюджету, передбачені в
Державній судовій адміністрації
України на користь позивача 12218,55 грн.
по щомісячному довічному
грошовому утриманню за період з 27.11.2005р.
по 31.12.2005р. включно. В решті позову
відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та постановлено нову ухвалу
про залишення позову без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 12.02.2003р. позивач
працює суддею Апеляційного суду
Хмельницької області. Наказом Голови
Апеляційного суду Хмельницької
області від 22.06.2009р. № 24/04-03 з 27.11.2005р.
позивачу як працюючому судді було
встановлено щомісячне довічне грошове
утримання судді в розмірі 80% заробітної
плати. У відповідності до зазначеного
наказу грошове утримання за період з
27.11.2005р. по 31.12.2005р. включно позивачу
було виплачено у розмірі 80% заробітної
плати, нарахованої, виходячи з окладу 514
грн.

У грудні 2009 року позивачу було
виплачено довічне грошове утримання у
розмірі: за листопад 2005 року - 509,76 грн.,
за грудень 2005 року - 3823,20 грн., яке
нараховувалось із окладу 514 грн., розмір
якого підтверджується довідкою
Апеляційного суду Хмельницької
області від 05.08.2013р. №06-116/13.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від
12.02.2013р., залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р.
встановлено, що заробітна плата судді
Апеляційного суду Хмельницької
області з 01.06.2005р. повинна була
нараховуватись, виходячи з окладу 9
мінімальних заробітних плат, яка на той
час становила 332 грн., тобто з окладу 2988
грн., а за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р.
позивачу недорахована заробітна плата
в сумі 70247,73 грн.

На підставі вказаних судових
рішень позивач звернувся до голови
Апеляційного суду Хмельницької
області із заявою про проведення
перерахунку щомісячного грошового
утримання за період з 27.11.2005р. по 31.12.2005р.
включно, виходячи з окладу у 2988 грн. і
відповідно до чинного законодавства
виплатити йому заборгованість по
ньому.

Листом від 25.07.2013р. №06-110/13 у задоволенні
заяви позивачу відмовлено у проведенні
такого перерахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач дізнався про порушення права
на належний розмір заробітної плати за
листопад та грудень 2005 року лише
14.06.2013р. у день, коли ним отримано копію
ухвали Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р., а
оскільки заробітна плата позивача
повинна була нараховуватись, виходячи
із окладу 2988 грн. за період з 01.06.2005р. до
01.01.2006р. (тобто по 31.12.2005р. включно), то
позивач має право на перерахунок
довічного грошового утримання з
27.11.2005р. по 31.12.2005р. в розмірі 80 %,
виходячи з окладу 2988 грн.

Вирішуючи спір та залишаючи позов
ОСОБА_2 про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання без
розгляду, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячний строк звернення до суду,
а судом першої інстанції помилково
визначено момент, коли позивач
дізнався про порушення права на
належний розмір заробітної плати за
листопад та грудень 2005 року, датою
14.06.2013р. (день, коли позивач отримав
копію ухвали Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р.),
оскільки позивачу було відомо про
розміри належних йому виплат раніше.

Колегія суддів погодитись з таким
висновком суду апеляційної інстанції
не може з наступних підстав.

Згідно ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Застосовуючи до спірних
правовідносин ст.ст. 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції не врахував
наступних обставин.

За правилами ч.ч. 2,3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час розгляду
справи судами) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. Для звернення до
суду у справах щодо прийняття громадян
на публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Наслідки пропуску строку
встановлені ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Всупереч вимог ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанцій не встановив
початок перебігу встановленого
законом строку, тобто не з'ясував, коли
позивач дізнався чи повинен був
дізнатися про порушення свого прав а.

Крім того, суд апеляційної
інстанції не з'ясував наявність або
відсутність підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними та не врахував, що на час
звернення позивача до суду він
перебував на публічній службі, отже
застосування до спірних правовідносин
шестимісячного строку є помилковим.

Залишаючи позов без розгляду, суд
апеляційної інстанції у рішенні
зазначив лише, що ОСОБА_2 дізнався про
порушення своїх прав раніше ніж ним
була отримана копія ухвали Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013р., оскільки упродовж 2005 року
він отримував заробітну плату та йому
було відомо про розмір належних виплат.

Судом апеляційної інстанції не
враховано, що факт порушення права
позивача на отримання заробітної плати
у відповідному розмірі встановлено
вищевказаним судовим рішенням. При
цьому для відновлення порушеного права
в частині, що стосується перерахунку
довічного грошового утримання за
листопад та грудень 2005 року, позивач
звернувся до відповідача із заявою,
проте листом від 25.07.2013р. №06-110/13
позивачу відмовлено у задоволенні
заяви.

Не погоджуючись із відмовою
відповідача здійснити перерахунок
довічного грошового утримання за
листопад та грудень 2005 року на підставі
ухвали Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013р.,
ОСОБА_2 08.08.2013р. звернувся із даним
позовом до суду, тобто в межах
місячного строку встановленого ч. 3 ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013р.
скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
Кочан В.М.

судді
Лиска Т.О.

Пасічник С.С.