Справа № 819/529/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
876/6224/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Теребовлянському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Теребовлянському районі
Тернопільської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Теребовлянському районі про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії,

встановив:

У березні 2013 року позивач УПФУ в
Теребовлянському районі
Тернопільської області звернувся в суд
із адміністративним позовом до
відповідача ВВД ФССНВ України в
Теребовлянському районі, в якому
просив : 1) визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови прийняти до
заліку та включити до актів щомісячної
звірки витрат позивача за період
листопад 2012 р. - грудень 2012 р. на
загальну суму 42800,74 грн.; 2) зобов'язати
відповідача прийняти до заліку та
включити до актів щомісячної звірки
витрати позивача за період листопад 2012
р. - грудень 2012 р., здійснені на
виконання постанов КМУ № 265, № 1252, а
також витрати на виплату і доставку у
сумі 42800,74 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду позивач УПФУ в Теребовлянському
районі Тернопільської області
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає апелянт, що постанова суду
першої інстанції не відповідає нормам
чинного законодавства, прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що виплата
щомісячної адресної соціальної
допомоги особам, які отримують пенсію у
зв'язку з настанням страхового випадку
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» здійснюється за
рахунок коштів ФССНВ України. Також,
Кабінет Міністрів України своєю
постановою від 26.03.2008 року № 265 «Про
деякі питання пенсійного забезпечення
громадян» установив щомісячні
державні адресні допомоги. Отже,
державна адресна допомога до пенсії по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання також повинна
виплачуватися за рахунок коштів Фонду.
За таких обставин апелянт вважає, що
суд першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні позову.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
та прийняти нове рішення, яким позов
задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що УПФУ в
Теребовлянському районі
Тернопільської області склало акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за листопад-грудень 2012
року, до якого було включено суми
виплачених пенсій (основний розмір),
суми виплаченої щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття та суми
витрат з виплати і доставки пенсій (а.с.
16-17, 10-11).

Однак, як видно із Таблиць розбіжностей
до довідки про відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад-грудень 2012 р.,
відповідачем невраховані витрати на
виплату державної адресної допомоги в
сумі 42800,74 грн. (а.с. 12, 18).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позову, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
враховано, що статтею 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних,
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: - пенсійне
страхування; - страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням; -
медичне страхування; - страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності; -
страхування на випадок безробіття; -
інші види страхування, передбачені
законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Пунктом 4 ст. 25 Основ визначено, що за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 ст. 26 Основ встановлено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому, неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим хто має надавати застраховані
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до ст. 25
Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Відповідно до даної статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

З положень цієї статті видно, що
законом не передбачено обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
Пенсійному фонду витрати, пов'язані з
виплатою державної адресної допомоги.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України «Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» від 26.03.2008 року
№ 265 установлено, що у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних
виплат, державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

За змістом пункту 4 цієї Постанови,
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Аналіз наведених вище правових норм
дає підстави вважати, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги, не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Судом першої інстанції також вірно
враховано, що одним із основних
принципів страхування від нещасного
випадку є цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» кошти на здійснення
страхування від нещасного випадку не
формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та те, що адресна допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

Крім цього, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили страту
працездатності», Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, не передбачено такого способу
захисту прав позивача, як зобов'язання
включити в Акт звірки і прийняти до
відшкодування суму витрат за особовими
справами потерпілих.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що у
випадку відсутності з боку відповідача
згоди на включення в Акти звірки і
прийняття до відшкодування понесених
витрат, у судовому порядку можуть
вирішуватися вимоги про стягнення
відповідних сум.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про безпідставність та
необґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
підстав для скасування постанови суду
від 19.03.2013 року немає.

Керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Теребовлянському районі
Тернопільської області - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Теребовлянському районі
Тернопільської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Теребовлянському районі про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк