Справа № 2а-2470/464/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/9991/16896/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Глибоцькому
районі Чернівецької області

на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 11.08.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.12.2011

у справі №2а-2470/464/11

за позовом Державного
підприємства «Чернівецький лісгосп»

до Державної податкової інспекції
у Глибоцькому районі Чернівецької
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Чернівецький
лісгосп» (далі по тексту - позивач, ДП
«Чернівецький лісгосп») звернулося до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Глибоцькому
районі Чернівецької області (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Глибоцькому
районі Чернівецької області) про
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0-21235,
№/0-21236, №/0-2572.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 11.08.201, яка
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28.12.2011, позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і постановити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що згідно акту перевірки встановлено
порушення позивачем вимог п. 5.1 ст. 5, пп.
5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємства» від 28.12.1994 №334-ВР (далі по
тексту - Закон №334-ВР), в наслідок чого
безпідставно включено до складу
валових витрат 272050,00 грн., в зв'язку з
чим занижено податок на прибуток за
період з ІІІ кварталу 2009 року по ІІ
квартал 2010 року на загальну суму 68013,00
грн.; пп. 7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.4, пп. 7.2.6 п. 7.2,
пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 №168/97-ВР (далі по тексту - Закон
№168/97) та п. 5.8 Порядку заповнення та
подання податкових декларацій з
податку на додану вартість,
затвердженої наказом ДПА України від
30.05.1997 №166, в зв'язку із чим
підприємством занижено податок на
додану вартість за період з липня по
грудень 2009 року та лютого-квітня 2010
року на суму 54410,00 грн. з вартості
придбаних робіт від фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2; пп. 6.3.3 е) п. 6.3 ст. 6;
пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8; пп. 19.2 а) п. 19.2 ст.
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-ІV від 22.05.2003 (далі по
тексту - Закон №889-IV) у результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за період, що перевірявся
в сумі 71963,33 грн.

Стосовно заниження податок на додану
вартість за період з липня по грудень
2009 року та лютого-квітня 2010 року на суму
54410,00 грн. включення до складу валових
витрат 272050,00 грн. з вартості придбаних
робіт від фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

Відповідно до приписів пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Факт виконання робіт по вищезазначених
договорах підтверджується
товарно-транспортними накладними по
відвантаженій продукції на загальну
суму 268117,12 грн.; видатковими касовими
ордерами по видачі готівки в рахунок
погашення заборгованості за надані
послуги перед приватним підприємцем
ОСОБА_2 від 22.07.2009 по 30.09.2010 на загальну
суму 209680,00 грн. Податкові накладні від
31.07.2009 на суму 18450,46 грн.; від 31.08.2009 на
суму 41865,49 грн.; від 30.09.2009 на суму 46656,08
грн.; від 30.10.2009 на суму 48263,65 грн.; від
30.11.2009 на суму 36739,30 грн.; від 31.12.2009 на
суму 70698,77 грн.; від 26.02.2010 на суму 13023
грн.; від 27.02.2010 на суму 19486,61 грн.; від
29.03.2010 на суму 2148 грн.; від 30.03.2010 на суму
17963,10 грн.; від 31.03.2010 на суму 3804,80 грн.;
від 30.04.2010 на суму 7361,28 грн.

Щодо доводів податкового органу, що ПП
ОСОБА_2 не мав можливостей особисто
виконувати роботи з рубки дерев,
первинної обробки деревини та їх
трелювання до місця передачі замовнику
робіт, так як у нього відсутні угоди з
субпідрядниками та найманими
робітниками - лісорубами, водіями
тракторної техніки, відсутні машини та
механізми, відсутні первинні документи
на придбаним послуг субпідрядних
організацій, що свідчить про
відсутність у даної фізичної
особи-підприємця
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань.

То такі твердження відповідача
спростовуються, наявними в матеріалах
справи доказами, а саме відповідним
дозволом на виконання такого виду
робіт, а також, експертним висновком
згідно якого контрагент позивача
спроможний забезпечити додержання
вимог нормативно-правових актів з
охорони праці та промислової безпеки в
процесі проведення робіт підвищеної
небезпеки, а саме лісосічні роботи,
трелювання лісу.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення №/0-21247 про
донарахування позивачу прибуткового
податку з робітників і службовців,
судами зазначено наступне.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону №889-IV
податковий агент - це юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента-юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

В силу вимог пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону
№889-IV податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Водночас, згідно пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закон
№889-IV оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що покликаний регулювати питання
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва, є Указ Президента
України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (далі по тексту - Указ)
в редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин,
відповідно до п. 2 якого встановлено, що
суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.

У разі коли фізична особа - суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька
видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного
податку, нею придбавається одне
свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки.

Згідно ч. 8 п. 2 наведеного Указу
визначено, що доходи, отримані від
здійснення підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним
податком, не включаються до складу
сукупного оподатковуваного доходу за
підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань як самого
платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його
сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Відповідно до п. 6 Указу суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку з
доходів фізичних осіб.

Таким чином, вірним є висновок судів
попередніх інстанцій, що на підставі
положень п. 1.6 ст. 1 Закону №889-IV (а також
пп. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4, пп. 9.12.1 та пп. 9.12.2 п. 9.12
ст. 9, ст. 17 Закону №889-IV; ст. 2 та ст. 6
Указу; ст. 14 Декрету) особа, яка є
джерелом виплати доходу (виручки) на
користь СПД, не має правових підстав
визначати об'єкт оподаткування -
оподатковуваний дохід під час
здійснення виплати такого доходу
(виручки).

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Глибоцькому районі
Чернівецької області відхилити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 11.08.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.12.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров