Справа № 872/980/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/980/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Фастовській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровскього облсного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

встановив:

У вересні 2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 131,22 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що в судом неповно з’ясовано обставини справи, а саме, що відповідачем не працевлаштовано 2 інвалідів та не вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

До судового засідання сторони не з’явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем було подано позивачеві звіт за формою №10-ПІ (річна) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік від 29.02.2012 року, згідно якого на підприємстві кількість працівників-інвалідів, що мають бути працевлаштовані відповідно до нормативу 4% середньооблікової кількості штатних працівників не досягла встановленого нормативу, а саме кількість не працевлаштованих інвалідів за 2011 рік становить 2 особи, в зв’язку з чим позивачем на зазначену кількість нараховано штрафні санкції та пеня.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875 від 21.03.1991 року підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щорічно роботодавці шляхом подання статистичної звітності у формі №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» повідомляють територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, окрім того роботодавці щомісячно повідомляють центри зайнятості, направляючи звітність у формі №3-ПН «Звіт про наявність вакансій».

З матеріалів справи вбачається, що, згідно наказу №2 від 03.01.2011 року «Про створення робочих місць для інвалідів» відповідачем були створені робочі місця для інвалідів, щомісячно на протязі 2011 року до Дніпродзержинського міського центру зайнятості направлялися звіти у формі №3-ПН, які містять інформацію про наявність вакантних посад, але робочі місця залишалися вакантними у зв’язку із не направленням для працевлаштування інваліда уповноваженими органами. Відповідно до даних звітів позивачем заявлялась потреба в працівниках-інвалідах станом на 11.02.2011 року – 4 вакантних місця, 18.03.2011 року – 3 вакантних місця, 19.04.2011 року – 2 вакантних місця, 20.05.2011 року – 1 вакантне місце, 20.06.2011 року – 6 вакантних місць, 20.07.2011 року – 6 вакантних місць, 18.08.2011 року – 6 вакантних місць, 12.09.2011 року – 6 вакантних місць, 11.10.2011 року – 6 вакантних місць, 09.11.2011 року – 6 вакантних місць, 29.12.2011 року – 5 вакантних місць.

Відповідно до листа Дніпродзержинського міського центру зайнятості №4267від 16.10.2012 року протягом 2011 року для працевлаштування у відповідача було видано 9 направлень, з них 4 особи відмовились (не влаштовує заробітна плата, умови праці, великий обсяг роботи, додаткові навантаження, графік роботи), 5 осіб не відповідають вимогам (не пройшли медичну комісію), також в даному листі вказано, що представник кадрової служби відповідача приймав участь в ярмарках вакансій для осіб з інвалідністю, які відбулися 23.03.2011 року та 21.10.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів, направлених на забезпечення працевлаштування інвалідів та уникнення встановленої законом відповідальності

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального і процесуального права не допущено, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, відповідно до ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун