Справа № 2а-4261/10/0770
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 р.
Справа № 9104/52650/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Качмар В.Я., Рибачука А.І.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України, Державної
судової адміністрації, Міністерства
фінансів України, Територіального
Управління Державної судової
адміністрації в Закарпатській області,
Апеляційного суду Закарпатської
області, Державного казначейства
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И Л А:

15 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернувся в
Закарпатський окружний
адміністративний суд з позовом до
Кабінету Міністрів України, Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
Територіального Управління Державної
судової адміністрації в Закарпатській
області, Апеляційного суду
Закарпатської області, Державного
казначейства України в якому просив
визнати дії Держави України в особі
Кабінету Міністрів України, Державної
судової адміністрації, Міністерства
фінансів України, Територіального
Управління Державної судової
адміністрації в Закарпатській області
та Апеляційного суду Закарпатської
області по встановленню, нарахуванню
та виплаті йому зарплати, включаючи
премії, матеріальну допомогу,
індексацію оплати праці, інші надбавки
і виплати, в період з 01 січня 2006 року по
31 жовтня 2010 року включно виходячи з
мінімальної заробітної плати у 332,00грн.
- протиправними; стягнути на його
користь з Держави Україна за рахунок
коштів Державного бюджету України
через рахунки Державного казначейства
України донараховану за період з 01
січня 2006 року по 31 грудня 2010 року
виходячи з розмірів мінімальної
заробітної плати, установлених
Законами України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік», «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»,
«Про Державний бюджет України на 2010
рік», суму заробітної плати в розмірі
269462,53грн. (двісті шістдесят дев'ять
тисяч чотириста шістдесят дві гривні 53
коп.).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
Указом Президента України від 14 жовтня
2002 року, його було призначено на посаду
судді Мукачівського районного суду.
Указом Президента України від 23
березня 2004 року його переведено на
посаду судді Мукачівського
міськрайонного суду, Указом від 06
березня 2006 року його призначено суддею
Апеляційного суду Закарпатської
області, а Постановою Верховної Ради
України від 18 вересня 2008 року - обрано
на посаду судді апеляційного суду
безстроково.

Протягом 2006 - 2010 років зарплата йому
нараховувалася, виплачувалася
виходячи з положень Постанов Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року №865, «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
від 21 грудня 2005 року №1243, «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005р. №865» від 31
грудня 2005 року №1310, тобто розмір
посадового окладу обчислювався з
розміру мінімальної заробітної плати
332,00грн. 03 грудня 2007 року набрала
чинності постанова Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року, якою п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України №865 визнано
протиправним і скасовано, а 19 серпня 2009
року набрала чинності постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року, якою визнано
незаконними також і Постанову Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№1243 та п.4 Постанови Кабінету Міністрів
України №1310.

Отже, позивач по справі вважав, що
протиправність дій державних органів
установлена судовими рішеннями, що
набрали законної сили і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року в задоволені адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на неї, в якій
просило постанову суду першої
інстанції - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що суд
першої інстанції ухвалив постанову з
істотними порушеннями закону. Суд
неправильно застосував норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, порушив норми
процесуального права, не врахував
підстави, з яких нього виникло право на
оплату праці у заявленому розмірі,
відмовив у позові і фактично ухилився
від захисту його прав, що порушені
державою. Висновок суду про те, що
відповідачі діяли в межах закону та
повноважень, не ґрунтується на доказах,
постанова суду є незаконною,
необґрунтованою, поверхневою і
несправедливою, а тому із підстав,
передбачених ст.202 КАС України,
підлягає скасуванню, а позов -
задоволенню.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами у справі, що позивач по
справі ОСОБА_2 працює на посаді судді
апеляційного суду Закарпатської
області.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок.

Згідно із Законом України «Про статус
суддів», (в редакції яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин),
посадові оклади професійних суддів не
встановлювались, а тому на реалізацію
цього Закону постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» було затверджено
схеми посадових окладів керівників та
суддів Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.
Зазначена постанова набрала чинності з
1 січня 2006 року.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№1243 установлено, що розміри посадових
окладів суддів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати у 332,00 грн.
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться. На
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005 року №1310 до
зазначеної постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 внесено зміни, а саме: постанову
доповнено п. 4-1 наступного змісту:
«Установити, що розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому, при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться».

Колегія суддів також вважає зазначити,
що постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року скасовано у зв'язку
із порушенням судами першої та другої
інстанції норм матеріального права.

Своє рішення Вищий адміністративний
суд України обґрунтовує тим, що
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Крім того, обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є порушення у зв'язку з
його прийняттям прав та законних
інтересів особи. Розгляд спорів щодо
законності (крім конституційності)
постанов та розпоряджень Кабінету
Міністрів України віднесено до
юрисдикції адміністративних судів.
Особливості провадження у таких
справах визначені статтею 171 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Разом з тим, суди загальної
юрисдикції не мають повноважень
розглядати спори щодо
конституційності актів Кабінету
Міністрів України. Відповідно до
частини першої статті 150 Конституції
України вирішення питань про
відповідність Конституції України
законів та інших правових актів
належить виключно до повноважень
Конституційного Суду України.

Отже, щодо визнання незаконності
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України висновок судів
повинен ґрунтуватися на тому чи
відповідають оскаржувані акти законам
України, чи прийняті вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені цими законами, і чи не
звужують існуючі гарантії
незалежності суддів.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що на
момент винесення оскаржуваної
постанови, постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865,
від 21 грудня 2005 року №1243 та від 31.12.2005
року № 1310 є законними та чинними, та
такими, що не зменшили розрахунок
посадових окладів суддів, а отже не
обмежили матеріальний і соціальний
захист позивача по справі.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року по справі №2а-4261/10/0770 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.І. Рибачук