Справа № К/9991/20885/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/20885/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Ширай К.А.,

представника відповідача - Смуригіної
К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року

у справі №2а-1632/10/2570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія «Чернігівобленерго»

до Державної податкової інспекції у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області

про скасування податкових повідомлень
- рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство
«Енергопостачальна компанія
«Чернігівобленерго» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 28
вересня 2009 року, № /1 від 26 жовтня
2009 року, № /2 від 12 січня 2010 року, №
/3 від 23 березня 2010 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2010
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 09
червня 2010 року скасовано та ухвалено
нову про скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області № /0 від 28
вересня 2009 року, № /1 від 26 жовтня
2009 року, № /2 від 12 січня 2010 року та
№ /3 від 23 березня 2010 року.

В касаційній скарзі ДПІ у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року та залишити в силі постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2010
року.

У запереченні на касаційну скаргу ВАТ
«ЕК «Чернігівобленерго», посилаючись
на те, що постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2011 року є законною та
обґрунтованою, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційних скарг та залишити без змін
рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області була проведена
планова виїзна перевірка ВАТ «ЕК
«Чернігівобленерго»
Новгород-Сіверський РЕМ з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2007
року по 30 червня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2007 року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої складений акт №
500/23/17/14254578 від 15 вересня 2009 року.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені вимоги статей 1, 2, 5, 14, 15
Закону України «Про плату за землю», в
результаті чого занижено земельний
податок,у тому числі по періодах: за 2007
рік - у сумі 14528,48 грн., за 2008 рік - у сумі
32363,61 грн., за півріччя 2009 року - у сумі
16330,70 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що до розрахунків земельного податку
позивачем не були включені земельні
ділянки, які Новгород-Сіверський РЕМ
фактично використовує під опорами
ліній електропередач напругою 0,4КВ
загальною площею 8,9028 га, площа яких
була визначена матеріалами
інвентаризації, проведеної органами
місцевого самоврядування у 2000, 2003
роках, та матеріалами обстежень,
проведених у 2005 році, якими
підтверджено наявність об'єктів
електроенергетики, зокрема, опор ліній
електропередач напругою 0,4 КВ, що
розташовані та фактично
використовуються ВАТ «ЕК
«Чернігівобленерго» на земельних
ділянках комунальної власності.

28 вересня 2009 року на підставі вказаного
акта перевірки ДПІ у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області прийняла
податкове повідомлення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ВАТ «ЕК «Чернігівобленерго»
суму податкового зобов'язання за
платежем: земельний податок у розмірі
94834,19 грн., у тому числі: 63222,79 грн. - за
основним платежем, 31611,40 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а податковим
органом були прийняті податкові
повідомлення-рішення № /1 від 26
жовтня 2009 року, № /2 від 12 січня 2010
року, № /3 від 23 березня 2010 року на
аналогічні суми нарахувань.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що відсутність оформлених
документів, які підтверджують право
власності або право користування
земельними ділянками, не може бути
підставою для несплати земельного
податку або звільнення від сплати
цього податку, тоді як позивач фактично
користуючись земельними ділянками під
опорами ліній електропередач напругою
0,4 КВ, податкові зобов'язання (орендну
плату) із вказаного податку не
декларував та не сплачував.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що на земельні ділянки під
об'єктами електроенергетики, щодо яких
нарахований земельний податок,
відсутні правовстановлюючі документи,
з огляду на що позивач не є суб'єктом
плати за землю як власник земельної
ділянки і землекористувач, у тому числі
орендар, а тому нарахування йому
податкових зобов'язань із земельного
податку згідно оспорюваних податкових
повідомлень-рішень є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
безвідносно мотивів таких висновків, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про плату за землю» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про
плату за землю» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) об'єктом плати за землю
є земельна ділянка, а також земельна
частка (пай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числі на
умовах оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про
плату за землю» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок, а також
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної власності з
дня виникнення права власності або
права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про плату за землю» (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

За приписами частини 1 статті 193
Земельного кодексу України (в редакції,
яка діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) державний земельний
кадастр - це єдина державна система
земельно-кадастрових робіт, яка
встановлює процедуру визнання факту
виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що земельний
податок сплачується власниками або
землекористувачами земельних ділянок,
які отримали земельну ділянку у
власність або у користування, що
підтверджується відповідними
державними актами, та при умові
внесення відповідних даних до
земельного кадастру, які є підставою
для обчислення плати за землю.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, доказів внесення до
земельного кадастру даних щодо того, що
ВАТ «ЕК «Чернігівобленерго» є
власником або землекористувачем
земельних ділянок під опорами ліній
електропередач напругою 0,4 КВ,
податковим органом надано не було. Не
додано таких доказів і до касаційної
скарги.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правомірного
висновку, безвідносно мотивів такого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність визначення позивачу
податкового зобов'язання за платежем:
земельний податок у розмірі 94834,19 грн.
згідно оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Новгород-Сіверському
районі Чернігівської області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Новгород-Сіверському районі
Чернігівської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна