Справа № 759/20888/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: П'ятничук
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Кобаля М.І., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на постанову Святошинського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Органу опіки та піклування
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації про
зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, та ОСОБА_4
звернулися до Святошинського
районного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Органу
опіки та піклування Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Святошинської районної
у м. Києві державної адміністрації, в
якому просили визнати протиправною
відмову Святошинської районної у
м.Києві державної адміністрації
(органу опіки та піклування) у наданні
погодження на вчинення правочину щодо
нерухомого майна неповнолітнього
ОСОБА_3; скасувати лист Святошинської
районної у м.Києві державної
адміністрації (орган опіки та
піклування) про розгляд звернення від
30.09.2013 р. №71-84 про відмову в наданні
погодження на вчинення правочину щодо
відчуження нерухомого майна - належної
неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3
частини квартири АДРЕСА_1; дозволити
ОСОБА_2 вчинити правочин від імені
підопічного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
відчуження належної йому на праві
власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
за умови придбання на його ім'я 1/2
частини квартири АДРЕСА_2

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду звернулися з
апеляційною скаргою, в якій зазначають,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просять скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити даний позов
в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
(а.с. 17).

Відповідно до розпорядження
Ленінградської районної у м.Києві
державної адміністрації №2041 від 14.12.2000
р. ОСОБА_2 призначена опікуном над
неповнолітнім ОСОБА_3 (а.с. 26).

Згідно довідки УПФУ в Святошинському
районі м.Києва ОСОБА_2 отримує пенсію за
віком при повному стажі в розмірі 1306
грн. 10 коп. (а.с. 12), працює в ДП «Антонов»
та отримує заробітну плату (а.с. 23).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 22.11.2004 р. неповнолітній
ОСОБА_3 є власником 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до договору дарування від
12.07.2012 р. ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_3 (а.с. 8, 9, 6).

Листом Святошинської районної у
м.Києві державної адміністрації від
30.09.2013 р. № 71-84 ОСОБА_2 було відмовлено в
задоволенні її заяви про надання
дозволу на продаж частини жилого
приміщення, що належить
неповнолітньому ОСОБА_3 (а.с. 27 - 28).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину є те,
що зміст правочину не може суперечити
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У статті 203 ЦК України наведено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину

Так, згідно із частиною 6 вказаної
Статті, правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 40 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 р. №20/5, зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 3 березня
2004 р. за №283/8882 (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), у разі укладення
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, у тому числі
договорів щодо поділу, обміну
житлового будинку, квартири, а також
іншого цінного майна за участю осіб,
над якими встановлено опіку або
піклування, нотаріус перевіряє
наявність дозволу органу опіки та
піклування на укладення таких
договорів.

Правочини за малолітніх, які не досягли
14 років, а також від імені фізичних
осіб, визнаних у судовому порядку
недієздатними, вчиняють законні
представники: батьки (усиновлювачі) або
опікуни.

Батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; видавати письмові
зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від її майнових прав.

Як було зазначено вище, у відповідь на
звернення позивача ОСОБА_2
Святошинська районна у м.Києві
державна адміністрація надіслала лист
за № 71-84 від 30.09.2013 р., в якому повідомила
про те, що на засіданні комісії з питань
захисту прав дитини 26 вересня 2013 року
було прийнято рішення про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання
дозволу на продаж частини жилого
приміщення, що належить
неповнолітньому ОСОБА_3

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного листа, підставою для
відмови стала розбіжність між актами
обстеження житлово-побутових умов
квартири за адресою: АДРЕСА_1, що на
праві власності належить малолітньому
ОСОБА_3

При цьому, як зазначається в листі, під
час обстеження було встановлено
наявність зробленого ремонту в одній
із кімнат квартири, а також в кухні та
ванній кімнаті. До того ж слідів
зараження оселі грибком виявлено не
було, у зв'язку з чим зроблено висновок
про придатність вищезазначеної
квартири для проживання.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III,
встановлено, що Держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до частин 1, 4 статті 177
Сімейного кодексу України, батьки
управляють майном, належним малолітній
дитині, без спеціального на те
повноваження. Батьки зобовязані дбати
про збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло.

Пунктом 1.3. Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім'ї та
молоді, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88,
встановлено, що органами, які приймають
рішення щодо опіки і піклування, є
районні, районні в містах Києві та
Севастополі державні адміністрації,
виконавчі комітети міських, районних у
містах, сільських, селищних рад.

Згідно пункту 6.1. Правил опіки та
піклування, органи опіки та піклування
вирішують питання щодо збереження за
неповнолітніми житла, а також щодо
забезпечення житлом дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, які закінчили
навчально-виховні заклади і не мають
житла.

Обгрунтовуючи вимоги свого позову
позивачі серед іншого посилається на
те, що неповнолітній ОСОБА_3 не може
проживати в квартирі АДРЕСА_1, оскільки
дане жиле приміщення не відповідає
санітарним нормам, на підтвердження
служить акт обстеження санітарного
стану квартири, затверджений
директором КП «РЕО» 02.08.2013 р. Так за
даними акту обстеження загальний стан
квартири незадовільний, в кімнаті 15
кв.м., стіна заражена грибком, підлога
застаріла та заражена грибком; в
кімнаті площею 16,5 кв.м. підлога
застаріла із-за високої вологості та
заражена грибком, запах в квартирі
неприємний, ремонт в квартирі не
проводився більше 10 років (а.с. 7).

Вказане, на думку позивачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, спонукає їх до вчинення дій
щодо продажу зазначено квартири та
придбання іншого житлового приміщення
на ім'я неповнолітнього ОСОБА_3, а саме:
двокімнатної квартири АДРЕСА_2

Однак, як було вірно зазначено судом
першої інстанції, згідно акту
обстеження житлово-побутових умов
квартири АДРЕСА_1 від 20.09.2013 р.
(обстеження було проведено службою в
справах дітей Святошинської районної у
м.Києві державної адміністрації), стан
квартири АДРЕСА_1 є задовільним, в одній
кімнаті, кухні, ванній кімнаті зроблено
ремонт, в квартирі змінені вікна на
пластикові, друга кімната підготовлена
до ремонту, слідів зараження оселі
грибком не виявлено, квартира придатна
для проживання (а.с. 61).

Таким чином, аналізуючи обставини
даної справи та оцінюючи наявні в ній
докази, колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність
заявлених позивачами вимог, які є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків М.І. Кобаль І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 04.07.14
р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.