Справа № 820/12099/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд в особі судді Самойлової В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
виробничого кооперативу
"ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "СОЛАР-1" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,
ВК "ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "СОЛАР-1"
звернулось до належного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
Позивач обґрунтовує свої вимоги
Так, він посилається на те, що при
проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки базуються на
припущеннях і не підтверджуються
об'єктивними даними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
Представник позивача надав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
Представник відповідача, який належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду, згідно до
вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не
прибув без поважних причин, заперечень
проти позову не надав.
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаних осіб на підставі
наявних в ній доказів у письмовому
провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст.
Оглянувши наявні в матеріалах справи
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Встановлено, що фахівцями Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області була проведена позапланова
документальна невиїзна перевірка ВК
"ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "СОЛАР-1"
щодо господарських відносин з ТОВ
"Юрполіс компані" за вересень, грудень
2012 р., за результатами якої 20.05.2014 р. був
складений акт за № 1886/20/30/22/03/21198802, де
були зафіксовані порушення вимог
податкового законодавства, а саме:
- ст. 138 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми витрат, що
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування підприємства всього у
сумі 160 665 грн., та як наслідок, заниження
сум податку на прибуток всього в сумі
- ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суми зобов'язань з ПДВ, що підлягають
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
За наслідками вказаного акту перевірки
12.06.2014 року відповідачем стосовно
позивача були прийняті податкові
повідомлення-рішення, згідно до яких
йому були донараховані відповідні
Із зазначеними рішеннями суб'єкта
владних повноважень суд не
погоджується, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, де передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
В даному випадку відповідач не надав
належних доказів правомірності
оскаржуваних рішень, оскільки, як
вбачається з наявних письмових доказів
факти вказаних порушень позивачем
вимог податкового законодавства не
знайшли свого підтвердження при
судовому розгляді та спростовуються
Так, в мотивувальній частині акту
даної перевірки зазначається, що
позивач мав взаємовідносини з ТОВ
"Юрполіс компані", про що свідчить
укладений договір про надання
юридичних послуг № 420-03-11 від 04.03.2011 р.
Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для встановлення податковим
органом вищевказаних порушень з боку
позивача є відсутність факту реального
вчинення ним господарських операцій з
його контрагентом, що базується на акті
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Юрполіс
компані" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків і зборів, їх
реальності та відображення в обліку за
вересень 2012 р." від 24.12.2012 р. № 188/22-4/339011201
та акті "Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Юрполіс
компані" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків і зборів, їх
реальності та відображення в обліку за
вересень 2012 р." від 24.01.2013 р. № 156/22-4/33901201,
відповідно до висновків яких,
документально не підтверджено
реальність здійснення ТОВ "ЮРПОЛІС
КОМПАНІ" господарських відносин із
постачальниками та покупцями в період
вересень та грудень 2012 року, їх вид,
обсяг, якість та розрахунки, та як
наслідок - ВК "ЕТЦ "СОЛАР-1" не мало
можливості отримувати юридичні
послуги від ТОВ "ЮРПОЛІС КОМПАНІ" в
період вересень та грудень 2012 року, які
було складено ДПІ у Київському районі
Дана обставина була покладена
відповідачем в обгрунтування порушень
вимог податкового законодавства з боку
позивача, що на думку суду є
безпідставним, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 134 Податкового кодексу
України, об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил встановлених статтею 152 цього
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються зокрема із
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з положеннями
цього Кодексу. Пунктом 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Так, у п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
При судовому розгляді встановлено, що
укладений між позивачем та
вищевказаним контрагентом правочин є
дійсним, виконаним сторонами в повному
обсязі, без претензій та зауважень, ні
ким не оскарженим та у судовому порядку
не визнаний не дійсним.
Виконання умов зазначеного договору
підтверджується наданими до
матеріалів справи первинними
документами, бухгалтерської та
податкової звітності, які виписані
відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансової
звітності в Україні" і п. 2.4. ст. 2
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".
Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" дається поняття
первинного документу - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо-безпосередньо
після її закінчення.
В даному випадку позивачем такі
документи в повному обсязі були надані
як до перевірки так і до суду. При цьому
відповідна сторона жодних зауважень до
них не мала. А від так, суд не має
підстав піддавати сумніву реальність
вчинення позивачем господарських
операцій в періоді, що перевірявся.
Також, суд вважає безпідставним
посилання відповідача на акти від
24.12.2012 р. №188/22-4/339011201 та 24.01.2013 р. №
156/22-4/33901201, стосовно контрагента
позивача, який не може бути взятий
судом до уваги, оскільки нормами
діючого законодавства України не
передбачено можливість посилання ДПІ в
ході проведення перевірки одного
суб'єкта господарювання на акти
перевірок інших суб'єктів
Також, суд звертає увагу, що чинним
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару та дотримання
ними вимог податкового законодавства.
Навіть якщо контрагент позивача не
виконав своїх зобов'язань по сплаті
податку, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
А від так, суд не може погодитися, що
оскаржувані рішення є законними та
Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона не дотримала вимоги
закону про захист охороняємих прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому її оскаржувані
рішення, як суб'єкта владних
повноважень, є неправомірними, що дає
суду підстави для задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу
підлягають поверненню судові витрати
зі сплати судового збору в розмірі 183,00
грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162
КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
12.06.2014 року № та № , прийняті
щодо виробничого кооперативу
"ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "СОЛАР-1".

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ в Червонозаводському районі м.
Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011)
на користь виробничого кооперативу
"ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "СОЛАР-1"
(юридична адреса: 61051, м. Харків, вул.
Клочківська, буд. 352 А, )
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 183,00 (сто вісімдесят
три) грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом 10 днів з дня отримання
копії постанови, шляхом подачі
апеляційної скарги, з направленням її
копії до апеляційної інстанції.

Суддя
Самойлова В.В.