Справа № 2а-1970/605/12
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Справа №
69963/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2012 року позивач управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
звернувся до суду з адміністративним
позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, в
якому просив стягнути з відповідача
заборгованість зі сплати страхових
внесків в сумі 1288,80 грн. на користь
позивача.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року адміністративний позов
задоволено повністю. Постановлено
стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі заборгованість
зі сплати страхових внесків в сумі 1288,80
грн.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що на момент
виникнення спірних правовідносин
діяла попередня редакція закону, яка не
визначала порядок та розмір сплати
таких внесків. У чинній на той момент
редакції поняття «мінімальний
страховий внесок»не
використовувалося, а тому позивачем
безпідставно нараховано суму
заборгованості по мінімальному
страховому внеску.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Порядок сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування передбачено Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
Інструкцією «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України №
21-1 від 19.12.2003 рокута зареєстрованої в
Міністерстві юстиції 16.01.2004 року за №
64/8663, відповідно до яких на відповідача
покладено обов'язки по нарахуванню,
обчисленню і сплаті в установлені
строки та в повному обсязі внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В силу норми п. 7 розд. VIII Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» до
правовідносин, що є предметом розгляду
в зазначеній адміністративній справі,
повинно застосовуватися
законодавство, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості, тобто
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 цього Закону
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України у м. Тернополі
та є платником страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, відтак, у відповідності до
ч. 2 ст. 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зобов'язаний самостійно
нараховувати (обчислювати) страхові
внески.

Згідно вимог ст.ст. 11, 14, 15 цього Закону
відповідач є застрахованою особою,
страхувальником і платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Пунктом 6 ст. 20 цього Закону
передбачено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для сплати страхових
внесків для страхувальників,
зазначених у п.5 ст.14 цього Закону є
квартал.

За змістом ч. 2 Указу Президента
України, від 03.07.1998, № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні
особи сплачують щомісяця єдиний
податок, ставка якого встановлюється
місцевими радами за місцем їх
державної реєстрації залежно від виду
діяльності і не може становити менше 20
гривень та більше 200 гривень на місяць.
З єдиного податку 42 відсотки складає
внесок до Пенсійного фонду України.

Відповідач згідно довідки
Тернопільської ОДПІ від 07.02.2012 року №
4314/7/17-121 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року здійснював підприємницьку
діяльність на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності та
сплачував єдиний податок - 42% від якого
перераховувалося в рахунок внесків до
Пенсійного фонду України.

Відповідно до абз. 4 п. 8 розділу ХV
"Прикінцеві положення" Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок) та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якого сплачуються страхові внески.

За приписами статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
страховий внесок - сума коштів, що
визначається розрахунково, як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір страхового внеску,
встановленого законом на день
отримання заробітної плати (доходу).

Так, згідно ст. 53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
мінімальний розмір заробітної плати
становить з 1 липня 2010 року - 888 грн., з 1
жовтня 2010 року - 907 грн., з 1 грудня 2010
року - 922 грн.

У відповідності до абз. 6 п. 4.7
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України №
21-1 від 19.12.2003 року, - для застрахованих
осіб, визначених підпунктами 2.2.3 - 2.2.5
пункту 2.2 цієї Інструкції(зокрема
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок)) розмір мінімального
страхового внеску визначається шляхом
множення мінімального розміру
заробітної плати, установленої законом
на той час, за який здійснюється
розрахунок сум страхових внесків, - 33,2%
з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року включно.

Тобто, відповідач повинен сплачувати
страхові внески до Пенсійного фонду
України за кожен місяць з 1 липня 2010
році по 30 вересня 2010 році у сумі 294 грн. 82
коп. (888 грн. х 33,2%), з 1 жовтня 2010 році по 30
листопада 2010 році у сумі 301 грн. 12 коп.
(907 грн. х 33,2%) за кожен місяць та з грудня
2010 році у сумі 306 грн. 10 коп. (922 грн. х 33,2%).

Однак як свідчить
повідомлення-розрахунок щодо ОСОБА_1
від відповідача на рахунок Пенсійного
фонду України за липень - грудень 2010
року надійшло 504 грн.

Таким чином, позивач враховуючи розмір
мінімального страхового внеску у ІІІ -
ІV кварталі 2010 року та з урахуванням
частини сплачених сум, повинен
здійснити доплату до мінімального
страхового внеску на загальну суму 1288,80
грн.

Всупереч вимогам вищезазначених
нормативних актів відповідач не
проводив доплату до мінімального
страхового внеску до Пенсійного фонду
України, внаслідок чого виникла
заборгованість зі сплати страхових
внесків за період з липня 2010 року по
грудень 2010 року на суму 1288,80 грн.

Твердження апеялнта про те, що
позивачем безпідставно визначено суму
заборгованості по мінімальному
страховому внеску за ІІІ - ІV квартал в
розмірі 1288,80 грн. так як підпункт 4
пункту 8 розділу XV Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»набрав чинності з дати
опублікування у Відомостях ВРУ Закону
України «Про внесення змін до законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік»та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а саме
з 26 листопада 2010р. є хибним, оскільки
Закон № 2461 -ІV був опублікований у
газеті ВРУ - Голос України 17.07.2010 року №
131, та набрав чинності 17.07.2010 року.

Таким чином, позивачем правомірно
застосовано до спірних правовідносин
підпункт 4 пункту 8 розділу XV Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
визначено суму заборгованості по
мінімальному страховому внеску за ІІІ
-ІV квартал в розмірі 1288,80 грн.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості на день розгляду
справи, суду сторонами не надано.

Згідно частини 12 статті 20 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
страхові внески підлягають сплаті
незалежно від фінансового стану
платника страхових внесків.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, не
спростовані відповідачем, а отже
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року у справі № 2а-12756/11/131970/605/12 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська