Справа № 344/16666/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Справа № 876/2837/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1,
представників відповідача Пержоли В.С.,
Мельник А.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_1 та Служби зовнішньої розвідки
України на постанову Івано -
Франківського міського суду Івано -
Франківської області від 28 січня 2014
року у адміністративній справі
№344/16666/13-а за позовом ОСОБА_1 до Служби
зовнішньої розвідки України, Державної
казначейської служби України про
визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суді з
адміністративним позовом до Служби
зовнішньої розвідки України та
Державного казначейства України про
визнання дій протиправними, стягнення
із урахуванням рівня інфляції
одноразової грошової допомоги та
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Постановою Івано - Франківського
міського суду Івано - Франківської
області позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Служби
зовнішньої розвідки України щодо
нарахування та виплати не в повному
обсязі одноразової грошової допомоги
ОСОБА_1 Стягнуто із служби зовнішньої
розвідки України із урахуванням рівня
інфляції відповідно до п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України №1078 від
17.07.2003року «Про порядок проведення
індексації грошових доходів
населення» на користь ОСОБА_1
одноразову грошову допомогу,
передбачену ст. 21 Закону України «Про
розвідувальні органи України»,
постановою Кабінету Міністрів України
№499 від 28 травня 2008року в розмірі
42-місячного грошового забезпечення. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що судом невірно визначено склад
грошового забезпечення виходячи з
посадового окладу, окладу за військове
звання, відсоткової надбавки за
вислугу років, тому просить постанову
суду першої інстанції змінити в
частині визначення складу грошового
забезпечення відповідально до ч. 2 ст. 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Також апеляційна скарга подана
відповідачем Службою зовнішньої
розвідки України. Вважає постанову
суду першої інстанції незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Вважає, що судом невірно застосовані
норми Закону України «Про
розвідувальні органи України», Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» та Постанов КМУ №499 від 28.05.2008
р. та №1331 від 21.11.2007 р. та судом невірно
встановлено про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи позивач апеляційну
скаргу підтримав з підстав вказаних у
скарзі, просив його апеляційну скаргу
задовольнити та змінити постанову суду
першої інстанції, а в задоволенні
апеляційної скарги відповідача
відмовити.

Представники відповідача проти
апеляційної скарги позивача
заперечили та просили залишити її без
задоволення, а апеляційну скаргу
Служби зовнішньої розвідки України
задовольнити, постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник Державного казначейства
України в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга від
підстав для задоволення апеляційної
скарги позивача немає.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Позивач перебував на військовій службі
із 10.02.1971року по 20.12.2007року та
звільнений із військової служби у
відставку за станом здоров'я, що
підтверджується довідкою №8 від
10.01.2009року.

Відповідно до довідки МСЕ №202759 від
23.01.2008року позивачу встановлена друга
група інвалідності, що наступила в
зв'язку із проходженням військової
служби.

05.02.2008року позивач звернувся із заявою
до СЗР із заявою про виплату йому
одноразової грошової допомоги у
відповідності до ст. 21 Закону України
«Про розвідувальні органи України», ст.
16 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» та Постанови КМУ
№1331 від 21.11.2007року «Про затвердження
Порядку та умов виплати одноразової
грошової допомогти у разі загибелі
(Смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
співробітників кадрового складу
розвідувальних органів».

У виплаті одноразової грошової
допомоги позивачу було відмовлено в
зв'язку із тим, що при розгляді його
медичної справи не брав участі
представник ВМУ СЗР України.

В травні 2008року комісією МСЕК
Київської області за участі
представника військово-медичного
управління СЗРУ було проведено
переогляд медичної справи позивача та
підтверджено раніше встановлену йому
другу групу інвалідності, що настала
внаслідок захворювання, яке пов'язано
із проходженням військової служби.

20.01.2009 року відповідачем на підставі
висновку від 20.03.2008 року, відповідно до
ст.21 Закону України «Про розвідувальні
органи України» та підпункту 2 пункту 3
«Порядку та умов виплат одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
співробітників кадрового складу
розвідувальних органів» виплачено
позивачу одноразову грошову допомогу у
розмірі 42-місячного грошового
забезпечення (заробітку) в сумі 13020,00
грн., виходячи з розміру посадового
окладу - 310 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
як Закон України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», так і постанова
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 у №499 «Про затвердження
Порядку та умов призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми або каліцтва) інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб», яка видана
пізніше, ніж постанова Кабінету
Міністрів України від 21 листопада 2007
року №1331 «Про затвердження Порядку та
умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва) чи інвалідності
співробітників кадрового складу
розвідувальних органів»; то грошове
забезпечення для виплати одноразової
грошової допомоги у раз інвалідності
слід визначати за останньою посадою,
яку позивач займав на день звільнення,
виходячи з посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає висновки суду першої інстанції
невірними такими що суперечать
обставинам справи та нормам
матеріального права з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» у разі поранення (контузії,
травми або каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Отже, вищенаведеною статтею
передбачено право військовослужбовців
на отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою, але в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок та умови виплати одноразової
грошової допомоги встановлені
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 № 499.

Пунктом 2 вказаної Постанови Кабінету
Міністрів України встановлено, що
призначення і виплата одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, що сталися після 1
січня 2007 року, здійснюється згідно з
Порядком, затвердженим цією
постановою.

Підпунктом 2 пункту 2 вищенаведеного
Порядку (в редакції яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби) у разі настання інвалідності в
період проходження військової служби
та особам, звільненим з військової
служби, у разі настання інвалідності не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення з такої служби чи після
закінчення зазначеного строку, але
внаслідок захворювання або нещасного
випадку, що мали місце в період її
проходження, виплачується одноразова
грошова допомога інвалідам II групи у
розмірі 42-місячного грошового
забезпечення.

Абзацом 2 пункту 2 вказаного Порядку
встановлено, що грошове забезпечення
визначається для військовослужбовців,
які перебувають на кадровій військовій
службі або проходять військову службу
за контрактом, - за останньою посадою,
яку вони займали на день втрати
працездатності, а звільнених із служби
- на день звільнення виходячи з
посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років.

Таким чином вищенаведеним Порядком
було чітко встановлено складові
грошового забезпечення, а саме:
посадовий оклад, оклад за військовим
званням, відсоткова надбавка за
вислугу років, які застосовуються для
нарахування та виплати одноразової
грошової допомоги
військовослужбовцям, але в розмірах
цих складових за останньої посадою
перед звільненням.

Крім цього, відповідачем 20.01.2009 року на
підставі висновку від 20.03.2008 року,
відповідно до ст.21 Закону України «Про
розвідувальні органи України» та
підпункту 2 пункту 3 «Порядку та умов
виплат одноразової грошової допомоги у
разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва) чи
інвалідності співробітників кадрового
складу розвідувальних органів»
виплачено позивачу одноразову грошову
допомогу у розмірі 42-місячного
грошового забезпечення (заробітку) в
сумі 13020,00 грн., виходячи з розміру
посадового окладу - 310 грн.

Вказані обставини свідчать про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Дані обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволенні позовних вимог з
наведених вище підстав.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги позивача немає.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Служби зовнішньої
розвідки України - задовольнити.

Постанову Івано - Франківського
міського суду Івано - Франківської
області від 28 січня 2014 року у
адміністративній справі №344/16666/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Служби зовнішньої розвідки України,
Державної казначейської служби
України про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст постанови складено 08.07.2014
р.