Справа № 2а-692/10/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ К-38099/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.04.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.10.2010 у
справі № 2а-692/10/0670 за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Житомирі про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржила рішення від 09.12.2012 № та
від 10.12.2009 № , якими Державною
податковою інспекцією до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції за порушення вимог п. 12 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", яке полягало у
незабезпеченні встановленого обліку
товарно -матеріальних запасів за
місцем їх реалізації та зберігання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що відсутність
первинних документів (накладних, ТТН),
які підтверджують рух товарно -
матеріальних цінностей, не може бути
віднесено до порушень встановленого
порядку обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації
через відсутність визначення цього
порядку на законодавчому рівні. Вважає,
що перебуваючи на загальній системі
оподаткування, будучі платником
податку на додану вартість та
використовуючи в кожному місці продажу
товарів РРО, не допустив порушення
вимог України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Постановою суду першої інстанції,
залишеної без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у
позові, суд першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач зобов'язаний
вести облік товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Скориставшись своїм правом на
касаційне оскарження судових рішень
попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій поставлено питання скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій та задовольнити позовні
вимоги. При цьому, крім підстав, що
зазначені у позовній заяві, вказується
на наявність накладних на товари, щодо
порушення порядку ведення яких було
застосовано фінансові санкції.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами встановлено, що за наслідками
перевірки двох господарських одиниць
Підприємця щодо дотримання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання готівки,
наявності торгових патентів і ліцензій
державним податковим органом складено
акти від 04.12.2009 та від 08.12.2009, на підставі
яких ухвалено оспорювані позивачем
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

З матеріалів справи та обставин,
встановлених попередніми судовими
інстанціями, вбачається, що фактичною
підставою для нарахування Підприємцю
оспорюваної суми фінансових санкцій
слугував висновок фахівців
податкового органу, викладений у актах
перевірки від 04.12.2009 та від 08.12.2009, про
порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", що полягало у незабезпеченні
встановленого обліку товарно
-матеріальних запасів за місцем їх
реалізації внаслідок відсутності
книги доходів та витрат форми № 10 та
накладних на товар, що реалізується.

Так, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідальність фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності за
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону №
265/95-ВР встановлена ст. 21 зазначеного
Закону, якою обумовлено, що фінансова
санкція застосовується до суб'єктів
підприємницької діяльності, які не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання.

В свою чергу на законодавчому рівні
порядок обліку товарних запасів
встановлено виключно для юридичних
осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3
Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Фізичні ж особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12, а
порядок ведення - у листі ДПАУ від 05.11.1997
№ 17-0117/10-8886 - через відсутність у
зазначеній Інструкції положень
стосовно правил заповнення Книги, та
Порядком ведення книги обліку доходів
і витрат, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №
1269 відповідно до ст. 9 Закону № 265/95-ВР.

Разом з тим слід зазначити, що лист
податкової інспекції носить лише
роз'яснювальний, інформаційний
характер та не має сили нормативно -
правого акта.

За приписами пунктів 1, 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку
доходів і витрат ведеться суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).
При цьому до Книги заносяться такі
відомості: порядковий номер запису;
дата здійснення операції, пов'язаної з
проведенням витрат і/або отриманим
доходом; суми витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день. Також, у Порядку № 1269
не визначено: які витрати повинні бути
відображені в книзі обліку доходів та
витрат, чи повинні понесені витрати
підтверджуватися первинними
документами, всі витрати повинні бути
відображені або тільки ті, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
цих доходів.

А книга обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12,
містить наступні розділи: 1 - період
обліку; 2 - кількість виготовленої
продукції (наданих послуг); 3 - витрати
на виробництво продукції, придбання
товару; 4 - кількість проданої продукції
(наданих послуг); 5 - ціна продажу
продукції (послуг); 6 - сума виручки
(доходу); 7 - чистий доход. Крім того,
відповідно до п. 13 Інструкції № 12
сукупний чистий дохід це загальний
оподатковуваний дохід, різниця між
валовим доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку № 6 до цієї
Інструкції.

Таким чином, книга обліку доходів і
витрат призначена виключно для обліку
доходів та витрат суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, та не
передбачає обліку товарних запасів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок ведення
обліку товарних запасів не покладений
на суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснювали
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
(чинного на час виникнення спірних
відносин). Натомість фізичні особи -
підприємці, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6
Закону № 265/95-ВР зобов'язані вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством. При
цьому, незважаючи на те, що для фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності законодавчо чітко не
визначено порядку ведення обліку
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, проте мати
первинні документи на товар такі
підприємці повинні.

Аналогічні норми щодо заборони
торгівлі товаром, отриманим без
документів, містяться і в інших
нормативних документах, що регулюють
порядок здійснення торговельної
діяльності, зокрема п. 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №
833, згідно з яким заборонена торгівля
товаром, отриманим без документів,
передбачених законодавством, зокрема
які засвідчують їх якість та безпеку, а
п. 4 ст. 16 Закону України від 12.05.1991 №
1023-XII "Про захист прав споживачів"
передбачено, що реалізація товарів, що
підлягають обов'язковій сертифікації,
без сертифікатів відповідності (їх
копій, засвідчених продавцем) або
свідоцтва про визнання іноземних
сертифікатів забороняється.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для
оприбуткування товарів із внесенням до
облікових бухгалтерських реєстрів та
підтвердження права власності на них.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що Підприємець не
відноситься до кола осіб, що
використовують спрощену систему
оподаткування.

Вирішуючи спір щодо правомірності
застосування до Підприємця фінансових
санкцій, суди виходи з факту
відсутності первинних документів на
товар під час перевірки, що зафіксовано
підписаними без зауважень з боку
позивача в особі його працівників
актами перевірок, які є носієм
доказової інформації про допущені
позивачем правопорушення в силу вимог
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 № 984),
що стало підставою для обґрунтованого
висновку про доведеність вчинення
позивачем порушення п. 12 ст. 3 Закону №
265/95-ВР.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13.04.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.10.2010 у
справі № 2а-692/10/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко