Справа № К/9991/89134/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/89134/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Овруцької
міжрайонної державної податкової
інспекції

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2009
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року

у справі № 2а-3644/09/0670

за позовом ОСОБА_1

до Овруцької міжрайонної державної
податкової інспекції

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до Овруцької
міжрайонної державної податкової
інспекції (далі - відповідач) про
визнання дій Овруцької МДПІ
неправомірними; визнання повністю
нечинним податкового повідомлення №
/0 від 30 квітня 2009 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2009
року позовні вимоги задоволено.
Визнано нечинним податкове
повідомлення № /0 від 30 квітня 2009
року, винесене Овруцькою МДПІ, про
нарахування ОСОБА_1 зобов'язання з
податку з доходів найманого працівника
в розмірі 1078,26 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2009 року залишено без змін

В касаційній скарзі Овруцька МДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою, потерпілою від
Чорнобильської катастрофи 3 категорії,
що підтверджується відповідним
посвідченням (арк. справи 5).

У 2008 році ОСОБА_1 отримала кошти,
передбачені статтею 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на
підставі рішення Овруцького районного
суду Житомирської області від 10 жовтня
2005 року у справі № -3678/05 (арк. справи 7).

Також, ОСОБА_1 подала до Овруцької МДПІ
декларацію про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2008 року, у якій
задекларувала суму коштів, отриманих
на підставі рішення суду по статті 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

30 квітня 2009 року Овруцька МДПІ прийняла
податкове повідомлення № /0 форми
«Ф», яким на підставі підпункту «г»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів найманого працівника
у розмірі 1078,26 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що кошти, отримані
позивачем на підставі статті 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
не являються винагородою за працю, а є
виплатою, гарантованою державою на
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення, та не
включаються до об'єкту оподаткування,
визначеного Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно положень статті 2 Закону України
«Про оплату праці» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) до структури заробітної
плати входять: основна заробітна плата
(це - винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.); додаткова заробітна
плата (це - винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.); інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати (до них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.)

Відповідно до підпункту «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) дохід з джерелом його
походження з України - це будь-який
дохід, одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів у
вигляді заробітної плати, нарахованих
(виплачених, наданих) внаслідок
здійснення платником податку трудової
діяльності на території України, від
працедавця.

За приписами частини 1 статті 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
громадянам, які працюють у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення,
у зоні гарантованого добровільного
відселення, у зоні гарантованого
добровільного відселення, у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, провадиться доплата в
розмірах, визначених виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
громадянам, які працюють у зоні
відчуження, а також у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення після
повного відселення жителів, за
рішенням Адміністрації зони
відчуження, встановлюється доплата
згідно з положенням, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

На підставі статті 8 Закону України
«Про правовий режим території, що
зазнала радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 серпня 2000 рок №
1263 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
затверджено Положення про державний
департамент - Адміністрацію зони
відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення, яка є
урядовим органом державного
управління, до компетенції якого
віднесено, зокрема, вирішення питання
фінансування всіх заходів на території
зони відчуження, зони безумовного
(обов'язкового) відселення та видання
наказів і розпоряджень у межах її
компетенції, які є обов'язковими для
виконання юридичними особами,
розміщеними на підпорядкованій їй
території або залученими для
здійснення заходів з ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.

При цьому, Закон України «Про оплату
праці» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначає економічні, правові та
організаційні засади оплати праці
працівників, які перебувають у
трудових відносинах, відповідно до
статей 1, 2, 4, 21, 22 якого заробітна плата є
гарантованою винагородою працівнику
за роботу, яку роботодавець виплачує на
підставі трудового договору і джерелом
оплати якої є дохід та інші кошти
підприємства або бюджетні кошти,
виділені на ці цілі. У той же час
передбачені статтею 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» доплати до
структури заробітної плати не входять,
а відповідно до Закону України «Про
формування, порядок надходження і
використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення»
фінансується за рахунок коштів Фонду
для здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення та
інших джерел, визначених
законодавством України.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що кошти,
отримані позивачем на підставі статті
39 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не являються винагородою
за працю, а є виплатою, гарантованою
державою на здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
населення, та не включаються до об'єкту
оподаткування, визначеного Законом
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Овруцької МДПІ підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2009
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Овруцької
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна