Справа № 813/3006/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2014 року м. Львів
№ 813/3006/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник ОСОБА_1;
відповідача: представник Пісна Р.Р.;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень - рішень та рішення про
застосування штрафних санкцій, -
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - ДПІ Пустомитівському
районі), в якому просить скасувати
податкові повідомлення-рішення від
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ці рішення відповідачем
прийнято на підставі помилкових і
необґрунтованих висновків, викладених
в акті перевірки №125/17-2001/НОМЕР_1 від
14.03.2014 року про заниження податкових
зобов'язань по податку на додану
витрат на суму 183984,00 грн., а відтак і
заниження розміру бази нарахування
єдиного внеску за 2011 рік на суму 183984,00
Позивач з такими висновками не
погоджується, оскільки такі
ґрунтуються на підставі невірного
трактування відповідачем норм
Цивільного кодексу України. Позивач
стверджує, що фізична особа -
підприємець може бути суб'єктом права
приватної власності, а тому формування
податкового кредиту за рахунок
здійснення операцій з придбання
транспортного засобу відповідають
вимогам чинного законодавства. Позивач
вважає, що відповідач не надав належної
правової оцінки документам, які
підтверджують факт придбання
автомобіля марки «Caddi Kombi» позивачем, як
фізичною особою - підприємцем та його
використання у господарській
Також позивач вказує, що у відповідача
відсутні підстави для зменшення
податкового кредиту по податку на
додану вартість на суму 4685,00 грн. по
господарських операціях із ТОВ
«Золотех», ТОВ «ЗМХ», ПАТ «Концерн
Електрон», ТОВ «Авто Стандарт Україна»,
ТОВ «Західно-Український
Автомобільний дім», ТОВ «ТК «САТ», ПАТ
«Львівгаз», ПАТ «Електрон» на підставі
даних автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ в розрізі контрагентів на
Щодо висновків про заниження витрат в
сумі 183984,00 грн., та відповідно заниження
розміру бази нарахування єдиного
внеску за 2011 рік на 183984,00 грн., позивач
вказав на довільне трактування
відповідачем вимог п.177.2, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України та п.2 ч.1
ст.7 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», щодо
витрат ФОП ОСОБА_3 не включається сума
вартості придбаного у 2011 році
автомобіля марки «Caddi Kombi», а тому у
податкового органу відсутні підстави
стверджувати про заниження бази
нарахування єдиного внеску.
Долучені до матеріалів справи
документи, на думку позивача, повністю
спростовують висновки податкового
органу, а тому прийняті на цій основі
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій є протиправними і підлягають
скасуванню. Представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
просив позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві із
урахуванням наявних в матеріалах
справи доказів.

Відповідач заперечив позов повністю з
підстав, викладених у письмових
запереченнях від 27.05.2014 року. В основу
акта перевірки покладено висновки про
те, що право приватної власності на
майно належить фізичній особі, а не
фізичній особі - суб'єкту
господарювання, що в свою чергу не дає
можливості вважати майно (основні
фонди), яке перебуває у приватній
власності фізичної особи, основними
фондами суб'єкта господарювання -
фізичної особи, а тому ФОП ОСОБА_3 не має
права на податковий кредит щодо
транспортного засобу марки «Caddi Kombi»,
придбаного у ТОВ «Алекс СО». Також
відповідач зазначив про наявність
окремих розбіжностей між показниками
податкової звітності ФОП ОСОБА_3 та
його контрагентами ТОВ «ТПК «Форте»,
ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ
«Кристальні вікна» ТОВ «Електролюкс
Україна», у зв'язку з заниженням
розміру податкових зобов'язань у липні
2012 року на суму 870,84 грн., в жовтні 2011
року на суму 2531,33 грн., в червні 2011 року
на суму 250,00 грн., у вересні 2013 року на
суму 288,00 грн. Також встановлено
наявність розбіжностей між
показниками звітності ФОП ОСОБА_3 та
його контрагентами ТОВ «Геоїд» та ПАТ
«ЛЗ «Рема» внаслідок помилкового
відображення у податковій звітності
податкових періодів, в яких виникали
податкові зобов'язання.

Крім цього, відповідач вказав, що під
час проведення аналізу детальної
інформації по платнику податків ФОП
ОСОБА_3 щодо автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту з податку на
додану вартість в розрізі контрагентів
на рівні ДПС України встановлено
розбіжності між сумами податкового
кредиту підприємця та його
контрагентів ТОВ «Золотек», ТОВ «ЗМХ»,
ПАТ «Концерн Електрон», ТОВ «Авто
Стандарт Україна», ТОВ
«Західно-Український Автомобільний
Дім», ТОВ «ТК «САТ», ПАТ «Львівгаз», ПАТ
«Електрон» в наступних податкових
періодах: вересень 2011 року - на суму 45,72
грн., листопад 2011 року - на суму 71,88 грн.,
квітень 2012 року - на суму 111,81 грн.,
серпень 2012 року - на суму 11,72 грн.,
вересень 2012 року - на суму 180,39 грн.,
жовтень 2012 року - на суму 247,53 грн.,
січень 2013 року - на суму 66,66 грн., червень
2013 року - на суму 11,67 грн., вересень 2013
року - на суму 26,67 грн., жовтень 2013 року -
на суму 13,83 грн. та листопаді 2012 року.
Вказані розбіжності виникли внаслідок
завищення позивачем задекларованих
сум податкового кредиту, не
підтвердження їх у повному обсязі
документами, передбаченими п.198.6 ст.198,
п.201.11 ст. 201 ПК України.

Також перевіркою правильності
визначення позивачем оподатковуваного
доходу, що підлягає оподаткуванню
податком на доходи фізичних осіб, та на
який нараховується єдиний внесок
встановлено його заниження за 2011 рік на
183984 грн., внаслідок заниження розміру
чистого доходу у зв'язку із включенням
до складу валових витрат грошових сум
на придбання легкового автомобіля
марки «Caddi Kombi».

На підставі наведеного відповідач
вважає, що висновки про порушення ФОП
ОСОБА_3 вимог Податкового кодексу
України є обґрунтованими і прийняті на
їх основі податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій є
правомірними. Представник відповідача
таку позицію підтримав, просив у
задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників
позивача та відповідача, дослідив
долучені до матеріалів справи письмові
докази, оцінив їх в сукупності і
встановив наступні фактичні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа
- підприємець 19.04.1999 року у
Пустомитівській районній державній
адміністрації, РНОКПП НОМЕР_1. Позивач є
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва від 11 жовтня 2006
року НОМЕР_2 (т.3, а.с.17). Видами
діяльності підприємця є виробництво
інших кольорових металів, механічне
оброблення металевих виробів,
виробництво іншої продукції, н.в.і.у.,
відновлення відсортованих відходів,
роздрібна торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів.

З 14.02.2014 року по 06.03.2014 року ДПІ у
Пустомитівському районі проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, за результатами якої
складено Акт перевірки №125/17-2001/НОМЕР_1
від 14.03.2014 року (далі - акт перевірки від
14.03.2014 року).

Під час перевірки податковий орган
серед іншого встановив, що формування
показників податкового кредиту за 2011
року, серед іншого, здійснювалось на
підставі податкової накладної,
виписаної ТОВ «Алекс СО» від 22.10.2011
року. Також, відповідачем встановлено
завищення розміру валових витрат,
відображених в декларації про майновий
стан і доходи ФОП ОСОБА_3 за 2011 рік на
суму 183984,00 грн. Даючи оцінку
правомірності віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ та
формуванні валових витрат, відповідач
врахував вимоги ст. 325 Цивільного
кодексу України, в яких зазначено, що
право приватної власності на майно
належить фізичній особі, а не фізичній
особі - суб'єкту господарювання, що в
свою чергу не дає можливості вважати
майно (основні фонди), яке перебуває у
приватній власності фізичної особи,
основними фондами суб'єкта
господарювання - фізичної особи.

У висновках акта перевірки від 14.03.2014
року відповідач зазначив про порушення
позивачем п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) - завищення розміру валових
витрат за 2011 рік на 183984 грн., внаслідок
чого занижено розмір податку з доходів
фізичних осіб за 2011 рік на 30558,36 грн.;

п.292.1 ст.292 ПК України - заниження доходу
платника єдиного податку на 138667,43 грн.,
а саме: за 4 квартал 2011 року - на 99003,95
грн., за 2 квартал 2013 року - на 39663,48 грн.,
внаслідок чого занижено розмір єдиного
податку на 4160,00 грн., а саме за 4 квартал
2011 року - на 2970,12 грн.; за 2 квартал 2013
року - на 1189,88 грн.;

п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», внаслідок чого
занижено розмір бази нарахування
єдиного внеску за 2011 рік на 183984,00 грн. та
занижено розмір внеску на 19873,20 грн.;

п.187.1 ст.187, ст.188, п.198.6 ст.198 ПК України -
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на 35349,00 грн.,
в тому числі: за червень 2011 року - на 250,00
грн., за жовтень 2011 року - на 33196,00 грн., за
листопад 2011 року - на 72,00 грн., за квітень
2012 року на 112,00 грн., за липень 2012 року -
на 871,00 грн., за серпень 2012 року - на 12,00
грн., за вересень 2012 року - на 180,00 грн., за
жовтень 2012 року - на 248,00 грн., за січень
2013 року - на 67,00 грн., за червень 2013 року -
на 12,00 грн., за вересень 2013 року - на 315,00
грн., за жовтень 2013 року - на 14,00 грн.

На підставі акта перевірки від 14.03.2014
року ДПІ у Пустомитівському районі
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 24.03.2014 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
35349,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 8837,25 грн. та №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб за основним платежем на
суму 30558,36 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 7639,59
грн., та рішення від 24.03.2014 року №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 22857,00 грн., які позивач
оскаржив в судовому порядку.

Оцінюючи доводи сторін суд керувався
наступним:

Податковий кодекс України містить
наступні нормативні вимоги щодо
формування витрат та податкового
кредиту.

Статтею 138 ПК України визначено склад
витрат та порядок їх визнання, так,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат.
Пунктом 138.4. вказаної статті визначено,
що витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Щодо оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності
Податковий кодекс України містить
наступні нормативні положення. Пунктом
177.1 статті 177 ПК України визначено, що
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 ст. 14 ПК України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що підставою виникнення у
платника права на податковий кредит та
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є реальне
здійснення операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях, а також оформлення
зазначених операцій необхідними
документами первинного обліку.

При цьому як відомості, що містяться у
податкових накладних, так і дані
первинних документів, що складаються
при здійсненні господарської операції
та подаються платником до
контролюючого органу, мають
відповідати установленим вимогам та
містить достовірну інформацію про
обставини, з якими законодавством
пов'язує реалізацію права платника на
податковий кредит та на формування
валових витрат.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

ТОВ «Алекс СО» (Продавець) та фізична
особа - підприємець ОСОБА_3 (Покупець)
уклали договір купівлі - продажу
автомобіля від 05.10.2011 року №11315,
відповідно до умов якого Продавець
продає, а Покупець купує автомобіль
марки VW Caddy Kombi. Вартість автомобіля
складає 183984,00 грн.

На виконання умов даного договору
Продавець передав у власність Покупцю
вказаний автомобіль відповідно до акту
приймання-передачі від 10 жовтня 2011 року
(т.2 а.с.231).

ТОВ «Алекс СО» виписало позивачу
податкову накладну №273 від 22.10.2011 року
на суму 183984,00 грн., що відображено у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних за жовтень 2011
року.

Щодо формування податкового кредиту за
рахунок здійснення операцій з
придбання транспортного засобу, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника. (п. 198.4 ст.198 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.139 п.14.1 ст.14 ПК
України термін «особа» для цілей
розділу V цього Кодексу, зокрема,
вживається в такому значенні: фізична
особа - підприємець, яка: або є
платником податків і зборів,
встановлених цим Кодексом, крім
єдиного податку; або є платником
єдиного податку за ставкою, що
передбачає сплату податку на додану
вартість; або є платником єдиного
податку за ставкою, що передбачає
включення податку на додану вартість
до складу єдиного податку, і
добровільно переходить у
встановленому цим Кодексом порядку на
сплату єдиного податку за ставкою, що
передбачає сплату податку на додану
вартість.

Таким чином, особливих умов для
формування податкового кредиту та
визначення дати виникнення права на
податковий кредит для фізичних осіб -
суб'єктів господарювання,
зареєстрованих платниками ПДВ,
Податковим кодексом України не
передбачено.

Визначальним фактором для формування
податкового кредиту фізичними особами
- суб'єктами господарювання,
зареєстрованими платниками ПДВ, при
придбанні транспортних засобів, як і
для платників ПДВ - юридичних осіб, є
подальше використання таких товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах їх господарської
діяльності та наявності належного
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

На підтвердження використання
автомобіля марки VW Caddy Kombi в
господарській діяльності позивачем
надано: договори на виготовлення
деталей (т.1, а.с. 217-219), договори продажу
(т.2, а.с. 224-227), товарно-транспортні
накладні, подорожні листи автомобіля,
накладні (т.2, а.с.1-194), податкові
накладні (т.2, а.с. 195-223, т.3, а.с.18).

Також позивачем до матеріалів справи
долучено наступні докази
підтвердження відповідних витрат щодо
придбаного автомобіля та відображення
їх у бухгалтерському обліку: акт
прийняття-передачі основних засобів
від 27.10.2011 року, інвентарна картка 7990
типової форми № ОЗ-6, наказ №2610 про ввід
в експлуатацію автомобіля марки
Фольсваген Кадді Комбі від 27.10.2011 року,
наказ №2710 про порядок використання
автомобіля марки Фольсваген Кадді
Комбі від 27.10.2011 року, оборотні
відомості (т.3 а.с. 1-15).

На спростування доводів відповідача,
суд зазначає, що відповідно до пункту 6
«Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 р., транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції. При
цьому зазначено, що транспортні засоби,
що належать фізичним особам -
підприємцям, реєструються за ними як за
фізичними особами.

Відповідно до положень ст.2, ч.1 ст.318 ЦК
України суб'єктами права власності є
Український народ, фізичні та юридичні
особи, держава Україна, Автономна
республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб`єкти публічного права.

Згідно з ч.1 ст.320 цього Кодексу власник
має право використовувати своє майно
для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, позивач у даному випадку є
фізичною особою, який здійснює
підприємницьку діяльність, є
зареєстрований у встановленому
порядку платником податку на додану
вартість, тому на нього повною мірою
поширюються норми ПК України, які
встановлюють порядок визначення
податкового кредиту, в тому числі від
здійснення операцій щодо придбання
транспортних засобів з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Враховуючи наведене, позивачем
правомірно включено до податкового
кредиту суми ПДВ, сплачені при
придбанні ним автомобіля марки «Caddi
Kombi» в сумі 30664,00 грн., а тому податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 24.03.2014 року в
частині збільшення грошового
зобов'язання за основним платежем в
сумі 30664,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 7660,00 грн.
підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача, що у відповідача
відсутні підстави для зменшення
податкового кредиту по податку на
додану вартість на суму 4685,00 грн. на
підставі даних автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту з ПДВ в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України, суд
зазначає наступне.

Під час проведення аналізу детальної
інформації по платнику податків ФОП
ОСОБА_3 щодо автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту з податку на
додану вартість в розрізі контрагентів
на рівні ДПС України встановлено
розбіжності між сумами податкового
кредиту підприємця та його
контрагентів ТОВ «Золотек», ТОВ «ЗМХ»,
ПАТ «Концерн Електрон», ТОВ «Авто
Стандарт Україна», ТОВ
«Західно-Український Автомобільний
Дім», ТОВ «ТК «САТ», ПАТ «Львівгаз», ПАТ
«Електрон» в наступних податкових
періодах: вересень 2011 року - на суму 45,72
грн., листопад 2011 року - на суму 71,88 грн.,
квітень 2012 року - на суму 111,81 грн.,
серпень 2012 року - на суму 11,72 грн.,
вересень 2012 року - на суму 180,39 грн.,
жовтень 2012 року - на суму 247,53 грн.,
січень 2013 року - на суму 66,66 грн., червень
2013 року - на суму 11,67 грн., вересень 2013
року - на суму 26,67 грн., жовтень 2013 року -
на суму 13,83 грн. та листопаді 2012 року.

Також в акті перевірки від 14.03.2014 року
вказано про наявність окремих
розбіжностей між показниками
податкової звітності ФОП ОСОБА_3 та
його контрагентами ТОВ «ТПК «Форте»,
ТОВ «Хілал Алюмініум Юкрейн», ТОВ
«Кристальні вікна» ТОВ «Електролюкс
Україна», у зв'язку з заниженням
розміру податкових зобов'язань у липні
2012 року на суму 870,84 грн., в жовтні 2011
року на суму 2531,33 грн., в червні 2011 року
на суму 250,00 грн., у вересні 2013 року на
суму 288,00 грн. Також встановлено
наявність розбіжностей між
показниками звітності ФОП ОСОБА_3 та
його контрагентами ТОВ «Геоїд» та ПАТ
«ЛЗ «Рема» внаслідок помилкового
відображення у податковій звітності
податкових періодів, в яких виникали
податкові зобов'язання.

На підтвердження таких обставин,
відповідачем долучено до матеріалів
справи витяг щодо детальної інформації
по платнику ПДВ щодо результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України (т.4, а.с. 53-59).

Суд зазначає, що система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України є програмним
продуктом, який було розроблено для
реалізації Порядку взаємодії органів
державної податкової служби при
опрацюванні розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 року N 266 (далі -
Порядок).

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС
«Аудит».

Таким чином, процес зіставлення даних
податкової звітності з ПДВ у розрізі
контрагентів є формальним рівнем
податкового контролю, на стадії якого
податковий орган фактично порівнює
задекларовані контрагентами
кореспондуючі суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці. Цей етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника.

В той же час, в акті перевірки від 14.03.2014
року відповідач вказав, що такі
розбіжності виникли внаслідок
завищення позивачем задекларованих
сум податкового кредиту, не
підтвердження їх у повному обсязі
документами, передбаченими п.198.6 ст.198,
п.201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704 та
статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що
визначальною умовою виникнення у
платника права на податковий кредит,
окрім належного документального
оформлення господарської операції та
наявності податкової накладної, є
реальність здійснення цієї операції в
рамках провадження економічної
діяльності платника.

На підтвердження реальності
господарських операцій із
перерахованими вище контрагентами,
позивачем долучено до матеріалів
справи: договори (т.3 а.с 28-35, а.с. 91, 121),
податкові накладні (т.1 а.с. 75-148, 166-216, т.3
а.с. 19-27, 125-136), акти здачі-приймання
виконаних робіт, накладні та рахунки
(т.3 а.с. 36-90), банківські виписки (т.1 а.с
149-165, т.3 а.с.98-120).

Проте, представником позивача не
надано пояснень, яким саме чином
здійснювалась поставка придбаних
товарів, а також доказів, що
підтверджують можливість їх
зберігання у позивача. При цьому, у
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження факту реалізації
придбаних ТМЦ та послуг позивачем.

При цьому, суд враховує, що підп. 16.1.2 п.
16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів.

Положення пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України
зобов'язують платника податків
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів.

Крім того, у відповідності до ст. 83 ПК
України, для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є документи, визначені ПК
України, податкова інформація,
експертні висновки, судові рішення,
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені ПК України або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

А відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: 1) платник
податків не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; 2) дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відтак, суд приходить до висновку, що
наявність у позивача накладних,
рахунків, банківських виписок,
податкових накладних, виписаних
контрагентами не є достатніми доказами
здійснення відображених в цих
документах операцій. Отже,
господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції, що, в свою
чергу, обґрунтовує правомірність
донарахування податковим органом
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у відповідній сумі, а
тому, у суду відсутні підстави для
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 24.03.2014
року в частині збільшення грошового
зобов'язання за основним платежем в
сумі 4685,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 1177,25 грн.

Щодо визначення позивачем
оподатковуваного доходу, що підлягає
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб, та на який нараховується
єдиний внесок за 2011 рік, суд враховує
наступне.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 розділу IV
Податкового кодексу України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтвердженні
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно із
розділом IІІ ПК України. Згідно із п. 138.1
ст. 138 ПК України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з п. 138.4, п. п. 138.6 -
138.9, п. п. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК
України.

Відповідно до п. 144.1 ст. 144 ПК України,
витрати на придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання господарської
діяльності підлягають амортизації.

Згідно із пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПКУ не
включаються до складу витрат, зокрема,
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі ст. ст. 144 - 148 ПК
України, з урахуванням п. 146.11 і 146.12 ст. 146
та п. 148.5 ст. 148 ПК України.

Отже, витрати на придбання основних
засобів (нематеріальних активів)
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку платника
податку у складі амортизаційних
відрахувань. При цьому п. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
передбачено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Згідно із ст. 2 даного Закону, дія Закону
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на суб'єктів
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, та що ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.
Обов'язкове ведення бухгалтерського
обліку складу валових витрат
операційної діяльності та основних
фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації, для фізичних
осіб - підприємців на загальній системі
оподаткування законодавством не
передбачено.

Враховуючи вищевикладене, до складу
витрат фізичної особи - підприємця на
загальній системі оподаткування не
включається вартість придбаного
рухомого та нерухомого майна.

Натомість, при визначення витрат,
відображених у декларації про доходи,
позивачем було включено до складу
валових витрат вартість придбаного
автомобіля у розмірі 183984,00 грн., а не
суму амортизаційних відрахувань, як це
передбачено вимогами чинного
законодавства.

В той же час, п.292.1 ст.291 ПК України,
визначено, що доходом платника єдиного
податку є: для фізичної особи -
підприємця - дохід, отриманий протягом
податкового (звітного) періоду в
грошовій формі (готівковій та/або
безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі, визначеній
пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до
доходу не включаються отримані такою
фізичною особою пасивні доходи у
вигляді процентів, дивідендів, роялті,
страхові виплати і відшкодування, а
також доходи, отримані від продажу
рухомого та нерухомого майна, яке
належить на праві власності фізичній
особі та використовується в її
господарській діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», передбачено,
що для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

За таких обставин, суд погоджується із
висновками податкового органу про
заниження витрат в сумі 183984,00 грн., та
відповідно заниження розміру бази
нарахування єдиного внеску за 2011 рік на
183984,00 грн.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про відповідність прийнятого
відповідачем податкового
повідомлення-рішення № від 24.03.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем з податку на
доходи фізичних осіб на суму 38197,95 грн.
та рішення від 14.03.2014 року № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 22854,18 грн., вимогам частини
3 статті 2 КАС України.

Відповідно до вимог статті 162 КАС
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Із врахуванням вищевикладених
обставин, суд вважає, що позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовленою.

За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до квитанції №311.386.1 від
14.04.2014 року, позивачем сплачено судовий
збір у розмірі 210,48 грн., відтак решта
несплаченої суми судового збору
становить 555,74 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 24.03.2014 року в
частині збільшення грошового
зобов'язання на загальну суму 38330,00 грн.
(за основним платежем в сумі 30664,00 грн.
та штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 7660,00 грн.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) решту суми судового збору в
розмірі 555 (п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн.
74 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 07.07.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.