Справа № 804/6255/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
24 червня 2014 р. Справа № 804/6255/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
позивача представника відповідача 1)
представника відповідача 2) ОСОБА_3,
Бабаніної Т.І., Мазуркевич А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
відповідачів: 1) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, 2)
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області про
стягнення заборгованості у розмірі
середньомісячної заробітної плати за
період з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. у сумі 141410,48
ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів: 1) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, 2)
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області, у якому
просить (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 16.05.2014р.,
яка прийнята судом:
- стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області та
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області солідарно
на користь ОСОБА_3 заборгованість у
розмірі середньомісячної заробітної
плати починаючи з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. у
сумі 141410,48 грн.;
- стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області та
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області солідарно
на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 100000,00 гривень.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що
21.06.2011 року позивача було звільнено зі
служби в органах внутрішніх справ,
проте, у подальшому позивачем було
оскаржено це звільнення у судовому
порядку. Під час поновлення позивача на
посаді 06.08.2013р. керівництвом не було
вирішено питання про виплату грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу. Позивач звернувся із
відповідним рапортом до керівництва з
метою вирішення цього питання, проте, у
виплаті грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу позивачу було
відмовлено. Позивач зазначає, що
враховуючи, зокрема, положення ст. 117
КЗпП України, відповідачі повинні
сплатити солідарно позивачу заробітну
плату з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. із розрахунку
середньомісячної заробітної плати за
останні півроку служби до дати
незаконного звільнення у загальному
розмірі 141410,48 гривень. Крім того,
позивач зазначає, що усі ці обставини
призвели до того, що позивач не міг
приділяти достатньо часу родині,
дитині та вагітній дружині, що
відобразилось на стосунках у родині,
позивач перебував та перебуває у
постійній напрузі, є єдиним
годувальником у родині, тому вважає, що
діями відповідачів йому була
спричинена моральна шкода, яку позивач
оцінює у 100000,00 гривень.
Позивач в судовому засіданні позов та
його мотиви підтримав повністю,
посилаючись на обставини, які
викладені в позовній заяві, просив
позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача 1) в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в задоволенні позову
у зв'язку з тим, що позивачем було
пропущено встановлений положеннями ст.
99 КАС України місячний строк звернення
із позовом до суду, адже ОСОБА_3 стало
відомо про його поновлення в ОВС
06.08.2013р., а з позовом до суду позивач
звернувся лише у травні 2014 року. Крім
того, представник відповідача 1)
посилався на те, що позов не підлягає
задоволенню з огляду на те, що
положення КЗпП України не поширює свою
дію на позивача - працівника міліції,
відносини проходження служби в органах
внутрішніх справ регулюється
законодавством про ці органи.
Відповідно до п. 12 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС,
затвердженого постановою КМУ від
29.07.1991р. за № 114, позивач отримував за
рахунок держави грошове забезпечення
за нормами, встановленими
законодавством, положенням
передбачено, що у разі поновлення на
службі одночасно вирішується питання
про виплату грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу, але не більше,
Представник відповідача 2) в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в задоволенні позову
у зв'язку з тим, що позивачем було
пропущено встановлений положеннями ст.
99 КАС України місячний строк звернення
із позовом до суду.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши позивача,
представників відповідачів, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
Позивач з 27.10.1997р. проходив службу в
органах внутрішніх справ України,
остання посада заступник начальника з
кадрового забезпечення
Індустріального районного відділу
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області.
01.06.2011р. ОСОБА_3 був виявлений факт
відсутності в робочому кабінеті
особової справи лейтенанта міліції
Садовського Р.В. та прийняті міри щодо
її знаходження. Оскільки особова
справа знайдена не була, 02.06.2011р.
позивач рапортом доповів керівництву
відділу кадрового забезпечення
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України в
Дніпропетровській області про
зникнення особової справи зі
службового кабінету, та отримав
вказівку про поновлення матеріалів
особової справи. Наказом Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 20.06.2011р. № 1378 ОСОБА_3 було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності за підпунктом «ж»
пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за порушення
Вказаний наказ було реалізовано
наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 21.06.2011р.
№ 91 о/с, яким позивача звільнено зі
служби в органах внутрішніх справ.
У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, третьої
особи - Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
скасування наказу про звільнення від
21.06.2011р. № 91о/с та поновлення на посаді.
Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.08.2011р. позов ОСОБА_3 було задоволено
частково. Скасовано наказ Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 21.06.2011р. № 91о/с в частині
звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ за п. 64 «ж» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за порушення
дисципліни). Скасовано п. 1 наказу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 20.06.2011 №
1378 щодо звільнення ОСОБА_3 з органів
внутрішніх справ за п. 64 «ж» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за порушення
дисципліни). Поновлено ОСОБА_3 на посаді
заступника начальника з кадрового
забезпечення Індустріального
районного відділу Дніпропетровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області. В іншій частині позовних вимог
було відмовлено. Постанова суду в
частині поновлення ОСОБА_3 на посаді
звернута до негайного виконання.
Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2012р. апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області було
задоволено. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011
скасовано, та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позову.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02.07.2013р. постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2012р.
скасовано, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011р. у
справі за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, третьої особи -
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на посаді залишено в силі.
Наказом Головного управління МВС
України у Дніпропетровській області
від 06.08.2013р. за № 216 о/с дкс внесено зміни
в пункт наказу Головного управління
МВС України у Дніпропетровській
області від 21.06.2011р. № 91 о/с у частині
звільнення з органів внутрішніх справ
в запас Збройних сил за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ підполковника
міліції ОСОБА_3 (А-007244) заступника
начальника з кадрового забезпечення
Індустріального районного відділу
Дніпропетровського міського
управління, з 21.06.2011р.відмінити, вважати
ОСОБА_3 працюючим на попередній посаді
У зазначеному наказі підставою для
внесення таких змін зазначена ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 02.07.2013р. та постанова відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУ юстиції у
Дніпропетровській області від 30.07.2013р.
(ВП №39080844).
Відповідно до запису у трудовій книжці
ОСОБА_3 (НОМЕР_1) за № 15 запис № 10 на
підставі наказу Головного управління
МВС України у Дніпропетровській
області від 06.08.2013р. за № 216 о/с визнано
недійним, позивача поновлено на
20.09.2013р. позивач звернувся до
начальника ГУМВС України у
Дніпропетровській області із рапортом,
у якому просив на підставі п. 24
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ виплатити
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу на посаді заступника
начальника з кадрового забезпечення
Індустріального районного відділу
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України в
Дніпропетровській області у зв'язку з
поновленням на попередній посаді після
звільнення (наказ Головного управління
МВС України у Дніпропетровській
області від 06.08.2013р. за № 216 о/с).
Враховуючи, що заява про поновлення
позивача на службі розглядалась більше
одного року не з його вини, позивач
просив виплатити грошове забезпечення
за весь час вимушеного прогулу, тобто з
21.06.2011р. по дату призначення на посаду
виконуючого обов'язки начальника
сектору кадрового забезпечення
Амур-Нижньодніпровського районного
відділу Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України в
Дніпропетровській області, тобто по
Листом «Про надання інформації» від
21.10.2013р. за № 3/10-16 за підписом
начальника ГУМВС України у
Дніпропетровській області позивача
повідомлено про те, що оскільки ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 02.07.2013р. не містить рішення щодо
виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення
за час вимушеного прогулу, тому
відсутні правові підстави для
Судом встановлено, що відповідачами не
було здійснено виплату позивачу сум
коштів за вимушений прогул після
поновлення позивача на роботі.
Згідно положень Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш,
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП
України, при ухваленні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш,
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі -Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема, абз. 3 п.
2 Порядку, середньомісячна заробітна
плата за час вимушеного прогулу
працівника обчислюється виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують події, з
якою пов'язана виплата, тобто, що
передують дню звільнення працівника з
Враховуючи те, що ОСОБА_3 було звільнено
у червні 2011 року, базою для розрахунку
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу є квітень та
Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку,
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
Після визначення середньоденної
заробітної плати, як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства (абз. 3
Відповідно до довідки Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 04.06.2014р. за № 2782 середній
заробіток ОСОБА_3 за період з 21.06.2011р. по
06.08.2013р. за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарні місяці до звільнення -
квітень та травень 2011р., враховуючи
положення Порядку № 100 складає 121868,75
Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці",
оскільки, справляння і сплата
прибуткового податку з громадян є
відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Відповідно до довідки Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області загальна сума грошової
компенсації сум податку з доходів
фізичних осіб, що отримують особи
рядового та начальницького складу, яка
нарахована згідно постанови КМУ «Про
затвердження порядку виплати
щомісячної грошової компенсації сум
податку з доходів фізичних осіб, що
утримуються з грошового забезпечення,
грошових винагород та інших виплат,
одержаних військовослужбовцями,
особами рядового та начальницького
складу» від 15.01.2004р. за № 44 ОСОБА_3 за
період з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. складає
18274,50 гривень.

Згідно п.32 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року "Про практику розгляду судами
трудових спорів", при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу
зараховується заробіток за місцем
нової роботи (одержана допомога по
тимчасовій непрацездатності, вихідна
допомога, середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Відповідно до записів № 11 - 14 у трудовій
книжці ОСОБА_3 (НОМЕР_1) у період з
26.09.2011р. по 05.08.2013р. позивач працював у
ПАТ «Інтерпайп НТЗ», тобто під час
вимушеного прогулу позивач працював.

Відповідно до довідки провідного
бухгалтера ПАТ «Інтерпайп НТЗ», яку
надав позивач, загальна сума зарплати
ОСОБА_3 за період з 26.09.2011р. по 05.08.2013р.
становить 118268,06 гривень.

Відповідно до матеріалів
адміністративної справи позивач
проходив службу в Індустріальному
районному відділі Дніпропетровського
міського управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області, де
фінансовою частиною
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області
нараховувалось грошове забезпечення.

Тобто, Дніпропетровське міське
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області є
безпосередньо тим органом, який
повинен здійснювати нарахування
середньомісячної заробітної плати,
стягнення якої є предметом цього
позову.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 21.06.2011р. по 06.08.2013р.,
який підлягає стягненню з
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області на користь
ОСОБА_3 становить 21875,19 гривень, тому
позовні вимоги у частині стягнення з
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області та
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області солідарно
на користь ОСОБА_3 заборгованість у
розмірі середньомісячної заробітної
плати починаючи з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. у
сумі 141410,48 грн. підлягають частковому
задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області та
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області солідарно
на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 100000,00 гривень, суд зазначає,
наступне.

Згідно пункту 10-1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", при розгляді справ за позовами
про відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 56 Конституції України,
судам слід мати на увазі, що при
встановленні факту заподіяння такої
шкоди незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень вона
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування. Дія цієї норми не
поширюється на випадки заподіяння
моральної шкоди рішеннями, діями чи
бездіяльністю недержавних органів, їх
посадових чи службових осіб. Така
шкода, за наявності необхідних підстав,
може бути відшкодована на підставі ст.
440-1 ЦК чи іншого законодавства.

Суд зазначає, що розглядаючи вимогу про
відшкодування моральної шкоди
необхідно виходити з того, що
відповідно до загальних підстав
деліктної відповідальності
обов'язковою, є наявність сукупності
чотирьох елементів: наявність такої
шкоди, протиправна поведінка
заподіювача шкоди, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою заподіювача
шкоди та вина.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також, ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також, з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" суд, зокрема, повинен з'ясувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому,
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

З огляду на визначене, в судовому
засіданні позивач не довів суду, в чому
полягають страждання та матеріалами
справи не підтверджено завдання
відповідачами моральної шкоди, а тому,
в цій частині суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

При вирішенні даного спору суд також
керується положеннями частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, в силу якої, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішені справи по суті,
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю, або частково.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 122, 159-163,
167, 256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністратвний позов ОСОБА_3 до
відповідачів: 1) Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, 2)
Дніпропетровського міського
управління ГУМВС України у
Дніпропетровській області, про
стягнення заборгованості у розмірі
середньомісячної заробітної плати за
період з 21.06.2011р. по 06.08.2013р. у сумі 141410,48
грн. задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 21
червня 2011 року по 06 серпня 2013 року в
сумі 21875,19 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
27 червня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 27.06.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В. Ільков О.А.Вовчанська