Справа № 2а-2100/12/1970
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 147924/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Саламахи О.І.,

представника позивача
Шаванова О.Б.,

представика відповідача
Вонятівської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року у справі за позовом підприємства
«Надія», заснованого на власності
Тернопільської міської організації
соціального захисту та реабілітації
інвалідів «Вікторія» до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2012 року підприємство «Надія»,
засноване на власності Тернопільської
міської організації соціального
захисту та реабілітації інвалідів
«Вікторія» (далі - підприємство
«Надія») звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
після уточнення своїх вимог просило
визнати нечинним та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби
(далі - ОДПІ)

№ від 08 травня 2012 року, яким
підприємству було визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у рохмірі 32444,00 грн.
за основним платежем та 8111,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;

№ від 08 травня 2012 року про
зменшення розміру від'ємного значення
суми ПДВ на суму 18629 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року у справі № 2-а/1970/2100/12 позов було
задоволено частково. Визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення ОДПІ № від
08 травня 2012 року у частині визначення
податкового зобов'язання на суму 19375,00
грн. ПДВ за основним платежем та 4843,75
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Визнано частково нечинним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 08 травня 2012 року на суму 1405,00
грн. ПДВ.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОДПІ просить скасувати
вказану постанову суду у частині
задоволення позовних вимог
підприємства «Надія» та прийняти нову
про відмову у їх задоволенні.

У обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що ОДПІ проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку підприємства «Надія» з
питань достовірності нарахування та
своєчасності сплати ПДВ за період з
01.01.2009р. по 31.12.2011р., результати якої
оформлено актом перевірки від 20.04.2012р.
№800/23-04/33198610

Під час перевірки було виявлено
порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, пп.
7.4.2 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (далі - Закон №168/97)
та ст. 199 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), внаслідок чого
занижено ПДВ, що підлягає сплаті до
бюджету, на суму 33680 грн.. та завищено
залишок від'ємного значення ПДВ, що
переноситься на наступний податковий
період, на суму 18629 грн..

На переконання апелянта, судом першої
інстанції було зроблено помилковий
висновок про реальність господарських
операцій підприємства «Надія» з
контрагентами «ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС.
ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» та ТОВ «Імідж-Текс».

При цьому апелянт звертає увагу на те,
що позивач в квітні 2011 року отримав від
ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ
ТЕКСТАЙЛ» теніски на суму 8340, 10 грн., в
т.ч. ПДВ 1405, 02 грн. (податкова накладна №1
від 29.04.2011р.).

Разом із тим, відповідно до надісланого
ДПІ в Святошинському районі м. Києва
акт перевірки від 22.06.2011р. № 186/23 20/35416776
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН
АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за квітень 2011
року» у вказаного контрагента
позивача відсутні складські
приміщення, виробничі потужності для
здійснення будь-якого виду діяльності,
вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру.

Виходячи із приписів ст.ст. 203, 215, 228
Цивільного кодексу України податковий
орган вважає цю угоду є нікчемною, а
отже позивачем у порушення п. 198.1 ст. 198
ПК України зайво включено до
податкового кредиту у квітні 2011 року 1405
грн. ПДВ по розрахунках з ТОВ «ЖАКАРД
ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ».

Окрім того, під час перевірки
встановлено наявність між
підприємством «Надія» та ТОВ «Імідж
-Текс» господарських стосунків щодо
отримання тканини на суму 119948,90 грн., в
т.ч ПДВ 19992,00 грн.

Відповідно до рапорту начальника ВОСРП
Головною відділу ПМ ДПІ в Оболонському
районі м. Києва майора податкової
міліції Деркача А.П. 14.11.2010р. було взято
пояснення у громадянина України
ОСОБА_6, який виступає засновником,
директором та бухгалтером ТОВ
«Імідж-Текс», у якому він зазначив, що
вперше дізнався від співробітників
органів податкової міліції про свою
причетність до цього товариства та
пояснити чому він фігурує у
відповідних документах не зміг. Крім
цього ствердив, що не мав наміру вести
фінансово - господарську діяльність на
підприємстві ТОВ «Імідж-Текс» та
фактично її не здійснювач

Отже, ОСОБА_6 не приймав участь у
здійсненні господарських операцій ТОВ
«Імідж-Текс» та в оформленні первинних
документів, на підставі яких
сформовано дані податкового обліку, що
не відповідають дійсності та містять
недостовірну інформацію.

Таким чином, судом першої інстанції не
враховано, шо дії ТОВ «Імідж-Текс» були
спрямовані лише на надання податкової
переваги шляхом формування фіктивних
валових витрат та фіктивного
податкової кредиту з ПДВ з метою
заниження сплати платежів до бюджету
підприємствами «вигодонабувачами», а
тому такі договори є нікчемними,
оскільки укладені з метою, що
суперечить інтересам держави і
суспільства та при оформленні яких не
додержано вимог ст.215 ЦК України.

Враховуючи наведене, у порушення пп.7.4.1.
п. 7.4 ст 7 Закону №168/97 позивачем зайво
віднесено до податкового кредиту 19992,00
грн. ІІДВ по розрахунках з ТОВ
«Імідж-Текс».

Представник ОДПІ у ході апеляційного
розгляду підтримала доводи, викладені
у апеляційній скарзі, просила
задовольнити її у повному обсязі.

Представник підприємства «Надія» у
судовому засіданні апеляційного суду
заперечив обґрунтованість доводів
апелянта, просив залишити оскаржуване
судове рішення без змін, а подану
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позов
підприємства «Надія», суд першої
інстанції виходив із того, що висновки
податкового органу про нереальність
господарських операцій позивача з ТОВ
«ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ»
та ТОВ «Імідж Текс» є помилковими,
оскільки їх реальність
підтверджується податковими і
видатковими накладними,
безготівковими розрахунками за
поставлену продукцію, виданими
дорученнями на отримання продукції,
договорами про надання транспортних
послуг по перевезенню продукції з ТОВ
«Транспортна компанія «CAT» і оплату за
дані послуги, актами здачі - прийняття
робіт, реєстром бухгалтерських
документів в яких відображені дані
господарські операції, випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб де відображена інформація про
наявність і функціонування суб'єктів
господарювання, а саме ТОВ «ЖАКАРД
ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» та ТОВ
«Імідж Текс».

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі,
апеляційний суд виходить із таких
міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ОДПІ була проведена
позапланова документальна виїзна
перевірка з питан достовірності
нарахування та своєчасності сплати ПДВ
за період 01.01.2009 року по 31.12.2011 року,
результати якої було оформлено актом №
23-04/33198610.

Висновки, зроблені під час перевірки,
стали підставою для прийняття
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень від 08.05.2012 року №
та №.

На переконання апеляційного суду, суть
даного публічно-правового спору
зводиться до правомірності висновку
ОДПІ про безтоварність господарськи
операцій підприємства «Надія» з
контрагентами ТОВ «Імідж-Текс» та з ТОВ
«ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІК ХОУМ ТЕКСТАЙЛ».

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами та вимоги до таких
документів передбачено приписами п.1.2
ст. 1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704,
ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 3.2 ст. 3, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

За правилами пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою цим же Законом, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону встановлено, що якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Окрім того, згідно з пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7
вказаного Закону, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3
ст. 198 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового
кредиту є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

На думку апеляційного суду, надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

відсутність первинних документів
обліку.

Таким чином, докази, на які послався
позивач на обґрунтування своєї
позиції, є обов'язковими, але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самої господарської
операції (поставки товару, надання
послуг), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача. Зокрема, будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Відтак обставинами, які підлягають
перевірці у зв'язку із наведеним, є
фізичні, технічні та технологічні
можливості певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, як-от:
наявність кваліфікованого персоналу,
основних фондів, у тому числі
транспортних засобів для перевезення
або виробництва, приміщень для
зберігання товарів тощо, якщо такі
умови необхідні для здійснення певної
операції; можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
певного товару у відповідні строки з
урахуванням терміну його придатності,
доступності на ринку тощо; наявність
відповідних ліцензій та інших
дозвільних документів, що необхідні
для ведення певного виду господарської
діяльності.

При цьому апеляційний суд звертає
увагу на те, що відповідно до наявної у
матеріалах справи копії договору від
20.11.2007 року між ТОВ «Імідж-Текс» та
підприємством «Надія» позивач, як
покупець товару, зобов'язувався
здійснити самовивох товару зі складу
продавця, однак належних доказів у
підтвердження цього матеріали справи
не містять. Окрім того, сам договір не
підписаний зі сторони ТОВ «Імідж-Текс»
уповноваженою на те особою та на ньому
відсутня печатка вказаного товариства
(а.с. 5-6).

Додатковою угодою № 1 до договору від
20.11.2007 року між вказаними контрагентами
не було змінено порядок доставки
товарно-матеріальних цінностей.

Відтак апеляційний суд погоджується із
доводами апелянта про відсутність у
позивача належних доказів про
транспортування товару від продавця
ТОВ «Імідж-Текс» до покупця
підприємства «Надія».

Окрім того, суд апеляційної інстанції
приймає до уваги наявність у ОДПІ
інформації про те, що громадянин
України ОСОБА_6, який виступає
засновником, директором та бухгалтером
ТОВ «Імідж-Текс», заперечив свою
причетність до фінансово -
господарської діяльності ТОВ
«Імідж-Текс» та в оформленні первинних
документів, на підставі яких
сформовано дані податкового обліку.

З огляду на викладене апеляційний суд
вважає, що у податкового органу були
достатні підстави для того, щоб
поставити під сумнів реальність
господарських операцій між
підприємством «Надія» та ТОВ
«Імідж-Текс», а отже правомірність
відображення їх у податковому обліку
позивача.

Щодо господарських операції
підприємства «Надія» з ТОВ «ЖАКАРД
ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ»,
апеляційний суд виходить із такого.

Як встановлено ОДПІ у ході перевірки
підприємства «Надія», позивачем у
квітні 2011 року отримано від ТОВ «ЖАКАРД
ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» теніски
на суму 8340, 10 грн., в т.ч. ПДВ 1405, 02 грн.
відповідно до податкової накладної № 1
від 29.04.2011р.

Договору постачання чи купівлі-продажу
товарно-матеріальних цінностей між
вказаними контрагентами із
встановленням порядку їх
приймання-передачі та розрахунку за
отримані товарно-матеріальні цінності
у позивача немає.

Разом із тим, наявна у матеріалах
справи копія прибуткової накладної №
ПН - 0000048 від 29.04.2011 року (а.с. 182) не
підписана уповноваженими
представниками ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН
АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» та
підприємства «Надія» та не містить
відбитків печаток вказаних суб'єктів
господарювання.

Докази про транспортування товару від
ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ
ТЕКСТАЙЛ» до підприємства «Надія» у
позивача також відсутні.

Відповідно до акту перевірки ДПІ в
Святошинському районі м. Києва від
22.06.2011р. № 186/23 20/35416776 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН
АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за квітень 2011
року» у товариства відсутні складські
приміщення, виробничі потужності для
здійснення будь-якого виду діяльності.

Окрім того, апеляційний суд звертає
увагу на те, що значна кількість
первинних документів, копії яких було
надано позивачем в обґрунтування своїх
позовних вимог та підтвердження
реальності господарських операцій з
контрагентами ТОВ «Імідж-Текс» і ТОВ
«ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ ТЕКСТАЙЛ»,
не відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» через
відсутність особистого підпису або
інших даних, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(а.с.65-68, 73, 75, 77-79, 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96, 98, 100,
102, 104, 106, 108, 112-113, 114, 117, 119, 121, 123, 125, 127, 129,
131, 133, 135, 137, 139, 141, 147, 168-170, 173-179, 182-184, 187, 189,
191, 193-194, 196).

Наведені обставини у своїй сукупності,
на переконання апеляційного суду,
викликають обґрунтований сумнів щодо
реальності господарських операцій між
ТОВ «ЖАКАРД ЛАЙНЕН АУТФІТС. ХОУМ
ТЕКСТАЙЛ» та підприємством «Надія», а
відтак слід погодитися із доводами
апелянта щодо безпідставності
відображення їх наслідків у податковій
звітності позивача.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції при задоволені
частини позову було допущено порушення
норм матеріального права, а мотиви, з
яких виходив суд під час ухвалення
свого рішення, не відповідають
фактичним обставинам справи,
оскаржувана постанова у цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям нової
відмову у задоволенні таких позовних
вимог підприємства «Надія».

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби
задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року у справі № 2-а/1970/2100/12 у частині
задоволення позову підприємства
«Надія», заснованого на власності
Тернопільської міської організації
соціального захисту та реабілітації
інвалідів «Вікторія», скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні таких позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 03
липня 2014 року.