Справа № К/9991/23523/12-С
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м.
Київ К/9991/23523/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Великорацької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Великорацької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання видати йому свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
приміщення ферми №2 в с.Чудин
Радомишльського району Житомирської
області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20
червня 2011 року він звернувся до
Великорацької сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області з письмовою заявою про
переоформлення права власності на
нерухоме майно, а саме - приміщення
ферми №2 в с.Чудин Радомишльського
району Житомирської області, на
підставі договору купівлі-продажу
майнового паю від 01 червня 2010 року та
майнових сертифікатів, однак у видачі
свідоцтва йому було відмовлено з тих
підстав, що для оформлення документів
на приватизацію згаданого майна ОСОБА_4
представив документи 2004 року, які не
відповідають вимогам чинного
законодавства. Вважаючи такі дії
відповідача неправомірними просить
суд зобов'язати видати йому свідоцтво
про право власності на майно.

Постановою Радомишльського районного
суду від 17 жовтня 2011 року позов
задоволено: визнано дії сільського
голови с.Велика Рача Радомишльського
району Житомирської області Романенка
М.Я. щодо відмови ОСОБА_2 у
переоформленні та видачі свідоцтва про
право власності на нерухоме пайове
майно члена колективного
сільськогосподарського підприємства -
протиправними та зобов'язано
сільського голову с.Велика Рача
Радомишльського району Житомирської
області Романенка М.Я. видати ОСОБА_2
свідоцтво про право власності на
нерухоме пайове майно члена
колективного сільськогосподарського
підприємства, а саме будівлю корівника
№2 ферми с.Чудин Радомишльського
району Житомирської області в рахунок
майнових паїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
пайовому фонді КДПНВСЦ "Росія" с.Велика
Рача Радомишльського району
Житомирської області.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року скасовано постанову
Радомишльського районного суду від 17
жовтня 2011 року та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач з
посиланням на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене вище судове
рішення апеляційного суду та залишити
в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що у 2000 році
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Комісії
з реструктуризації та паювання майна
КДНСЦ "Росія" з письмовою заявою про
виділення їм майна в натурі.

12.11.2004 на засіданні комітету
співвласників майнових паїв прийнято
рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на
передачу в рахунок наявних майнових
паїв на суму 43879грн. приміщення ферми №2
в с.Чудин Радомишльського району
Житомирської області, яке перебуває у
довгостроковій оренді гр. ОСОБА_2 Цього
ж дня головою спілки співвласників
майнових паїв КДНСЦ "Росія" та ОСОБА_2
підписано акт прийому-передачі
вказаного майна.

ОСОБА_2 також належить на праві
власності частина загального
майнового фонду КДПНВСЦ "Росія"
с.Велика Рача Радомишльського району
Житомирської області на підставі
майнових сертифікатів: серії ЖИ-6 за
№231059 від 29.03.2007, виданого на ім'я ОСОБА_2,
на суму 20163,00 грн. або 0,186% майнового паю;
серії ЖИ-6 за №229439 від 08.06.2010, виданого
на ім'я ОСОБА_2, на суму 19167,00 грн. або 0,186%
майнового паю.

Окрім того, дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відступила свою частку в майні
підприємства, що належала їй на
підставі свідоцтва про право власності
на майновий пай серії ЖИ-6 за №231058 від
29.03.2007 на суму 4549,00 грн. або 0,042%
майнового фонду.

01.06.2010 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений
договір купівлі-продажу майнового паю,
згідно з яким власник - ОСОБА_6 на
підставі належного їй майнового
сертифікату серії ЖИ-6 за №231096,
виданого Великорацькою сільською
радою у 2007 році на суму 19167,00 грн. або 0,177%
загального майнового фонду продала, а
ОСОБА_2 придбав згаданий майновий пай.

20.06.2011 ОСОБА_2 звернувся до відповідача
з письмовою заявою про видачу
свідоцтва про право власності на
приміщення корівника №2 ферми с.Чудин
Радомишльського району Житомирської
області.

Листом від 20.07.2011 №328 позивачу
повідомлено про відмову у задоволенні
заяви з тих підстав, що для оформлення
документів ОСОБА_4 було надано
документи 2004 року, які не відповідають
законодавчим актам.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновків, що
відповідач відмовляючи позивачу у
переоформленні права власності на
майнові паї та видачі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
порушив права та законні інтереси
позивача, а тому вони підлягають
відновленню.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд мотивував своє
рішення тим, що питання щодо
розпорядження майна спільної
часткової власності власниками
майнових паїв реформованого КДПНВСЦ
"Росія" вперше були розглянуті на
загальних зборах 26.01.2006 та 08.04.2006, а
оскільки позивач не надав належних
доказів щодо виділення йому майна в
натурі із спільної часткової
власності, тому у відповідача були
відсутні підстави для видачі йому
свідоцтва про право власності.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає висновки
судів першої та апеляційної інстанцій
передчасними, та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Питання про виділення майнових паїв в
натурі врегульовано Законом України
"Про колективне сільськогосподарське
підприємство", Указом Президента
України "Про заходи щодо забезпечення
захисту майнових прав селян у процесі
реформування аграрного сектора
економіки" N62/2001 від 29.01.2001, постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2001
N177 "Про врегулювання питань щодо
забезпечення захисту майнових прав
селян у процесі реформування аграрного
сектору економіки", наказом
Міністерства аграрної політики
України N 62 від 14.03.2001 "Про затвердження
Порядку розподілу та використання
майна реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств".

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про колективне сільськогосподарське
підприємство" майно колективного
підприємства належить його членам на
праві спільної часткової власності.

Пунктом 4 Указу Президента України N666/94
від 10 листопада 1994 року встановлено, що
кожний член колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства має право безперешкодно
вийти з нього та одержати безкоштовно у
приватну власність свою частку землі
(пай) у натурі (на місцевості), що
засвідчується державним актом на право
приватної власності на землю.

Згідно з частиною 1 статті 358
Цивільного кодексу України та пунктів
9, 16 Порядку виділення із складу
пайового фонду майна в натурі окремими
власниками за їх бажанням у процесі
вирішення майнових питань
здійснюється згідно із затвердженою
загальними зборами власників майнових
паїв структурою пайового фонду та не
інакше як на підставі рішення зборів
власників майнових паїв.

У відповідності з вимогами пункту 8
Порядку кожен із співвласників має
право скористатися своїм майновим паєм
в один із таких способів:

об'єднати свій майновий пай з паями
інших співвласників, отримати майно у
натурі у спільну часткову власність та
передати його до статутного (пайового)
фонду новостворюваної юридичної особи,
у тому числі до обслуговуючого
кооперативу;

об'єднати свій майновий пай з паями
інших співвласників, отримати майно у
натурі у спільну часткову власність,
укласти договір про спільне володіння,
користування і розпорядження майном та
передати його в оренду;

отримати свій майновий пай у натурі
індивідуально чи разом із членами
своєї сім'ї і використати його на свій
розсуд;

відчужити пай будь-яким способом в
установленому законом порядку.

Пунктом 15 вказаного Порядку визначено,
що виділення майнових паїв у натурі
окремим особам, які виявили бажання
отримати свої майнові паї в
індивідуальну власність, проводиться
підприємством - користувачем майна із
переліку майна, виділеного на ці цілі.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2001 року N177 затверджено
Типове положення про комісію з
вирішення майнових питань, що
виникають у процесі реформування
аграрного сектору економіки.

У пункті 3 цього Типового положення
зазначено, що основним завданням
комісії є уточнення складу і вартості
пайових фондів майна членів
підприємства, у тому числі
реорганізованих, де не завершено
процес паювання майна і не здійснено
належного оформлення та реалізації цих
прав відповідно до законодавства.

Пунктами 4, 5 Типового положення
визначені права комісії, які зводяться
до проведення розрахунків щодо
пайового майна, визначення структури
пайового фонду тощо.

Згідно з підпунктом 10 пункту 4 Типового
положення комісія вносить пропозиції
щодо виділення групі осіб (окремим
особам), які є власниками паїв,
індивідуально визначених об'єктів із
складу майна реорганізованого
підприємства та передачі їх у спільну
власність.

Разом з цим, у матеріалах справи
відсутні відомості чи було у 2004 році
зборами співвласників затверджено
положення про комісію з організації
вирішення майнових питань, як того
вимагає постанова Кабінету Міністрів
України від 28 лютого 2001 року N177.

Судами при розгляді справи достеменно
не встановлено, який саме розмір
індивідуальних майнових паїв
затверджено позивачу і рішенням
загальних зборів співвласників майна
від 08.04.2006.

Суди також не врахували, що порядок
виділення майна в натурі має бути
вчинено лише з дотриманням процедури,
передбаченої Порядком та Тимчасовим
положенням, і не встановили чи було
дотримано таку процедуру.

Відповідно до частин 2, 3 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
адміністративного процесуального
права, а обґрунтованим ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Як зазначено у частині 1 статті 220 цього
Кодексу суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі. Отже, вимоги цієї норми
включають у себе й обов'язок
касаційного суду перевіряти повноту
встановлення фактичних обставин.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущена неповнота
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, то зазначена
обставина у відповідності до статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень і
направлення справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Радомишльського районного
суду від 17 жовтня 2011 року та постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року - скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
не може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: