Справа № 826/1387/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1387/14
інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.03.2014 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної міграційної служби України
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати бездіяльність Державної
міграційної служби МВС України в м.
Києві, яка не зробила перевірку моїх
питань, зазначених в моєму позові;
зобов'язати відповідача вчинити певні
дії: зробити перевірку протиправних
дій в.о. начальника Голосіївського РВ
ГУ ДМС України в м. Києві Паламарчук
О.С., за вказівкою якої в січні 2013 року в
паспорт ОСОБА_4 були внесені завідомо
неправдиві відомості, що вона
зареєстрована 11.06.1993 в кім. АДРЕСА_1
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, якого у 1993 році не існувало;
зробити перевірку, чому відповідач
відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування і вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11.12.2003 не зареєстрував моє місце
проживання до сім'ї в кім. АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що для реєстрації мого
місця проживання потрібен ордер, або
чиясь згода, що суперечить ст. 6 Закону,
якою передбачено, що забороняється
вимагати для реєстрації місця
проживання подання особою інших
документів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.03.2014 позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Державної міграційної служби України
при розгляді звернень ОСОБА_2 в частині
здійснення реєстрації місця
проживання ОСОБА_4; зобов'язано
Державну міграційну службу України
повторно розглянути звернення ОСОБА_2 в
частині здійснення реєстрації місця
проживання ОСОБА_4; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
06.06.2013 позивач звернувся до голови
Державної міграційної служби України в
м. Києві з заявою, в якій просив зробити
перевірку протиправних дій Паламарчук
О.С. та прийняти до неї відповідні
заходи:

- чому вона відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, якою передбачено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України, відповідно до ст. 33
Конституції та ст. 6 даного Закону не
зареєструвала його місце проживання до
його сім'ї за адресою; АДРЕСА_1

- чому вона заднім числом, у січні 2013
року внесла завідомо неправдиві
відомості в офіційний документ -
паспорт ОСОБА_4 поставила штамп, що вона
11.06.1993 зареєстрована АДРЕСА_1,
незважаючи на те, що в 1993 році
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві не існувало та реєстрації місця
проживання особи в Україні не було?

Також, у вказаній заяві позивач
зазначив, що не усвідомлюючи свої
протиправні дії, Паламарчук О.С.
поставила його в особливий статус - у
безправного громадянина України, не
маючи штампа у паспорті він
позбавлений нею усіх конституційних
прав, передбачених ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 33, 49,
55, 70 Конституцією України. Не маючи
реєстрації місця проживання на
території Україні, він не може приймати
участь у виборах до Верховної Ради
України, Президента України, він
постійно працюючи в м. Києві, не може
обслуговуватись поліклінікою району
та користуватися іншими соціальними
правами громадянина України.

Листом від 03.07.2013 № х-3280/пр Державною
міграційною службою України та листом
від 09.08.2013 № 1/х-828 Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
місті Києві позивачу були надані
відповіді, в яких останньому
повідомлялось про те, що підставою для
реєстрації місця проживання є ордер,
свідоцтво про право власності, договір
найму, піднайму, оренди. У разі
відсутності документів, що є підставою
для реєстрації, повинна бути надана
згода власника, співвласника житла або
уповноважених органів, наймача та
членів його сім'ї.

Також, позивача було проінформовано, що
за адресою: АДРЕСА_1 крім дружини
позивача ОСОБА_2 проживає та
зареєстрована з 10.06.1993 громадянка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., яка
категорично заперечує проти
реєстрації позивача за вказаною
адресою.

Крім того, на виконання доручення т.в.о
голови Державної міграційної служби
України Грицака В.М. від 01.10.2013 № Д/200/3.1-13
щодо неухильного та всебічного
забезпечення виконання доручення
Міністра внутрішніх справ України від
23.09.2013 № 32963вр до листа Комітету з
питань законодавчого забезпечення
правоохоронної діяльності Верховної
Ради України від 19.09.2013 № 04-20/11-1899
Державною міграційною службою України
здійснено перевірку фактів, викладених
у скарзі позивача та надано відповідь
№ 6-8074/3.1-13 від 15.10.2013, якою повідомлено
позивача, що за результатами перевірки
встановлено, що протиправних дій при
здійсненні реєстрації місця
проживання ОСОБА_4, а також
проставлення у її паспорті громадянина
України відтиску штампу порушень з
боку начальника Голосіївського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві
Паламарчук О.С. не виявлено. Також,
зазначено, що питання позивача буде
вирішено позитивно в разі подання до
Голосіївського РВ ГУДМС України в
місті Києві таких документів:
письмової заяви; паспорта громадянина
України; квитанції про сплату
державного мита або документа про
звільнення від його сплати; талону
зняття з реєстрації місця проживання в
Україні; одного з документів, що
підтверджує право на проживання в
житлі (ордера, свідоцтва про право
власності, договору найму (піднайму,
оренди) або інших документів;
військового квитка або посвідчення про
приписку (для громадян, які підлягають
взяттю на військовий облік або
перебувають на військовому обліку), а у
разі відсутності одного з документів,
що підтверджує право на проживання в
житлі (ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) реєстрація здійснюється за
згодою власника/співвласника житла,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання, тобто за
письмовою згодою ОСОБА_4 відповідно до
пункту 2.2 розділу другого Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом МВС
України від 22.11.2012 № 1077.

Вказані відповіді були надані на
звернення позивача від 09.09.2013 до голови
Комітету з питань законодавчого
забезпечення правоохоронної
діяльності Верховної Ради України
Кожем'якіна А.А.

28.10.2013 позивач звернувся зі скаргою до
голови Комітету з питань законодавчого
забезпечення правоохоронної
діяльності Верховної Ради України
Кожем'якіна А.А., у якій просив
встановити чому в.о. голови ДМС України
Грицак В.М. проігнорував вказівку
міністра МВС України Захарченко В.Ю. і
по його скарзі від 09.09.2013 не зробив
перевірку протиправних дій в.о.
начальника Голосіївського РВ ГУ ДМС
України в м. Києві Паламарчук О.С., за
вказівкою якої в січня 2013 року в
паспорті ОСОБА_4 були внесені завідомо
неправдиві відомості, що вона
зареєстрована 11.06.1993 в кім. АДРЕСА_1
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, якого у 1993 році не існувало;
зробити перевірку по його скарзі від
09.09.2013 по 4 питанням, на які Грицак В.М. не
дав обґрунтованої відповіді.

При цьому ні позивачем, ні відповідачем
копії скарги ОСОБА_2 від 09.09.2013 суду не
надано.

На скаргу від 28.10.2013 Державна
міграційна служба України 26.11.2013 надала
відповідь за № 6-9394/З-13, у якій позивача
повідомлено, що у відповідь на його
попередній лист ДМС України листом від
15.10.2013 № 6-8074/3.1-13 надано інформацію щодо
перевірки викладених фактів у скарзі
від 09.09.2013.

Позивач, вважаючи бездіяльність
відповідача, що виявилася у перевірці
дій посадових осіб при реєстрації
ОСОБА_4, а також не перевірці дій
посадових осіб, пов'язаних з не
реєстрацією позивача, що були
зазначені у скарзі, звернувся до суду
першої інстанції з зазначеним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що з метою захисту прав,
свобод та інтересів позивача наявні
підстави для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 шляхом
зобов'язання Державної міграційної
служби України повторно розглянути
звернення ОСОБА_2 в частині здійснення
реєстрації місця проживання ОСОБА_4.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до 40 Конституції України
держава гарантує, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі
Закон № 393/96-ВР) передбачено, що
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР
передбачено, що органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Відповідь за
результатами розгляду заяв (клопотань)
в обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено,
що органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані,
зокрема, письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач вважав, що відповідачем не
вжито заходів для перевірки
протиправних, на його думку, дій в.о.
начальника Голосіївського РВ ГУ ДМС
України в м. Києві Паламарчук О.С., за
вказівкою якої в січні 2013 року в
паспорт ОСОБА_4 були внесені завідомо
неправдиві відомості, що вона
зареєстрована 11.06.1993 році в кім. АДРЕСА_1
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві, якого у 1993 році не існувало та
перевірки, чому відповідач відповідно
до вимог ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
не зареєстрував місце проживання
позивача до сім'ї в кім. АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що для реєстрації його
місця проживання потрібен ордер або
згода, що суперечить ст. 6 Закону, якою
передбачено, що забороняється вимагати
для реєстрації місця проживання
подання особою інших документів.

При цьому, позивач посилався на лист
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації № 06-Х-1093 від
04.07.2013, відповідно до якого 27.04.2001 було
затверджено межі нових
адміністративних районів міста Києва,
описи меж нових адміністративних
районів та плани зовнішніх меж нових
адміністративних районів міста Києва.
Таким чином, було ліквідовано
Залізничний район міста Києва і
створено Голосіївський район.

Крім того, факт надання відповідей та
вчасність їх надання сторонами не
заперечувався.

Разом з тим, як вбачається з відповіді
від 15.10.2013 № 6-8074/3.1-13, відповідачем
позивачу було повідомлено, що за
результатами перевірки встановлено, що
протиправних дій при здійсненні
реєстрації місця проживання ОСОБА_4, а
також проставлення у її паспорті
громадянина України відтиску штампу
порушень з боку начальника
Голосіївського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві Паламарчук О.С. не виявлено та
роз'яснено порядок звернення до
органів Державної міграційної служби
України стосовно реєстрації місця
проживання.

Однак, в матеріалах справи не містяться
та не надано на вимогу суду першої
інстанції відповідачем будь-яких
доказів перевірки здійснення факту
реєстрації місця проживання ОСОБА_4,
зокрема, прізвища особи, що проводила
перевірку, доручень, витребовування
інформації, протоколів, пояснень
посадових осіб, тощо, а тому посилання
на проведення перевірки жодним доказом
не підтверджено.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що існують підстави
для визнання протиправною
бездіяльності Державної міграційної
служби України при розгляді звернень
ОСОБА_2 в частині здійснення реєстрації
місця проживання ОСОБА_4, а тому в цій
частині позовні вимоги підлягають
задоволенню шляхом зобов'язання
Державної міграційної служби України
повторно розглянути звернення ОСОБА_2 в
частині здійснення реєстрації місця
проживання ОСОБА_4.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
інші позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки були предметом
розгляду Окружного адміністративного
суду міста Києва у справі № 826/418/13-а й
постановою суду від 13.02.2013, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2013, ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову до Голосіївського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві, третя
особа: ОСОБА_4, про визнання
бездіяльності, зобов'язання провести
реєстрацію місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
07.07.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.