Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/41392/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Мосійчук І.М.

представників позивача
Максимова А.С., Блажка Р.П.

представника відповідача
Маісурадзе З.А.

представника Генеральної

прокуратури України
Чебенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області Державної податкової служби та
Заступника прокурора
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.03.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01.03.2012

у справі № 2а/0470/1164/11

за позовом Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому
Розі

за участі Прокуратури
Дніпропетровської області

про скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі по
тексту - позивач, ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг») звернулось до суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому Розі (далі по
тексту - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.03.2011, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2012,
позов задоволено.

В касаційних скаргах відповідач та
Заступник прокурора Дніпропетровської
області просять скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що державною податковою
інспекцією була проведена виїзна
позапланова документальна перевірка
позивача з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати ним податків і зборів
(обов'язкових платежів) по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробнича фірма «Інтермет» за
період з 01.01.2009 по 31.05.2010, за
результатами якої складено акт від
07.09.2010 №125/06-08/125/1/24432974.

На підставі акта перевірки, та в
результаті апеляційного узгодження
податкового зобов'язання, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№/0 від 16.09.2010, №/1 від 11.10.2010,
№/2 від 29.12.2010; №/0 від 24.09.2010,
№/1 від 21.10.2010, №/2 від 29.12.2010.

В акті перевірки зазначено
порушення позивачем пунктів 1.3, 1.8
статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4,
підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 N168/97-ВР (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі по тексту - Закон
№168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу Товариством з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробнича фірма «Інтермет», з
підстав відсутності факту реального
вчинення господарських операцій та, як
наслідок, нікчемності договору,
укладеного між позивачем та вказаним
контрагентом.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність у ТОВ НВФ «Інтермет»
основних фондів, трудових та
виробничих ресурсів, транспортних
засобів, складських приміщень, тощо.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону №168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ТОВ НВФ
«Інтермет» товарів, на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних на його адресу
особою, яка має статус платника податку
на додану вартість.

Фактичне виконання договору
підтверджується належним чином
оформленими бухгалтерськими
документами.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено
судами, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій за спірним договором,
узгодженість дій позивача з
контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладеного позивачем з ТОВ
НВФ «Інтермет» правочину є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області Державної податкової служби та
Заступника прокурора
Дніпропетровської області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 01.03.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров