Справа № 804/14514/13-а
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2014 рокусправа № 804/14514/13-а

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А.
Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року по справі № 804/14514/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Криворізького міського
центру зайнятості про визнання дій
протиправними, скасування наказу,
зобов'язання вичинити певні дії та
стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач) звернувся до суду з
позовом до Криворізького міського
центру зайнятості (далі по тексту -
відповідач), в якому просив визнати дії
(рішення) відповідача, стосовно зняття
з обліку безробітного - протиправними;
визнати наказ від 10.10.2013 року № 388 «Про
відшкодування коштів на користь Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття» незаконним та скасувати
його; визнати акт від 09.10.2013 року № 50
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» - нечинним;
зобов'язати відповідача поновити його
на обліку безробітних в Криворізькому
міському центрі зайнятості, починаючи
з дати зняття з обліку; стягнути з
відповідача моральну шкоду у розмірі
30000 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року в задоволені позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з
постановою суду першої інстанції
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити. Свої вимоги обґрунтував
тим, що судом не надано належної оцінки
нормам чинного законодавства, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, що призвело до прийняття
невірного рішення. Апелянт зазначив, що
суд першої інстанції не взяв до уваги
його доводи з приводу протиправності
дій центру зайнятості. Апелянт
зазначив, що відповідач повинен
розділяти поняття «особа, яка має
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю» та «особа,
яка здійснює адвокатську практику»,
останнє поняття включає в себе
можливість фізичній особі самостійно
здійснювати свою професійну
діяльність та отримувати доходи від
провадження адвокатської діяльності,
натомість, апелянт вказував, що він не
займався адвокатською практикою, не
отримував за це кошти, не
зареєстрований у податкових органах як
фізична особа-підприємець та не
сплачував єдиний соціальний внесок та
взагалі не є самозайнятою особою, як те
зазначає Криворізький міський центр
зайнятості.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що, у Єдиному реєстрі адвокатів
України наявна інформація щодо
наявності у ОСОБА_1 свідоцтва про право
займатись адвокатською діяльністю, і
цієї обставини достатньо щоб зробити
висновок, що таке право не є зупиненим
та що особа може займатись
адвокатської діяльністю і має таке
свідоцтво з метою здійснення
адвокатської практики. Суд першої
інстанції звернув увагу на норми
закону, які встановлюють зобов'язання
щодо реєстрації особи, яка має
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю у відповідних
органах, вказував, що такий документ як
свідоцтво встановлює для особи певні
права по здійсненню професійної
діяльності. Суд першої інстанції не
взяв до уваги твердження позивача, що
він не займався адвокатською
практикою.

Матеріалами справи встановлено, що
05.08.2013 року ОСОБА_1 наказом № 188 було
звільнено з посади заступника
начальника юридичного відділу ДП
«Криворізька теплоцентраль» у зв'язку
з скороченням штату працівників.
ОСОБА_1 06.08.2013 року звернувся до
Криворізького міського центру
зайнятості з заявою про встановлення
йому статусу безробітного в якій
вказав, що не є суб'єктом
підприємницької діяльності та просив
зареєструвати його як безробітного
відповідно до Закону України «Про
зайнятість населення» та виплачувати
допомогу по безробіттю у розмірі
передбаченому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Наказом від 12.08.2013 року №
НТ130812 ОСОБА_1 надано статус
безробітного та наказом від 13.08.2013 року
№ НТ130813 призначено допомогу по
безробіттю, однак 13.08.2013 року наказ №
НТ130813 було скасовано та припинено
виплату допомоги по безробіттю.

Як встановлено матеріалами справи,
19.09.2013 року між ОСОБА_1 та Криворізьким
міським центром зайнятості було
укладено договір № 00001, згідно
якого ОСОБА_1 направлено на підвищення
кваліфікації за програмою
«Регулювання та сприяння ефективному
веденню економічної діяльності, Основи
бізнес-планування», зі строком
навчання з 23.09.2013 року по 04.10.0213 року.
Однак, як встановлено судом, пройшовши
підвищення кваліфікації ОСОБА_1 не
отримав допомогу по безробіттю
одноразовою виплатою для здійснення
діяльності як фізична
особа-підприємець.

Матеріалами справи встановлено, що
Криворізьким міським центром
зайнятості було проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтування виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» стосовно
обґрунтування призначення виплат на
випадок по безробіттю ОСОБА_1 За
результатами перевірки складено акт №
50 від 09.10.2013 року в якому зафіксовано, що
ОСОБА_1 на дату звернення до
Криворізького міського центру
зайнятості мав свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю, що,
зокрема, підтверджується витягом з
Єдиного реєстру адвокатів України. У
якості висновку до акту розслідування
зазначено, що ОСОБА_1 має право на
зайняття адвокатською діяльністю та
вважається особою, яка забезпечує себе
роботою самостійно, належить до
зайнятого населення і не може бути
визнаний як безробітний. На підставі
акту розслідування № 50 від 09.10.2013 року,
10.10.2013 року директором Криворізького
міського центру зайнятості винесено
наказ № 388, яким визначено, що ОСОБА_1
повинен повернути кошти у розмірі 233,06
грн., які витрачені на підвищення його
кваліфікації.

Встановлено, що ОСОБА_1 має свідоцтво
про право на зайняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_1, яке видане
Дніпропетровською кваліфікаційною
дисциплінарною комісією адвокатів
15.05.2012 року. ОСОБА_1 перебуває в Єдиному
реєстрі адвокатів України та не
подавав заяву про зупинення права на
зайняття адвокатською діяльністю
згідно вимог Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4
Закону України «Про зайнятість
населення» зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно. До зайнятого населення
належать особи, зокрема, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств).

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», адвокатською
діяльністю є незалежна професійна
діяльність адвоката щодо здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Адвокат може здійснювати адвокатську
діяльність індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 17,
ч. 1 ст. 26, п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 31, п. 1
ч. 1 ст. 32 вищевказаного Закону,
адвокатом може бути фізична особа, яка
має повну вищу юридичну освіту, володіє
державною мовою, має стаж роботи в
галузі права не менше двох років,
склала кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. Адвокат, який
здійснює адвокатську діяльність
індивідуально, є самозайнятою особою.
Рада адвокатів України забезпечує
ведення Єдиного реєстру адвокатів
України з метою збирання, зберігання,
обліку та надання достовірної
інформації про чисельність і
персональний склад адвокатів України,
адвокатів іноземних держав, які
відповідно до цього Закону набули
права на заняття адвокатською
діяльністю в Україні, про обрані
адвокатами організаційні форми
адвокатської діяльності. Внесення
відомостей до Єдиного реєстру
адвокатів України здійснюється радами
адвокатів регіонів та Радою адвокатів
України. Адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги. Право на заняття
адвокатською діяльністю зупиняється у
разі, зокрема, подання адвокатом заяви
про зупинення адвокатської діяльності.
Право на заняття адвокатською
діяльністю зупиняється з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
цієї статті, - з дня подання раді
адвокатів регіону за адресою робочого
місця адвоката відповідної заяви
адвоката. Право на заняття
адвокатською діяльністю поновлюється
у разі, зокрема, за заявою адвоката - з
дня, наступного за днем отримання радою
адвокатів регіону заяви адвоката про
поновлення права на заняття
адвокатською діяльністю. Право на
заняття адвокатською діяльністю
припиняється шляхом анулювання
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю у разі
подання адвокатом заяви про припинення
права на заняття адвокатською
діяльністю.

Аналізуючи обставини справи та
вищевикладене законодавство, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивач при
зверненні до відповідача надав
недостовірні дані про себе, саме те, що
він є самозайнятою особою згідно
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність». Колегія
суддів погоджується з тим, що позивачем
не надано доказів про зупинення своєї
адвокатської діяльності. Наявність у
позивача свідоцтва про здійснення
адвокатської діяльності згідно
вищевказаного Закону дає йому право
вважатись самозайнятою особою. На
думку колегії суддів, право на
зайняття адвокатською діяльністю, яке
виникає з моменту одержання свідоцтва
про адвокатську діяльність та зайняття
адвокатською діяльністю є тотожними
поняттями і залежить від наміру особи
займатись цим видом діяльності, тобто
самому забезпечувати себе роботою.
Реєстрація особи у якості платника
податків та взяття на податковий облік,
реєстрація у якості фізичної особи -
підприємця, як умова ведення
професійної діяльності, Законом
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» не передбачена.

Колегія суддів не приймає до
уваги твердження позивача про
обов'язок встановлення факту зайняття
ним адвокатською діяльністю, оскільки
Законом України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» встановлено,
що адвокат, який здійснює адвокатську
діяльність індивідуально є
самозайнятою особою, яка згідно Закону
України «Про зайнятість населення» не
має права на виплати по безробіттю.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі виїзду особи,
зареєстрованої в установленому
порядку як безробітна, за межі України
з метою працевлаштування чи здійснення
іншої діяльності, спрямованої на
отримання прибутку, така особа
зобов'язана повідомити про це державну
службу зайнятості. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Колегія суддів зазначає, що акт
розслідування страхових випадків
відповідно до норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» є виключно носієм
інформації про виявлені порушення
вимог щодо обліку безробітних, є
обов'язковим документом, яким
оформлюється перевірка. Викладені у
акті розслідування данні та висновки
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, що створює для позивача
певні правові наслідки, регулює ті чи
інші відносини. Органи центру
зайнятості не позбавлені права
викладати в акті розслідування власні
висновки щодо визначених обставин та у
подальшому користуватись ними як
доказами при вчинені певних дій.

Що ж стосується стягнення моральної
шкоди на користь позивача у сумі 30000
грн., колегія суддів приходить до
висновку, що така вимога не підлягає
задоволенню оскільки, така вимога є
необґрунтованою позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, постанову суду
першої інстанції слід залишити без
змін, як таку, що прийнята з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року по справі № 804/14514/13-а - залишити
без змін.

Ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.М. Лукманова

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
Т.С. Прокопчук