Справа № К/9991/59595/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/59595/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про стягнення грошової
допомоги, за касаційною скаргою
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат на постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 18 серпня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому,
посилаючись на те, що має статус
інваліда війни, просив стягнути з
відповідача, відповідно до статті 13
Закону України від 22 жовтня 1993 року №
3551-ХІІ (далі Закон 3551-ХІІ) «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну разову
грошову допомоги до 5 травня у розмірах,
визначених зазначеним Законом,
виходячи з кратності мінімальної
пенсії за віком.

Посилаючись на те, що вимоги Закону не
виконані, просив стягнути з
відповідача різницю щорічної разової
грошової допомоги за 2008 рік у
відповідності до статті 13 Закону
3551-ХІІ.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 20 травня 2009 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 18 серпня 2011
року, постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову
якою позов задоволено частково,
зобов'язано Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок та оформити документи для
виплати позивачу, як інваліду війни,
щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2008 рік відповідно до вимог статті 13
Закону 3551-ХІІ, виходячи з розміру семи
мінімальних пенсій за віком з
врахуванням виплачених коштів.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
задоволення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач має
статус інваліда війни, з урахуванням
чого до 5 травня йому виплачувалась
разова щорічна грошова допомога у
розмірах, встановлених нормами Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив з права позивача на щорічну
грошову допомогу до 5 травня у 2008 році, в
порядку Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», виходячи з
кратності мінімальної пенсії за віком
і того, що рішенням Конституційного
суду України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 визнані неконституційними
положення норм Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
встановлювались інші критерії
визначення розміру допомоги.

За приписами статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, з
розрахунку кратності мінімальної
пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
зазначеним особам допомога до 5 травня
передбачена у грошовому виразі без
застосування кратності мінімальної
пенсії за віком.

Тобто, в даному випадку на період
виникнення зазначених спірних
правовідносин, які є предметом спору в
цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
однакову юридичну силу, але по-різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня.

Отже, для вирішення зазначеного спору
судам необхідно було визначитись, який
з цих законів є пріоритетним та
підлягав застосуванню у спірних
правовідносинах.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у
справі про набуття чинності
Конституцією України зазначив:
«Конкретна сфера суспільних відносин
не може бути одночасно врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено ним, автоматично
скасовується однопредметний акт, який
діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150
Конституції України рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
правовідносинах, суди повинні
застосовувати положення закону з
урахуванням дії закону в часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
зупинялась на цей рік дія статей 12, 13, 14
та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Тобто, рішення Конституційного Суду
України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних
правовідносин, а саме дату нарахування
і виплату позивачеві органами праці та
соціального захисту населення
щорічної грошової допомоги, положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
були діючими, а відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин відповідач на період
виплати позивачеві щорічної грошової
допомоги до 5 травня у 2008 році діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України, а тому правових
підстав для стягнення різниці у цих
виплатах немає.

Крим того, суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про
належність відповідача у справі з
огляду на таке.

У відповідності до пункту 1 Типового
положення про центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 25 квітня 2006 року № 147,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 7 червня 2006 року за №
683/12557 (яке діяло в період спірних
правовідносин), центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (далі -
Центр) є державною установою і
підпорядковується головному
управлінню праці та соціального
захисту населення обласної (у місті
Києві - Головному управлінню
соціального захисту населення міської
державної адміністрації.

Пунктами 4.1-4.5 Типового положення
встановлено, що Центр відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
вхідний облік та контроль документів з
питань призначення соціальної
допомоги, інших грошових виплат, які
надходять від органів праці та
соціального захисту населення,
підприємств, організацій та установ;
перевіряє правильність визначення
органами праці та соціального захисту
населення права на призначення
соціальної допомоги, інших видів
грошових виплат. Забезпечує у тижневий
термін оформлення виплатних
документів та їх відправку на виплату
відповідно до узгоджених графіків;
проводить перевірку правильності
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій і цільової грошової допомоги
органами Пенсійного фонду у разі, якщо
такі функції здійснювалися Центрами на
момент набрання чинності цим
Положенням; забезпечує своєчасний
розгляд усних та письмових звернень
громадян з віднесених до його
компетенції питань, здійснює їх аналіз,
уживає заходів щодо усунення причин, що
їх породжують; готує та передає органам
праці та соціального захисту населення
документи з питань виплати соціальної
допомоги, інших грошових виплат через
державні підприємства зв'язку та
установи банків.

В свою чергу, за приписами абзацу 1 і 2
пункту 3 про Типового положення про
Головне управління праці та
соціального захисту населення
обласної, Київської міської державної
адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення
Севастопольської міської державної
адміністрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2007 року №790 (яке діяло в
період спірних правовідносин),
основними завданнями управління є,
зокрема, забезпечення на відповідній
території реалізації державної
політики у сфері соціально-трудових
відносин, оплати і належних умов праці,
зайнятості, трудової міграції,
пенсійного забезпечення, соціального
захисту та соціального обслуговування
населення, в тому числі громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а також ведення обліку
осіб, що мають право на пільги за
соціальною ознакою; забезпечення у
межах своїх повноважень додержання
законодавства про працю, зайнятість,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, пенсійне
забезпечення та соціальний захист
населення.

Призначення та виплата соціальної
допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат, встановлених
законодавством, відповідно до абзацу 4
пункту 3 Типового положення про
управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
містах Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2007 року №790 (яке діяло в
період спірних правовідносин)
здійснюється Управліннями праці та
соціального захисту населення
районної, районної у містах Києві та
Севастополі держадміністрації.

За правилами частини 1 статті 17-1 Закону
3551-ХІІ (в редакції статті, яка діяла
протягом спірного періоду) щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що Центр підпорядковується
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
обласної державної адміністрації та
самостійно не приймає рішення щодо
обчислення, призначення, нарахування
та виплати соціальної допомоги, а тому
позовні вимоги про стягнення такої не
можуть бути заявлені до Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат.

Таким чином, повноваження щодо
обчислення, призначення, нарахування
та виплати соціальної допомоги
покладені саме на відповідні
Управління праці та соціального
захисту населення, а тому апеляційний
суд помилково скасував рішення суду
першої інстанції та ухвалив нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
задовольнити.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 18 серпня 2011
року скасувати та залишити в силі
постанову Корольовського районного
суду м. Житомира від 20 травня 2009 року.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало