Справа № 804/8143/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
07 липня 2014 р. Справа № 804/8143/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
прокурора Царичанського району
Дніпропетровської області до
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області, третя особа
- ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення
сесії Могилівської сільради, -
11.06.14 року прокурор Царичанського
району Дніпропетровської області
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області, третя особа
- ОСОБА_1, про визнання недійсним
рішення сесії Могилівської сільради №
313-31/VI від 7 серпня 2013 року «Про надання
дозволу на розміщення стаціонарної
малої архітектурної форми».

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що оскаржуване
рішення сесії сільської ради прийняте
з порушенням вимог Земельного кодексу
України, Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Мінрегіонбуду №
244 від 21.10.2011 р., в результаті чого
відповідачем надано дозвіл на
укладання договору особистого
строкового сервітуту користування
реальною часткою території ОСОБА_1, на
яку не розроблено документацію із
землеустрою (відсутній «паспорт
прив'язки»), у зв'язку з чим зазначена
територія не набула ознак земельної
ділянки у розумінні ст. 79 Земельного
кодексу і, відповідно, не може бути
предметом договору особистого
строкового сервітуту.

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, подав клопотання
про розгляд справи в його відсутність,
у якому зазначив, що проти позову не
заперечує.

Третя особа - ОСОБА_1 повідомлений
належним чином про дату, час та місце
судового розгляду, в судове засідання
не з'явився, повістка про розгляд
справи повернулася на адресу
відправника з відміткою пошти «за
закінченням строку зберігання». Згідно
з відомостями, що містяться в позовній
заяві та витязі з ЄДРПОУ,
місцезнаходженням ОСОБА_1 є адреса:
АДРЕСА_3, на цю ж адресу направлена і
судова повістка на ім'я відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 33 КАС України, у
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Заслухавши пояснення прокурора,
вивчивши доводи позову та заперечень
проти нього, дослідивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
здійснивши аналіз норм матеріального
права, яким врегульовані спірні
правовідносини, суд при прийнятті
постанови виходить з наступних підстав
та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням сесії
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області від 07.08.2013
року № 313-31/VI «Про надання дозволу на
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми» вирішено:

- надати дозвіл гр-ну ОСОБА_1 на
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми за адресою:
с.Могилів, АДРЕСА_1;

- укласти договір оренди із сільською
радою та землекористувачем в 10-ти
денний термін на 3 роки.;

- Технічну документацію погодити з
відповідними службами в установленому
порядку, подати для розгляду та
затвердження на сесію сільської ради;

- орендну плату сплатити в розмірі 5,0
грн. за 1 кв.м. з урахуванням індексації
(а.с. 8).

15.08.2013 року між Територіальною громадою
с. Могилів Царичанського району
Дніпропетровської області від імені
якої діє Могилівська сільська рада та
ОСОБА_1 було укладено договір «Про
встановлення особистого строкового
сервітуту під розміщення малої
архітектурної форми» строком на 3 роки.
Об'єктом особистого строкового
сервітуту за цим Договором є територія
(об'єкт благоустрою) в с. Могилів на
АДРЕСА_1, площею 25 кв.м., розташування та
межі якої зазначено в Додатку до цього
Договору (а.с. 13-18).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України «Про прокуратуру» від
05.11.1991 р. № 1789 - XII, предметом
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.
Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та

іншими повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Пунктом 1 частини 2 статті 20 Закону
України «Про прокуратуру» передбачено,
що, при виявленні порушень закону
прокурор у межах своєї компетенції
має право: звертатися до суду в
передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про прокуратуру», перевірки
проводяться за письмовими
зверненнями органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, фізичних та
юридичних осіб, а також за власною
ініціативою прокурора. При цьому
перевірки за заявами фізичних чи
юридичних

осіб, зверненнями та запитами
депутатів усіх рівнів, крім заяв та
повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону.

Як було встановлено в ході розгляду
справи, 11.12.2013 року прокурором
Царичанського району
Дніпропетровської області було
винесено постанову про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням
земельного законодавства Могилівської
сільської ради Царичанського району
Дніпропетровької області (а.с. 7-8).

16.12.2013 р. за вих. № 46-2271 на адресу
начальника Відділу Держземагенства в
Царичанському районі
Дніпропетровської області була
направлена Вимога в порядку ст. ст. 8,20
Закону України «Про прокуратуру», якою
вимагалось надати до прокуратури
інформацію про те, чи вимовлялась і
погоджувалась відділом технічна
документація (проекти землеустрою)
щодо передачі в оренду земельних
ділянок, розташованих на території
Могилівської сільської ради, в тому
числі і за адресою: с. Могилів,
Царичанського району, АДРЕСА_2, площею 50
кв.м. (а.с. 23).

17.12.2013 р. за вих. № 1/13-940 Відділ
Держземагенства у Царичанському
районі Дніпропетровської області
повідомив прокурора Царичанського
району Дніпропетровської області про
те, що документація із землеустрою щодо
передачі в оренду земельних ділянок,
вказаних у вимозі (в т.ч. і с. Могилів,
Царичанського району, АДРЕСА_1, площею 25
кв.м.) до Відділу на погодження не
надходила (а.с. 24).

На виконання вимоги прокуратури
Царичанського району
Дніпропетровської області від 31.01.2014 р.
№ 46-144 Державною інспекцією сільського
господарства в Дніпропетровській
області проведено перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства щодо законності
прийнятих рішень відносно
розпорядження землями на території
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області.

В ході перевірки наданих відповідачем
матеріалів і документів державною
сільськогосподарською інспекцією було
встановлено, що Могиліською сільською
радою 25.11.2013 року прийнято рішення №
313-31/VI про надання дозволу гр -ну ОСОБА_1
на розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми за адресою: с.
Могилів, АДРЕСА_1. Між тим, у відділі
Держземагенства у Царичанському
районі, станом на 14.02.2014 року,
правовстановлюючі документи та
технічна документація на земельну
ділянку під розміщення вказаної
стаціонарної малої архітектурної
форми на території Могилівської
сільської ради, відсутні, що свідчить
про порушення норм земельного та
цивільного законодавства про
укладення договорів земельного
сервітуту. Вказані обставини
підтверджуються Актом перевірки від
28.02.2014 р. № 63/34, складним Державною
інспекцією сільського господарства в
Дніпропетровській області (а.с. 19-20).

03.03.2014 р. за вих. № 46-538 прокурором
Царичанського району
Дніпропетровської області на адресу
голови Царичанської районної
державної адміністрації в порядку ст.
ст. 8,20 Закону України «Про прокуратуру»
була направлена Вимога в якій було
зобов'язано надати інформацію з
підтверджуючими документами про те, чи
звертались до відділу містобудування
та архітектури Царичанської
райдержадміністрації із заявами щодо
оформлення «паспортів прив'язки»
тимчасових споруд для здійснення
підприємницької діяльності фізичні
особи, в т.ч. і ОСОБА_1 (а.с.27-28).

03.03.2014 р. за вих. № 14 Царичанська районна
адміністрація Дніпропетровської
області повідомила прокурора
Царичанського району про те, що до
сектору містобудування та архітектури
райдержадміністрації із заявою щодо
оформлення «паспортів прив'язки»
тимчасових споруд для здійснення
підприємницької діяльності гр-ин
ОСОБА_1 не звертався (а.с. 29).

03.03.2014 р. за вих. № 46-539 прокурором
Царичанського району
Дніпропетровської області на адресу
голови Могилівької сільської ради в
порядку ст. ст. 8,20 Закону України «Про
прокуратуру» була направлена Вимога
про надання інформації та документів
про те, чи зверталась до відділу
містобудування та архітектури
Могилівської сільської ради із заявами
щодо оформлення «паспортів прив'язки»
тимчасових споруд для здійснення
підприємницької діяльності громадяни,
в т.ч і ОСОБА_1. (а.с. 30).

04.03.2014 р. за вих. № 33 Могилівська
сільська рада Царичанського району
Дніпропетровської області повідомила
прокурора про те, що звернень щодо
оформлення «паспортів прив'язки»
тимчасових споруд для здійснення
підприємницької діяльності від ОСОБА_1
не надходило (а.с. 31).

Як було встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
сторонами, ОСОБА_1 дійсно не звертався
до Царичанської районної державної
адміністрації та відділу
Держземагенства у Царичанському
районі Дніпропетровської області за
виготовленням та погодженням
технічної документації (в т.ч. і
«паспорту прив'язки» тимчасових споруд
для здійснення підприємницької
діяльності), а відповідачем на розгляд
сесії сільської ради проект рішення
щодо надання дозволу гр.-ну ОСОБА_1 на
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми за адресою: м.
Могилів, АДРЕСА_1, було подано без
необхідної технічної документації на
вказану земельну ділянку.

Перевіривши правомірність винесення
спірного акту індивідуальної дії на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Статтею 116 Земельного Кодексу України
від 25.10.2001 р. № 2768 - III (далі - ЗК України)
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають право власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної та
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених Земельним
кодексом України або за результатами
аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р.
№ 280/97-ВР, до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад
відноситься вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ЗК України,
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У такому разі розроблення
такої документації здійснюється на
підставі дозволу, наданого Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування,
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, крім випадків,
коли особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у користування,
набуває право замовити розроблення
такої документації без надання такого
дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Частинами 1,2 ст. 186-1 ЗК України
передбачено, що проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
межах населеного пункту або земельної
ділянки за межами населеного пункту, на
якій розташовано об'єкт будівництва
або планується розташування такого
об'єкта, подається також на погодження
до структурних підрозділів районних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій у сфері
містобудування та архітектури, а якщо
місто не входить до території певного
району, - до виконавчого органу міської
ради у сфері містобудування та
архітектури, а в разі, якщо такий орган
не утворений, - до органу виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань містобудування та архітектури
чи структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 21
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів» від 06.09.2005 р. № 2807 - IV,
елементами благоустрою э, в тому числі,
і малі архітектурні форми.

Механізм розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності (далі - ТС) визначено статтею
28 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р.
№ 3038 - VI та Порядком розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
жилого-комунального господарства
України № 244 від 21.10.11 (далі - Порядок №
244).

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Нормативно правовим документом, який
регулює розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності є Порядок розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
затверджений Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 21.10.2011 року № 244 (далі -
Порядок № 244).

Згідно п. 1.3 Порядку № 244, тимчасова
споруда торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності (далі - ТС) -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених
технічним регламентом будівельних
виробів, будівель і споруд, і
встановлюється тимчасово, без
улаштування фундаменту.

Відповідно до ст. 55-1 Закону України
«Про землеустрій» від 22.05.2003 р. № 858 - IV,
встановлення меж частині земельної
ділянки, на яку поширюються права
суборенди, сервітуту, проводиться
відповідно де топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.

Технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж частини
земельної ділянки на яку поширюються
права суборенди, сервітуту, включає
пояснювальну записку; технічні
завдання на складання документації,
затверджене замовником документації;
кадастровий плаї земельної ділянки із
зазначенням меж частини земельної
ділянки, на яку поширюються праве
суборенди, сервітуту, матеріали
польових геодезичних робіт, копії
документів, що є підставою для
виникнення права суборенди, сервітуту.

Відповідно до п. 2.1. Порядку № 244,
підставою для розміщення тимчасових
споруд є паспорт прив'язки ТС.

В ході розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_1 технічна
документація із землеустрою ( в т.ч. і
паспорт прив'язки ТС), не розроблялась,
що не заперечувалось відповідачем.

Вказані обставини також
підтверджуються листом Царичанської
районної державної адміністрації
№01-37-510/0/384-14 від 04.03.2014 р. та листом
Могилівської сільської ради №33 від
04.03.2014.

З матеріалів справи свідчить, що гр.-ин
ОСОБА_1 для отримання дозволу на
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми за адресою: с.
Могилів, АДРЕСА_1, до Могилівської
сільської ради було надано лише заяву
від 01.07.2013 р., копію паспорту та
викопіювання із плану
землекористування (а.с. 10-12).

За таких обставин суд вважає, що
відповідачем при винесенні спірного
рішення про надання дозволу гр.-ну
ОСОБА_1 на розміщення стаціонарної
малої архітектурної форми був
порушений порядок передачі земельних
ділянок у користування, визначений
ст.ст. 123, 124. 134 Земельного кодексу
України, відповідно до яких передача
земельних ділянок здійснюється на
підставі відповідної технічної
документації із землеустрою.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до
ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Згідно ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

В ході розгляду справи відповідачем не
доведено правомірність своїх дій щодо
винесення рішення № 337-33/VI від 25
листопада 2013 року «Про надання дозволу
на розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми», у зв'язку з чим
наявні підстави для задоволення позову
прокурора.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов прокурора
Царичанського району
Дніпропетровської області до
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області, третя особа
- ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення
сесії Могилівської сільради -
задовольнити.

Визнати недійсним рішення сесії
Могилівської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області № 313-31/VI від 7
серпня 2013 року «Про надання дозволу на
розміщення стаціонарної малої
архітектурної форми».

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя І.В.
Тулянцева