Справа № 872/15351/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2014 рокусправа № 804/10503/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2013 року

у справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
суду з позовом до відповідача
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська),
в якому з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив суд визнати
протиправними та скасувати винесені
09.04.2013 року податкове
повідомлення-рішення відповідача
№, яким позивачу збільшено
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі
17083,34 грн., з яких за основним платежем в
сумі 13666,67 грн., за штрафними санкціями
в сумі 3416,67 грн., та податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу нараховані штрафні санкції за
ненадання до перевірки документів у
розмірі 510 грн.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2013 року позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасоване податкове
повідомлення-рішення № від 9.04.2013
року, на користь позивача стягнено
судовий збір в сумі 170 грн. 83 коп., в
іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач Лівобережна ОДПІ
м.Дніпропетровська звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про день розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно ст.41 КАС України не
здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

В судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
ФОП ОСОБА_3 зареєстрований в
Лівобережній ОДПІ м.Дніпропетровська
як платник податку на додану вартість.

Відповідачем Лівобережною ОДПІ
м.Дніпропетровська проведено
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питання правильності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за листопад 2010
року, з березня 2012 року по травень 2012
року, про що складено акт № 1234/17-2-НОМЕР_1
від 22.03.2013 року.

Відповідно до викладених в акті
перевірки висновків, позивач порушив
чч.1,5 ст.203, ст.ст.215, 228, 662, 655, 656 ЦК
України, ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" в частині
недодержання вимог, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах з контрагентами ТОВ
"Матадор", ТОВ "Регіонстрой 25", ст.44
Господарського кодексу України, п.187.1
ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України в частині
відсутності об'єкта оподаткування
податком на додану вартість за
листопад 2010 року; п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85,
п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість за
березень-травень 2012 року у загальному
розмірі 13666,67 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 09.04.2013
року за формою "Р", яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на суму 17083,
34 грн., в тому числі за основним
платежем в сумі 13666,67грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 3416,67 грн.;
податкове повідомлення-рішення №
від 09.04.2013 року за формою "Р", яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 510 грн.

Оскаржені в адміністративному порядку
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін, а скарги позивача
без задоволення.

Позивач оскаржив зазначені податкові
повідомлення-рішення в судовому
порядку.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до приписів п.187.1 ст. 187 ПК
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно п. 188.1. ст.188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до приписів п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, п.198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними. У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей
визначення податкового кредиту мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Із матеріалів справи вбачається, що між
ФОП ОСОБА_3 та контрагентами ТОВ
"Регіонстрой 25" та ТОВ "Матадор"
укладено договори про надання послуг.

Відповідно до п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України).

Згідно вищевказаних норм, Податковим
кодексом України встановлено
вичерпний перелік документів
(податкова накладна, митна декларація,
товарний чек, інший платіжний чи
розрахунковий документ), на підставі
яких у платника податків виникає право
на включення відповідних сум до
податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Із матеріалів справи видно, що
вищезазначені договори з
контрагентами ТОВ "Матадор",
"Регіонстрой 25" були спрямовані на
реальне настання правових наслідків та
набуття сторонами цивільних прав та
обов'язків, що обумовлені ними,
оскільки надання контрагентами ТОВ
"Матадор", "Регіонстрой 25" за укладеними
договорами послуг та здійснення
позивачем оплати виконаних робіт
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами,
оформленими у відповідності із Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" № 996-XIV
від 16.07.1999 року, а саме: видатковими та
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
рахунками-фактурами, платіжними
дорученнями по оплаті виконаних робіт
тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем до складу податкового
кредиту за перевірений період часу
віднесено суми ПДВ по виписаним
контрагентами ТОВ "Матадор",
"Регіонстрой 25" податковим накладним,
на підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит зазначеного періоду.

В ході проведення перевірки посадовим
особам відповідача зазначені
податкові накладні були надані та
досліджені, їх невідповідність вимогам
чинного законодавства не встановлена,
що підтверджується змістом Акту
перевірки.

Суми ПДВ за зазначеними податковими
накладними позивачем правомірно
включені до складу податкового кредиту
за перевірений період та відображені у
реєстрі отриманих податкових
накладних, оскільки чинне податкове
законодавство України не ставить в
залежність право сторони в договорі на
податковий кредит від проведення
перевірок податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб, а також наявності та
змісту правових взаємовідносин цих
осіб між собою.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачу відповідно
до покладених на нього функцій та
повноважень згідно чинного
законодавства не надано право щодо
встановлення нікчемності правочинів,
укладених чи неукладених суб'єктами
господарювання при перевірці їх
господарської діяльності ; разом з тим
податкові органи не позбавлені права
звернутися до суду з вимогою про
визнання недійсним правочину при умові
його укладання контрагентами з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства, та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами відповідно до вимог ч.3 ст.228 ЦК
України.

Оскільки відповідачем не надані
належні докази фіктивності
(нікчемності) укладених позивачем з
контрагентами ТОВ "Регіонстрой 25", ТОВ
"Матадор" оспорюваних правочинів, або
рішення суду про визнання їх такими,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідачем
висновок про нікчемність правочинів
зроблений на припущеннях, факт
дійсного виконання позивачем та його
контрагентами господарських угод, які
визнані нікчемними, доведений
матеріалами справи.

Матеріалами справи доведений факт
дійсного виконання позивачем та його
контрагентами господарських угод,
позивач не мав підстав вважати
діяльність зазначених контрагентів
ТОВ "Регіонстрой 25", ТОВ "Матадор"
протиправною, так як на час дії угод
контрагенти позивача були
зареєстровані в установленому порядку,
як платники ПДВ, мали право виписувати
та надавати податкові накладні, не були
виключені із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що позивач
виконав передбачені чинним податковим
законодавством умови щодо
підтвердження свого права на
податковий кредит та має документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту по операціям з
контрагентами ТОВ "Регіонстрой 25", ТОВ
"Матадор", а тому висновки податкового
органу щодо збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з ПДВ є
неправомірними.

Судом першої інстанції правомірно
відмовлено в задоволенні позову щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 09.04.2013
року, оскільки податковий орган з
додержанням вимог чинного
законодавства застосував до позивача
штрафні санкції в сумі 510 грн. за
неподання для перевірки первинних
бухгалтерських документів на вимогу
податкового органу.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи те, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України , суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від 09.04.2013
року є обґрунтованим та вірним.

Доводами апеляційної скарги вказані
обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
адміністративної справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п. 1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного апеляційного суду від 17
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова