Справа № К/9991/46023/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/46023/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Сектору у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Залізничного районного
відділу Сімферопольського міського
управління ГУ МВС України в Автономній
Республіці Крим, треті особи -
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Союз»,
прокуратура Залізничного району м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про визнання дій протиправними,
за касаційною скаргою Сектору у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Залізничного
районного відділу Сімферопольського
міського управління ГУ МВС України в
Автономній Республіці Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 4
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправним дії і зобов'язати Сектор у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Залізничного
районного відділу Сімферопольського
міського управління ГУ МВС України в
Автономній Республіці Крим (ділі
ССГІРФО) зареєструвати його за місцем
свого проживання у гуртожитку в
АДРЕСА_2. В обґрунтування позову
зазначав, що 14 травня 2010 року
відповідач анулював його реєстрацію за
вказаною адресою у зв'язку з поданням
прокуратури Залізничного району
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим про усунення порушень вимог
Житлового кодексу РСР, Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні" від 11
грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон №
1382-IV) та інших підзаконних актів. Таке
анулювання його реєстрації позивач
вважає протиправним, таким що порушує
законні права та інтереси, передбачені
Конституцією України та Законом № 1382-IV,
а тому просив про задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 4 березня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року позовні вимоги задоволено.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі
ССГІРФО, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
судові рішення скасувати та відмовити
в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про відхилення скарг з таких підстав.

Спір сторін за своєю суттю зводиться до
оскарження ОСОБА_4 рішення суб'єкту
владних повноважень - ССГІРФО від 14
травня 2010 року (далі - спірне рішення)
про анулювання реєстрації за вказаною
адресою.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 17 січня 2001 року був вселений
в гуртожиток, АДРЕСА_1 на підставі
відповідного ордеру. Після чого,
наказом Фонду власності Автономної
Республіки Крим від 21 березня 2001 року №
189 було змінено адресу вказаного
гуртожитку на: АДРЕСА_1, і передано на
баланс об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Союз». У
зв'язку з цим позивач уклав з
балансоутримувачем відповідний
договір найму жилого приміщення та
зареєструвався за новою адресою в
гуртожитку.

Спірним рішенням відповідача було
визнано можливим анулювати реєстрацію
позивача на підставі подання
прокуратури Залізничного району м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про усунення порушень вимог
Житлового кодексу РСР, Закону № 1382-IV та
інших підзаконних актів.

Суди попередніх інстанцій
задовольняючи позовні вимоги
правильно виходили з того, що спірне
рішення прийняте в порушення вимог
чинного законодавства та є
протиправним.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав
людини і основоположних свобод та
іншими міжнародно-правовими
документами про права людини
закріплено право на житло.

Конституцією України також серед
основних прав і свобод людини й
громадянина проголошено право на
житло. Статтею 47 Конституції
визначається, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового кодексу РСР ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

За приписами Закону № 1382-IV реєстрація
- внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою
з особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

Згідно вимог статті 6 Закону № 1382-IV
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Підстави зняття з реєстрації місця
проживання передбачені статтею
7 Закону № 1382-IV. При цьому перелік цих
підстав є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що питання
про зняття з реєстрації залежить або
від волевиявлення особи, або від
обставин, пов'язаних з вирішенням
питання про право користування жилим
приміщенням, чи втрату такого. При
цьому, у випадку виникнення спору щодо
цього права, його слід вирішувати в
судовому порядку із застосуванням норм
Житлового та Цивільного кодексів
України. Лише після вирішення такого
спору можливе зняття з реєстрації осіб,
які проживають в жилому приміщенні.

Посилання скаржника на подання
прокуратури, як на підставу для
винесення спірного рішення, є
безпідставним, суті спору сторін не
стосується, оскільки для зняття з
реєстрації за місцем проживання існує
певна процедура, яка в обов'язковому
порядку має бути дотримана згідно
вимог статті 7 Закону № 1382-IV.
Встановленні факти за результатами
перевірки прокуратури мають бути
обов'язково усунуті, згідно правил
Закону України «Про прокуратуру»,
проте у визначений законом спосіб.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку, що рішення відповідача
прийняте з порушенням процедури, тобто
всупереч вимогам статті 19 Конституції
України, яка визначає, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судами правильно застосовано до
спірних правовідносин норми частини
2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою визначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
правильного висновку, що відповідач не
довів правомірність спірного рішення,
а тому підстав для відмови в позові у
судів не було.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам процесуального права,
доводи касаційних скарг їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сектору у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Залізничного районного
відділу Сімферопольського міського
управління ГУ МВС України в Автономній
Республіці Крим відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 4
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало