Справа № 2а-44838/09/1670
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року м. ПолтаваСправа №
2а-44838/09/1670

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мандрика Х.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пасько Т.Г.,

прокурора - Конарєва А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
звернувся 29 квітня 2009 року до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

У своєму позові ФОП ОСОБА_3 просив
визнати недійсним та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
/0/4607 від 03 грудня 2009 року та №
/1/306 від 26 лютого 2009 року, винесені
Кременчуцькою ОДПІ, якими йому
донараховано податкові зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 821 243,53 грн.; а також
податкові повідомлення -рішення
Кременчуцької ОДПІ № /0/4608 від 03
грудня 2008 року та № /1/307 від 26
лютого 2009 року, якими йому донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 1 709 226
грн.

З 04 листопада 2009 року справу прийнято
до провадження судді Шевякова І.С.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року первинного
відповідача, Кременчуцьку ОДПІ ДПА у
Полтавській області, було замінено на
правонаступника - Кременчуцьку ОДПІ ГУ
Міндоходів у Полтавській області.

З грудня місяця 2009 року до участі в
справі на стороні відповідача вступив
прокурор Полтавської області.

Після звернення до адміністративного
суду із даним позовом позивач та його
представник подали клопотання про
зупинення провадження у справі до
прийняття рішення у справах за позовом
прокурора м.Кременчука до ФОП ОСОБА_3
про стягнення отриманого за недійним
правочином, а також до прийняття
рішення у кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 212 КК
України.

Ухвалою від 17.12.2009 року клопотання було
задоволено частково та провадження у
справі було зупинено до набрання
законної сили рішенням у вказаній вище
кримінальній справі. При цьому суд
виходив з того, що теза податкового
органу про нікчемність відповідних
правочинів, за якими прийнято рішення
про податкові нарахування, може бути
підтверджена виключно відповідним
вироком.

За час зупинення провадження у справі
кримінальними судами рішення
приймалися неодноразово. Однак до 2014
року у кримінальній справі так і не
було прийнято рішення, яке б набрало
законної сили, оскільки вироки
кримінального суду першої інстанції
неодноразово скасовувалися. Крім того
прокурором наприкінці 2013 року
змінювалося обвинувачення у
кримінальній справі та були виключені
основні епізоди обвинувачення щодо
контрагентів, правочини з якими
визнані Актом перевірки нікчемними.
Тому адміністративний суд дійшов
висновку про необхідність поновлення
провадження у справі та вирішення її за
наявними доказами.

Відтак, провадження у справі ухвалою
від 05 лютого 2014 року було поновлено.

Після поновлення провадження у справі
судом направлялися повістки сторонам.
Позивач тричі не з'явився у судове
засідання, у зв'язку з чим позов було
залишено без розгляду. Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
було задоволено апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_3 на ухвалу Полтавського
окружного адміністративного суду про
залишення його позову без розгляду,
вказану ухвалу скасовано та справу
направлено для продовження розгляду.

Після прийняття справи до провадження
для продовження судового розгляду
сторони з'явилися у судове засіданні та
суд отримав можливість прийняти
рішення по суті позову.

Приймаючи рішення по суті справи, суд
виходив з такого.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував на незгоду з висновками акту
планової перевірки № 3428/17-305/НОМЕР_1 від
20.11.2008 року (надалі по тексту - Акт
перевірки) про заниження ним валового
доходу та валових витрат, а також
неправомірне віднесення до
податкового кредиту сум коштів по
правочинам, які, начебто, є нікчемними.
Позивач спростовував висновки про
нікчемність відповідних правочинів,
стверджуючи про те, що ним були
укладені реальні угоди купівлі-продажу
із зазначеними в Акті контрагентами. Ці
правочини були реально виконані: він
отримував товар та розраховувався за
нього, в подальшому здійснював оптову
торгівлю придбаними товарами, станом
на момент проведення перевірки мав
зафіксовані самим податковим органом
товарно-матеріальні запаси. Податкові
накладні, видані контрагентами,
відповідали вимогам
нормативно-правових актів, недійсними
не визнавалися. Висновок спеціаліста
щодо первинних документів та факт
порушення стосовно ОСОБА_3
кримінальної справи не є належними
доказами його вини у вчиненні
податкового правопорушення. На момент
укладення й виконання відповідних
правочинів контрагенти ФОП ОСОБА_3 були
внесені до відповідних реєстрів,
зареєстровані належним чином як
платники ПДВ, мали належний обсяг
праводієздатності. З посиланням на
національну судову практику позивач
наполягав на тому, що факт прийняття
судами рішень про визнання недійсними
установчих документів та/або рішень
про створення підприємства, а також
прийняття рішень судами про скасування
державної реєстрації підприємств не є
достатньою підставою для того, щоб
вважати недійними угоди, укладені
таким підприємством з іншими
суб'єктами господарювання до моменту
виключення такого підприємства з
реєстру. В той же час будь-які рішення, у
тому числі судові, про визнання
недійними чи нікчемними його
правочинів - відсутні. Вказував на
індивідуальний характер юридичної
відповідальності.

Крім того позивач вказував на недоліки
форми складеного Акту перевірки та
окремі порушення процедури її
проведення, зокрема, унеможливлення
підписання ним Акту, невручення йому
своєчасно копії Акту, відсутність
додатків та письмових пояснень, які у
свою чергу не були враховані
відповідачем.

Такі доводи були позивачем покладені в
підставу тверджень про
необгрунтованість та неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Крім того, позивач
вказував на те, що всі документи, що
стосуються предмету спору, були в
нього вилучені податковою міліцією
Кременчуцької ОДПІ, що позбавляє його
можливості надати докази з об'єктивних
причин.

Відповідач заперечував проти
задоволення позову, як і представники
відповідача у судовому засіданні.
Наполягали на правильності й
законності висновків Акту перевірки,
на підставі яких прийняті оскаржувані
рішення. Прокурор також заперечував
проти задоволення позовних вимог,
вважаючи позов необгрунтованим, на
відміну від оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення сторін та
прокурора, дослідивши наявні у справі
докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 11.02.1997 року
Виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1. Взятий на податковий облік
Кременчуцькою ОДПІ 16.02.1997 року. З 08.10.1997
року зареєстрований як платник ПДВ та
мав відповідний статус на час
проведення перевірки. За період часу,
що перевірявся, згідно реєстраційних
документів, ФОП ОСОБА_3 основним видом
діяльності мав оптову торгівлю і
посередництво в оптовій торгівлі.

У період часу з 28 жовтня 2008 року по 17
листопада 2008 року (терміни проведення
перевірки продовжувалися)
Кременчуцькою ОДПІ на підставі
направлень та відповідно до
плану-графіку проведення
документальних перевірок було
проведено виїзну планову
документальну перевірку ФОП ОСОБА_3

Результати перевірки оформлені актом
№ 3428/17-305/НОМЕР_1 від 20.11.2008 року. Згідно
висновків даного Акту, перевіркою
встановлено, з-поміж іншого, порушення
ФОП ОСОБА_3:

- ст. 13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян», в
результаті чого платником занижено
податок з доходів фізичних осіб на
загальну суму 821 243, 53 грн.;

- п. 7.2., п.п.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4. ст.. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого платник
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету за період з
01.04.2006 року по 31.12.2006 року - 333 686,0 грн.; за
2007 рік - 532 092,0 грн.; за період з 01.01.2008
року по 30.06.2008 року - 273 706,0 грн.

Платником було подано заперечення на
Акт, які були відхилені відповідачем.

На підставі висновків Акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення № /0/4607 від 03
грудня 2009 року, яким ФОП ОСОБА_3
нараховано податкові зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 821 243,53 грн.; а також №
/0/4608 від 03 грудня 2008, яким позивачу
донараховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у загальній
сумі 1 709 226 грн., з яких 1 139 484 грн. -
основний платіж, решта суми - штрафні
фінансові санкції.

Не погоджуючись зі вказаними
донарахуваннями, ФОП ОСОБА_3 звертався
зі скаргами на відповідні рішення в
порядку адміністративного оскарження.
Рішенням Кременчуцької ОДПІ від 10.02.2009
року скарга ФОП ОСОБА_3 залишена без
задоволення, а оскаржувані рішення -
без змін. У зв'язку з прийняттям цього
рішення про результати розгляду
первинної скарги Кременчуцькою ОДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення № /1/306 від 26
лютого 2009 року, № /1/307 від 26 лютого
2009 року, якими вчинено аналогічні
вищевказаним донарахування податкових
зобов'язань.

ФОП ОСОБА_3 звертався із повторною
скаргою до ДПА у Полтавській області,
яка рішенням від 22.04.2009 року також
залишена без задоволення.

В подальшому ФОП ОСОБА_3 звернувся
до адміністративного суду із даним
позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам та
оскаржуваним рішення, суд враховує, що
відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінюючи з точки зору
відповідності наведеним критеріям
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а також
доведеність та обґрунтованість вимог
позивача, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено правомірність
формування ним показників свого
податкового обліку, а відповідно -
протиправності оскаржуваних рішень.

Так, приймаючи оскаржувані рішення,
податковий орган виходив з факту
встановленого порушення платником, ФОП
ОСОБА_3, ст. 13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян», п. 7.2.,
п.п.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4. ст.. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

Вказані норми, на час відповідних
діянь, були викладені наступним чином.

Згідно ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

При здійсненні операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
визначених законом цінних паперів,
крім набутих у випадках, визначених
пунктом "з" статті 5 цього Декрету,
оподатковуваним доходом громадянина, у
тому числі зареєстрованого як суб'єкт
підприємницької діяльності,
вважається прибуток, тобто різниця між
доходом, отриманим від продажу таких
корпоративних прав та цінних паперів
протягом звітного року, та
документально підтвердженими
витратами на їх придбання, понесеними
громадянином протягом звітного року
або попередніх звітному років. Облік
фінансових результатів операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
цінних паперів ведеться у порядку,
встановленому пунктом 7.6 статті 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Прибуток,
отриманий громадянином від операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
цінних паперів, обчислений за
результатами звітного року,
включається до складу його сукупного
річного оподатковуваного доходу.

Законом України «Про податок на додану
вартість», чинним у відповідній
редакції на час правовідносин, що
розглядаються, було встановлено вимоги
до формування податкового обліку
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з даного виду податку.

Так, п. 7.2 ст. 7 Закону було встановлено
вимоги до податкових накладних.

Згідно п.п. 7.2.1, платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дату виписування податкової
накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену
у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування
податку;

з) ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п.п.7.2.2, у разі звільнення
від оподаткування у випадках,
передбачених статтею 5 цього Закону, у
податковій накладній робиться запис
"Без ПДВ" з посиланням на відповідний
підпункт пункту 5.1 чи пункт статті 5.

Згідно п.п. 7.2.3, податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Для операцій, що оподатковуються і
звільнені від оподаткування,
складаються окремі податкові накладні.

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати
податкові накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

П.п.7.2.4 передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Суб'єкти підприємницької діяльності,
що перейшли на спрощену систему
оподаткування, яка не передбачає
сплати податку або передбачає його
нарахування за ставками, іншими, ніж
визначені пунктом 6.1 статті 6 цього
Закону, втрачають право на нарахування
податку, податковий кредит та
складання податкової накладної, а
також на отримання відшкодування за
податковий період, в якому відбувся
такий перехід. Це правило поширюється
також на підприємства, звільнені від
сплати податку до бюджету за рішенням
суду.

Згідно п.п.7.2.5, для фізичних осіб, не
зареєстрованих як суб'єкти
підприємницької діяльності, що
імпортують товари (предмети) на митну
територію України в обсягах, що
підлягають оподаткуванню згідно з
законодавством України, оформлення
митної декларації прирівнюється до
подання податкової накладної.

Відповідно до п.п.7.2.6, податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.
Як виняток з цього правила, підставою
для нарахування податкового кредиту
при поставці товарів (послуг) за
готівку чи з розрахунками картками
платіжних систем, банківськими або
персональними чеками у межах граничної
суми, встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

У разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Отримання такої скарги є підставою для
проведення позапланової виїзної
перевірки такого постачальника для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з цього
податку за такою цивільно-правовою
операцією.

Підставою для нарахування податкового
кредиту без отримання податкової
накладної також є:

транспортний квиток, готельний рахунок
або рахунок, який виставляється
платнику податку за послуги зв'язку,
інші послуги, вартість яких
визначається за показниками приладів
обліку, що містять загальну суму
платежу, суму податку та податковий
номер продавця, за винятком тих, в яких
форма встановлена міжнародними
стандартами;

касові чеки, які містять суму
поставлених товарів (послуг), загальну
суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера, але
без визначення податкового номера
постачальника). При цьому з метою
такого нарахування загальна сума
поставлених товарів (послуг) не може
перевищувати 200 гривень за день (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно п.п.7.2.7, у разі імпорту товарів на
митну територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту, вважається
вантажна митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість, або погашений податковий
вексель.

За п.п.7.2.8, платники податку зобов'язані
вести окремий облік операцій з
поставки та придбання товарів (послуг),
які підлягають оподаткуванню цим
податком, а також які не є об'єктами
оподаткування згідно із статтею 3 та
звільнених від оподаткування згідно із
статтею 5 цього Закону.

Зведені результати такого обліку
відображаються у податкових
деклараціях, форма і порядок
заповнення яких визначаються
відповідно до закону. Платник податку
веде реєстр отриманих та виданих
податкових накладних у
документальному або електронному
вигляді за його вибором, у якому
зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума
нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку
продавця, який надав податкову
накладну такому платнику податку.
Платники податку подають органу
державної податкової служби на
безоплатній основі разом з податковою
декларацією за відповідний звітний
період копії реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних за
такий період в електронному вигляді.
Державна податкова адміністрація
розробляє та розміщує на своєму
офіційному веб-сайті програмне
забезпечення з відкритим кодом для
ведення обліку записів у реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді і
забезпечує його безоплатне
розповсюдження (включаючи зміни і
доповнення) шляхом надання можливості
для копіювання такого програмного
забезпечення як через Інтернет, так і
шляхом запису на носії інформації
платника за його запитом. Зведені
результати обліку, що відображені у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних, підлягають
документальній невиїзній перевірці
(камеральній). За наявності оригіналу
податкової накладної невключення її до
зазначеного реєстру не є підставою для
відмови у зарахуванні суми податку,
визначеної у такій податковій
накладній, до складу податкового
кредиту такого платника податку. Форма
і порядок заповнення реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних встановлюються центральним
податковим органом.

При проведенні документальної
(планової або позапланової виїзної)
перевірки платник податку зобов'язаний
забезпечити доступ податковому
інспектору до реєстру податкових
накладних та у разі ведення його в
електронному вигляді - надати носій
електронної інформації за власний
рахунок. При цьому носій електронної
інформації повинен зберігатися
платником податку протягом строку
давності, встановленого законом.
Платник податку повинен
використовувати будь-яку з найбільш
поширених операційних комп'ютерних
систем в Україні за власним вибором,
які будуть запропоновані центральним
податковим органом.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно п.п.7.4.5, не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

За змістом Акту перевірки, порушення
наведених норм податкового
законодавства, у зв'язку з якими
прийнято рішення про донарахування
грошових зобов'язань, допущені ФОП
ОСОБА_3 при формуванні показників
податкового обліку за господарськими
операціями з ТОВ «Бізнес-престиж ЛТД»,
ТОВ «Учтехприлад», ТОВ «Бета-Креон
Трейд», ТОВ «Артана», ТОВ «Компанія
Селіон», ПП «Офіс-2», ПП
«Постачмашкомплект», які податковий
орган вважав нікчемними.

Крім того, за період з 01.04.2006 року по
31.12.2006 року ФОП ОСОБА_3 задекларовано
валовий дохід у загальній сумі 3 329 237,18
грн. За даними перевірки, отриманими з
банківських документів (т. 1 а.с.37),
валовий дохід склав 3 221 625,21 грн. Таким
чином, платником було завищено за
вказаний період валовий дохід на суму
107 611,97 грн.

За період 2007 року ФОП ОСОБА_3 було
задекларовано валовий дохід у
загальній сумі 4 206 87494 грн. За даними
перевірки, отриманими з банківських
документів, отримано доходу у сумі 4 098
438,24 грн. Таким чином, платником за
вказаний період було завищено валовий
дохід на загальну суму 108 436,70 грн.

За період з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року ФОП
ОСОБА_3 задекларовано валовий дохід у
загальній сумі 2 347 486,87 грн. За даними
перевірки - 2 271 455,09 грн. Таким чином
платник допустив завищення валового
доходу на загальну суму 76 031,78 грн.

Такі порушення викликані тим, що
платником було віднесено до валового
доходу суми коштів по даті здійснення
першої події - відвантаження товару
фактично, а не по факту надходження
коштів за товар.

Крім того, у ході перевірки було
виявлено завищення валових витрат
платником за перевірений період, що
виявилося у тому, що ФОП ОСОБА_3
включалися до складу валових витрат
усі понесені витрати, а не виключно та
їх частина, що відповідає одержаному
доходу за відповідний звітний період; а
також виявилися у тому, що ОСОБА_3 було
включено до складу валових витрати за
правочинами, які податковий орган
вважав нікчемними.

У зв'язку із віднесенням до складу
валових усіх понесених витрат, а не
виключно тої їх частини, що відповідає
одержаному доходу у відповідному
звітному періоді, ФОП ОСОБА_3 завищено
валові витрати за період з 01.04.2006 року
по 31.12.2006 року на суму 107 611,97 грн.; за 2007
рік - на суму 108 436,70 грн.; за період з
01.01.2008 по 30.06.2008 року - на суму 76 031,78 грн.

У зв'язку із віднесенням до складу
валових витрат, що були понесені за
правочинами, які податковий орган
вважав нікчемними, ФОП ОСОБА_3 завищено
валові витрати за період з 01.04.2006 по
31.12.2006 року на суму 1 668 434,05 грн.; за 2007
рік - на суму 2 660 455,72 грн.; за період з
01.01.2008 по 30.06.2008 року - на суму 1 368 525,03
грн.

Так, до складу валових витрат ФОП
ОСОБА_3 було віднесено кошти, в
підтвердження сплати яких ним у ході
перевірки було надано прибуткові
касові ордери, отримані (без урахування
ПДВ) від:

- ТОВ «Бізнес-престиж ЛТД» на суму у 2007
р. - 1 326 102,23 грн.; 1 півріччя 2008 року - 1 368
525,03 грн;

- ТОВ «Учтехприлад» на суму за 2-4
квартали 2006 року - 504 097,79 грн.; за 2007 рік -
40 564,22 грн.;

- ТОВ «Бета-Креон Трейд» на суму за 2-4
квартали 2006 року - 384 712,39 грн.;

- ТОВ «Артана» на суму за 2-4 квартали 2006
року - 261 856,69 грн.; за 2007 рік - 210 275,87 грн.;

- ПП «Постачмашкомплект» за 2007 рік - 245
967,25 грн.;

- ПП «Офіс-2» за 2-4 квартали 2006 року - 215
064,51 грн., за 2007 рік - 399 579,64 грн.;

- ТОВ «Компанія Селіон» за 2-4 квартали
2006 року - 2 192 702,67 грн., за 2007 рік - 437 966, 51
грн.

Також до складу податкового кредиту
ФОП ОСОБА_3 було віднесено суми ПДВ,
сплачені, згідно податкових накладних
в адресу:

- ТОВ «Бізнес-престиж ЛТД» на загальну
суму 233 552,73 грн;

- ТОВ «Учтехприлад» на загальну суму 108
932,40 грн.;

- ТОВ «Бета-Креон Трейд» на суму 78 942,49
грн.;

- ТОВ «Артана» на суму 94 426,51 грн.;

- ПП «Постачмашкомплект» за 2007 рік - 49
193,44 грн.;

- ПП «Офіс-2» на суму 122 928,82 грн.;

- ТОВ «Компанія Селіон» на суму 146 133, 84
грн.

Податковий орган прийшов до
висновку про неправомірність
включених до складу податкового
кредиту та валових витрат сум коштів,
що були сплачені в адресу ТОВ
«Бізнес-престиж ЛТД», оскільки вважав
правочини, укладені з останнім ФОП
ОСОБА_3, нікчемними. А до висновків про
нікчемність, відповідно, податковий
орган прийшов з огляду на лист ГВПМ ДПІ
у Дніпровському районі м.Києва від
13.11.2008 року, відповідно до якого ТОВ
«Бізнес-престиж ЛТД» за юридичною
адресою не знаходиться. Податкова
звітність вказаного підприємства за
період з квітня 2006 року по серпень 2008
року здавалася з нульовими
показниками, тобто податків, у т.ч. ПДВ,
ТОВ «Бізнес-престиж ЛТД» за вказаний
період не сплачувало.

Стверджуючи про нікчемність угод
ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Учтехприлад»,
податковий орган посилався на рішення
Бориспольського міськрайонного суду
Київської області від 09.02.2007 року,
відповідно до якого було визнано
недійним запис про проведення
державної реєстрації ТОВ
«Учтехприлад» від 04.02.2003 року, через
порушення закону, які не можна усунути
при перереєстрації; припинено юридичну
особу ТОВ «Учтехприлад» з моменту
перереєстрації 09.02.2007 року; визнано
недійною реєстрації ТОВ «Учтехприлад»
платником податку на додану вартість з
дати внесення його до відповідного
реєстру - з 02.03.2006 року; визнано
недійними первинні документи
бухгалтерського обліку та податкові
накладні ТОВ «Учтехприлад», виписані з
моменту перереєстрації підприємства з
09.02.2006 року.

Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 та
ТОВ «Бета-Креон Трейд», податковий
орган вказував на те, що податковою
міліцією Кременчуцької ОДПІ було
надано інформацію про відсутність
вказаного підприємства за юридичною
адресою (акт від 22.04.2008 року). Крім того,
було встановлено, що керівник та
головний бухгалтер вказаного
підприємства, ОСОБА_4, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 31.07.2007 року.
Крім того, сестра вказаної особи надала
пояснення про те, що померла ОСОБА_4 не
мала відношення до діяльності
вказаного підприємства. Також
податковий орган вказував на те, що ТОВ
«Бета-Креон Трейд» протягом часу з
01.08.2006 року по 23.01.2008 року не подавалася
податкова звітність і відповідно не
сплачувалися податки, у зв'язку із чим
Актом від 23.01.2008 року йому було
анульовано реєстрацію платником ПДВ.

Нікчемність угод ФОП ОСОБА_3 з ТОВ
«Артана» обґрунтовано податковим
органом тим, що останнє звітувалося до
податкового органу за місцем
перебування на обліку про відсутність
будь-яких поставок за перевірений
період. Крім того, у зв'язку із
відсутністю поставок протягом більш,
ніж року, Актом від 31.01.2008 року ТОВ
«Артана» анульовано свідоцтво про
реєстрацію його платником ПДВ.

Податковий орган також вказував
на наявність рішення Господарського
суду Луганської області від 24.03.2006 року,
яким визнано недійсним запис від 10.07.2004
року про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності ПП
«Постачмашкомплект»; припинено
юридичну особу ПП «Постачмашкомплект».
Відповідна постанова набрала законної
сили 08.04.2006 року. Крім того, з 03.09.2004 року
вказаному підприємству було
анульовано реєстрацію платником ПДВ
Актом від 20.04.2006 року у зв'язку з
неподанням підприємством податкової
звітності з ПДВ з 25.05.2005 року.

Щодо ПП «Офіс-2» Кременчуцька ОДПІ
посилалася на відсутність вказаного
підприємства за юридичною адресою, а
також на те, що керівник підприємства
«Офіс-2», від імені якого складено
первинні документи, у т.ч. податкові
накладні, ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
про що наявний відповідний актовий
запис. Таким чином відповідні первинні
документи є недійсними, а відповідні
правочини ФОП ОСОБА_3 - нікчемними.

Правочини ФОП ОСОБА_3 зі ТОВ
«Компанія Селівон» отримали
аналогічну оцінку податкового органу
на підставі рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 12.12.2006 року,
яким визнано недійсним Статут ТОВ
«Компанія Селівон» з моменту його
реєстрації; визнано недійсним
Свідоцтво про державну реєстрації
вказаного підприємства з моменту його
реєстрації; визнано недійсним
Свідоцтво про державну реєстрації ТОВ
«Компанія Селівон» платником ПДВ. Дане
рішення винесено у справі за позовом
особи, що рахувалася згідно
реєстраційних документів засновником
ТОВ «Компанія Селівон», яка наполягала
на тому, що не мав ніякого відношення до
реєстрації й існування Товариства.
Крім того не складав та не підписував
жодних господарських документів. Крім
того, органами внутрішніх справ надано
інформацію про те, що дозвіл на
виготовлення печаток ТОВ «Компанія
Селівон» не надавався. Податкова
звітність вказаного підприємства
подавалася з нульовими показниками.

Оцінюючи такі твердження, суд
приходить до таких висновків.

Позивачем у ході судового
розгляду справи жодним чином не було
доведено та навіть не було надано
пояснення щодо допущеного порушення
ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий
податок з громадян» в частині
невірного формування показників
валового доходу та валових витрат, що
формувалися по правилу першої події -
відвантаження товару без урахування
пов'язаності із отриманням доходу від
відповідних операцій у відповідному
звітному періоді. Твердження
податкового органу в цій частині не
були спростовані.

Водночас сторона позивача
спростовувала висновки податкового
органу про нікчемність правочинів,
укладених ФОП ОСОБА_3 з з ТОВ
«Бізнес-престиж ЛТД», ТОВ
«Учтехприлад», ТОВ «Бета-Креон Трейд»,
ТОВ «Артана», ТОВ «Компанія Селіон», ПП
«Офіс-2», ПП «Постачмашкомплект».

Суд погоджується з позицією
позивача щодо необгрунтованості таких
висновків і вказує на їх передчасність.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.
Відповідні обставини повинні бути
відображені в мотивувальній частині
судового рішення про визнання
недійсним правочину як такого, що
вчинений юридичними особами із
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства метою.

Водночас встановлення такої мети у
діях особи та визнання правочину
нікчемним не передбачено у
повноваженнях органу податкової
служби. Доказом наявності такої мети у
діях платника могло бути відповідне
рішення суду, однак станом на час
прийняття оскаржуваних рішень таких
судових рішень у розпорядженні
податкового органу не було, як не
надано їх і суду у ході розгляду справи.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Установлення факту недійсності, в тому
числі нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.
Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведено, суд констатує,
що у ході розгляду справи суду не було
надано доказів фактичного здійснення
оподатковуваних господарських
операцій - первинних бухгалтерських
документів, у зв'язку із чим суд
позбавлений можливості вважати такі
операції реальними та легальними.

При цьому, як уже зазначалося, сторона
позивача наполягала на відсутності у
позивача можливості надати свою
первинну документацію. Позивачем
надано копію протоколу огляду від
20.11.2008 року ( т.1 а.с.154), згідно якого
працівниками податкової міліції
Кременчуцької ОДПІ проведено огляд і
вилучення документів у квартирі
АДРЕСА_1. Даний протокол не містить
переліку документів, що вилучаються, а
містить лише вказівки на назву папок, у
яких вони підшиті. Також вилучена
комп'ютерна техніка.

Судом неодноразово направлялися
податковому органу, у т.ч. підрозділу
податкової міліції, ухвали про
витребування доказів - первинної
документації, вилученої у ФОП ОСОБА_3 У
відповідь податковий орган повідомляв,
що вилучена первинна господарська
документація була долучена до
кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_3 та направлені разом зі
кримінальної справи прокурору, а
останнім - до суду. Також суд пропонував
позивачу надати власну господарську
документацію, у тому числі завірені
фотокопії тих документів, що були
долучені до матеріалів кримінальної
справи.

Однак на час закінчення розгляду
справи по суті представниками позивача
було надано лише незавірені фотокопії
окремих документів щодо
взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з ТОВ
«Бізнес-Престиж ЛТД» (окремі видаткові,
податкові накладні на будівельні
матеріали та квитанції до касових
ордерів). Інших первинних документів
суду не надано. Заходи, які суд вживав
для отримання цих доказів, не принесли
результату. Також сторона позивача
стверджувала про те, що мала усі
необхідні документи щодо оспорюваних
правочинів, однак вони були вилучені
податковою міліцією протоколом огляду
від 20.11.2008 року. Але до кримінальної
справи долучена лише незначна їх
частина, доля інших документів
невідома та податковий орган позивачу
їх не повернув.

Суд позбавлений можливості оцінити
дане твердження, оскільки. як уже
вказувалося, згаданий протокол не
містить переліку вилучених документів,
а містить лише назви вилучених папок з
підшитими документами без опису їх
вмісту. Крім того, таке твердження
спростовували відповідач і прокурор,
стверджуючи, що до кримінальної справи
долучені усі документи, інші - були
відсутні.

Однак суд звертає увагу на те, що
матеріали адміністративної справи
містять висновок судово-економічної
експертизи, проведеної по кримінальній
справі, який, у свою чергу, містить
посилання на дослідження експертом
первинних документів по усім
контрагентам, за операціями з якими
проведено донарахування. Таким чином
позивач мав можливість скористатися
своїми правами учасника кримінального
процесу та надати адміністративному
суду хоча б копії документів, що
маються в матеріалах кримінальної
справи.

Крім того, суд зауважує, що позивач,
якщо він наполягає на тому, що первинна
документація в повному обсязі була
вилучена податковою міліцією й
протиправно не повернута, за час
провадження у справі міг вжити заходів
до поновлення такої документації з
метою доведення правомірності своєї
позиції в адміністративному суді.
Можливість втрати первинних
документів суб'єктом господарювання
передбачена нормами податкового
законодавства, які містять описання
процедури їх відновлення.

Однак суду не надано доказів навіть
звернення позивача до контрагентів з
відповідною метою. У той же час позивач
мав можливість свого часу звернутися
до банківських установ на
підтвердження руху коштів та його
зв'язку з рухом активів у спірних
операціях. Позивач мав можливість
звернутися до підприємств-покупців,
яким було реалізовано будівельні
матеріали - предмет спірних правочинів,
з метою отримання доказів на доведення
реальності руху цих активів.

Незважаючи на це, стороною позивача не
тільки не було надано доказів на
підтвердження фактів здійснення
відповідних операцій, але навіть не
було надано і пояснення щодо детальних
обставин їх здійснення.

За таких обставин, погоджуючись в
цілому із критичною оцінкою позивача
висновків податкового органу, суд
позбавлений можливості вважати
доведеним сам факт здійснення
оподатковуваних господарських
операцій - за відсутності будь-яких
документальних доказів.

Водночас податковим органом надано
повний перелік доказів, що
обґрунтовано ставлять під сумнів
реальність правочинів позивача :
рішення судів щодо контрагентів, акти
інших податкових органів щодо
контрагентів, докази позбавлення
контрагентів статусу платників ПДВ,
тощо (перелік наводився вище).

Суд не приймає до уваги посилання
представників сторін на рішення,
прийняті у ході розслідування та
судового розгляду кримінальної справи
за обвинуваченням ОСОБА_3 в ухиленні
від сплати податків, службовій
підробці, оскільки на момент прийняття
рішення адміністративним судом у цій
справі відсутні будь-які рішення, що
набрали законної сили. Аналогічно суд
не приймає у якості доказу і не бере до
уваги посилання сторін на висновок
експертного економічного дослідження,
проведеного у вищезгаданій
кримінальній справі з питань
правильності проведених донарахувань
податкових зобов'язань та відповідних
висновків Акту перевірки - оскільки
вказаний висновок експертного
дослідження є доказом кримінального
судочинства. Крім того, вказаний
висновок є похідним результатом
дослідження первинної документації
щодо господарських операцій, за якими
проведено донарахування податкових
зобов'язань. При цьому первинні докази -
господарська документація, суду не
надані. За таких обставин суд
позбавлений можливості надати оцінку
висновку згаданого експертного
дослідження.

Суд також не приймає до уваги вирок
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 05 травня 2014 року, яким
ОСОБА_3 засуджено за ч.ч.1,3 ст. 358, ч. 1 ст.
212 КК України та звільнено від
відбування покарання у зв'язку зі
сплином строків притягнення до
кримінальної відповідальності -
оскільки на час прийняття рішення в
адміністративній справі даний вирок
не набрав законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

В даному випадку позивачем
повного та достатнього обсягу доказів
на підтвердження обґрунтованості
своєї позиції надано не було.

Тому у задоволенні позовних вимог
суд змушений відмовити. Відповідно
сплачений судовий збір поверненню не
підлягає.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 13
червня 2014 року.

Суддя
І.С. Шевяков