Справа № 2а-18307/10/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/53241/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Міністерства
інфраструктури України про визнання
протиправним та скасування наказу від
07 травня 2010 року № 278 за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 березня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
про скасування наказу від 07.05.2010 р. № 278
«Про затвердження Порядку розроблення
та затвердження паспорта автобусного
маршруту» в частині п.п. 2.1, 2.8, 2.10, 2.13, 2.14,
2.15, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7, 4.3, 4.4, 4.5, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.9.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
березня 2012 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
березня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 березня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2012 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 звернулись до суду з касаційною
скаргою, в який просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що позивачі здійснюють
пасажирські перевезення, що
підтверджується копіями ліцензій
Міністерства транспорту та зв'язку
України щодо надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального
користування.

Міністерством транспорту та зв'язку
України 07.05.2010р. видано Наказ №278 «Про
затвердження Порядку розроблення та
затвердження паспорта автобусного
маршруту», яким встановлено вимоги до
паспортів автобусних маршрутів
регулярних та регулярних спеціальних
перевезень, процедуру розроблення,
погодження та затвердження таких
паспортів.

Позивачі вважають, що оскаржуваний
наказ в частині п.2.1, 2.8, 2.10, 2.13, 2.14, 2.15, 3.3,
3.4, 3.5, 3.7, 4.3, 4.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.9 не
відповідає чинному законодавству,
оскільки в наказі не зазначено щодо
перевезень на автобусних маршрутах
спеціальних перевезень. Також, паспорт
маршруту має містити список пасажирів,
що можуть перебувати в салоні автобуса,
однак дана вимога, як вважають позивачі
є не виконуваною. При цьому позивачі
посилаються на порушення
Міністерством транспорту та зв'язку
України Закону України «Про
автомобільний транспорт» та,
безпосередньо, ст.ст.1,7 зазначеного
Закону.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
про те, що в діях відповідача не
вбачається порушення чинного
законодавства щодо затвердження
Порядку розроблення та затвердження
паспорта автобусного маршруту в
частині п.2.1, 2.8, 2.10, 2.13, 2.14, 2.15, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7,
4.3, 4.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.9 наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 07 травня 2010 року, оскільки
такий порядок визначається саме
наказом Міністерством транспорту та
зв'язку України.

З таким висновком в цій частині
погоджується суд касаційної інстанції,
на підставі наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Засади організації і діяльності
автомобільного транспорту визначає
Закон України "Про автомобільний
транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III
(далі - Закон України № 2344).

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані,
зокрема, забезпечувати формування
автобусної маршрутної мережі
загального користування й мережі
таксомоторних стоянок та розробляти
перспективи їх розвитку;
організовувати утримання в належному
стані проїзної частини автомобільних
доріг та під'їздів (на міських
автобусних маршрутах загального
користування) і в разі завдання
матеріальних збитків автомобільному
перевізнику, що обслуговує автобусний
маршрут загального користування,
унаслідок неналежного утримання
проїзної частини автомобільної дороги
чи під'їзду компенсувати йому збитки;
забезпечувати облаштування необхідною
інфраструктурою автобусних маршрутів
загального користування, а саме -
автопавільйонами, інформаційним
забезпеченням пасажирів і
підтримувати її в належному технічному
та санітарному стані; забезпечувати
розроблення паспортів автобусних
маршрутів загального користування з
визначенням необхідної кількості
автобусів, їх пасажиромісткості, класу,
технічних та екологічних показників,
розкладу руху. Порядок розроблення та
затвердження паспорта маршруту
визначає центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну політику у сфері
транспорту; проводити конкурс на
перевезення пасажирів на автобусних
маршрутах загального користування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1
Положення про Міністерство транспорту
та зв'язку України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 6 червня 2006 року № 789, та чинного на
момент прийняття оскаржуваного
Порядку № 278, Мінтрансзв'язку є
головним (провідним) органом у системі
центральних органів виконавчої влади з
питань реалізації державної політики в
галузі авіаційного, автомобільного,
залізничного, морського і річкового
транспорту та у сфері використання
повітряного простору України,
забезпечення безпеки руху,
навігаційно-гідрографічного
забезпечення судноплавства,
торговельного мореплавства, надання
послуг поштового зв'язку,
телекомунікації та інформатизації,
користування радіочастотним ресурсом
України.

Таким чином, видання відповідачем
Порядку № 278 відповідало приписам
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства та
здійснювалось на виконання вимог
статті 7 Закону України "Про
автомобільний транспорт"

Оцінюючи правомірність Порядку № 278 у
певній його частині, який, на думку
позивачів, не відповідає приписам
законодавства, суди попередніх
інстанцій вказували на наступне.

Відповідно до вимог Закону України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» та з метою врахування
громадської думки, шляхом отримання
зауважень та пропозицій від фізичних
та юридичних осіб, проект наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 07.05.2010р. №278 «Про
затвердження Порядку розроблення та
затвердження паспорта автобусного
маршруту», аналізу регуляторного
впливу та повідомлення про
оприлюднення даного проекту розміщено
на офіційному веб-сайті Міністерства
транспорту та зв'язку України. Проект
даного наказу відповідачем також
направлено на погодження
Держкомпідприємництва.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України з питань регуляторної
політики та підприємництва,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.04.2007р. №667,
даний орган проводить відповідно до
Закону експертизу регуляторних актів
центральних органів виконавчої влади
приймає рішення про необхідність
усунення виявлених під час експертизи
порушень принципів державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності, публікує в
установленому порядку повідомлення
про зупинення дії регуляторних актів
або їх окремих положень, а також
надсилає повідомлення про це до
органів юстиції, які реєструють
відповідні регуляторні акти.

Рішенням Держкомпідприємництва від
06.04.2010р. №254 проект наказу погоджено без
зауважень, що підтверджує
відповідність даного Наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 07.05.2010р. №278 «Про
затвердження Порядку розроблення та
затвердження паспорта автобусного
маршруту» нормам чинного
законодавства та відсутність порушень
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання.

Враховуючи наведене суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що
Міністерством транспорту та зв'язку
України при видачі оскаржуваного
наказу від 07.05.2010р. №278 «Про
затвердження Порядку розроблення та
затвердження паспорта автобусного
маршруту» дотримана процедура
реєстрації нормативно-правового акта.

Водночас, суд касаційної інстанції
критично оцінює доводи касаційної
скарги стосовно того, що погодження
відповідного паспорту маршруту має
вимагатись лише для регулярних
пасажирських перевезень і не потрібне
для регулярних спеціальних
пасажирських перевезень. Так,
відповідно до статті 1 Закону України
Закон України "Про автомобільний
транспорт" регулярні пасажирські
перевезення - перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування за умовами, визначеними
паспортом маршруту, затвердженим в
установленому порядку органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування або уповноваженими
органами Договірних Сторін у разі
міжнародних перевезень. Регулярні
спеціальні пасажирські перевезення -
перевезення певних категорій
пасажирів (працівників підприємств,
школярів, студентів, туристів,
екскурсантів та інших) на автобусному
маршруті за умовами, визначеними
паспортом маршруту, затвердженим в
установленому порядку замовником
транспортних послуг або
уповноваженими органами Договірних
Сторін у разі міжнародних перевезень.

Тобто, відмінністю між регулярними
звичайними та регулярними
спеціальними перевезеннями є
суб'єктний склад пасажирів та коло
користувачів даної послуги. А тому, не
зважаючи на технологічну відмінність
зазначених видів перевезень,
здійснювати погодження паспорту
автобусного маршруту зобов'язані і
суб'єкти, які здійснюють регулярні
спеціальні пасажирські перевезення.

Разом з тим, встановлення Порядком № 278
обов'язку погоджувати паспорт маршруту
регулярних спеціальних перевезень
крім органів Державтоінспекції
Міністерства внутрішніх справ України
ще й з організатором перевезень на
відповідній території має за мету
створення більш ефективної та
досконалої мережі пасажирських
перевезень автомобільним транспортом,
і, водночас, суттєво обмежує діяльність
нелегальних перевізників за
аналогічними маршрутами.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про
необґрунтованість позовних вимог про
визнання таким, що не відповідає
вимогам чинного законодавства Порядок
№ 278 у певній його частині, оскільки
Міністерство транспорту та зав'язку
України діяло на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, визначений
Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 224, 231 КАС України
суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 березня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В.
Швець