Справа № 374/94/14-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 374/94/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Потапенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Ржищівського міського
суду Київської області від 07 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до управління праці та
соціального захисту населення
Ржищівської міської ради Київської
області про визнання дій протиправними
та зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И В :

Постановою Ржищівського міського суду
Київської області від 07 квітня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким позов
задовольнити повністю. Свої вимоги
апелянт аргументує тим, що судом першої
інстанції були неповно з'ясовані всі
обставини, що мали суттєве значення для
вирішення справи та допущені порушення
норм матеріального права.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання та положення ст. 197
КАС України, колегія суддів приходить
до висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З даних довідки до акта огляду МСЕК,
серії КИО-1 № 0386996 від 24 лютого 2014 року,
вбачається, що ОСОБА_3 встановлено
другу групу інвалідності з 20 лютого 2014
року. Причина інвалідності - травма, яка
пов'язана з виконанням службових
обов'язків (а.с. 19).

З даних свідоцтва про хворобу № 169/ЗВ
від 4 листопада 2013 року, виданого
військово-лікарською комісією ГУ МВС
України в Київській області,
вбачається, що травма ОСОБА_3 пов'язана
з виконанням службових обов'язків, а
захворювання - з проходження служби в
ОВС (а.с. 9).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1
ОСОБА_3 встановлено статус ветерана
органів внутрішніх справ та надано
відповідні пільги (а.с. 1).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звертався до відповідача з
заявою про надання статусу інваліда
війни та видачі відповідного
посвідчення, однак йому було
відмовлено у наданні статусу інваліда
війни та видачі відповідного
посвідчення інваліда війни. Відмова
мотивована тим, що згідно довідки МСЕК
причиною інвалідності є травма,
пов'язана з виконанням службових
обов'язків. У зазначеній довідці та
інших документах, поданих на розгляд,
не вказаний причинний зв'язок травми з
захистом Батьківщини або участю в
бойових діях на території інших держав.
Згідно поданих на розгляд документів,
підстав для встановлення позивачу
статусу інваліда війни та видачі
посвідчення інваліда війни немає (а.с.
8).

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, ОСОБА_3 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі -
Закон України № 3551-ХІІ) визначає
правовий статус ветеранів війни,
забезпечує створення належних умов для
їх життєзабезпечення, сприяє
формуванню в суспільстві шанобливого
ставлення до них.

Відповідно до ст. 7 Закону України №
3551-ХІІ до інвалідів війни належать
особи з числа військовослужбовців
діючої армії та флоту, партизанів,
підпільників, працівників, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва, захворювання,
одержаних під час захисту Батьківщини,
виконання обов'язків військової служби
(службових обов'язків) чи пов'язаних з
перебуванням на фронті, у
партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та
інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі
воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних
рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та
Великої Вітчизняної воєн або з участю в
бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також
інваліди з числа: 1)
військовослужбовців, осіб
вільнонайманого складу, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва або захворювання,
одержаних під час захисту Батьківщини,
виконання інших обов'язків військової
служби, пов'язаних з перебуванням на
фронті в інші періоди, з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи,
ядерних аварій, ядерних випробувань, з
участю у військових навчаннях із
застосуванням ядерної зброї, іншим
ураженням ядерними матеріалами; 2) осіб
начальницького і рядового складу
органів Міністерства внутрішніх справ
і органів Комітету державної безпеки
колишнього Союзу РСР, Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України, Служби зовнішньої
розвідки України та інших військових
формувань, які стали інвалідами
внаслідок поранення, контузії,
каліцтва або захворювання, одержаних
під час виконання службових обов'язків,
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій, ядерних
випробувань, участі у військових
навчаннях із застосуванням ядерної
зброї, інших уражень ядерними
матеріалами; 3) пункт 3 частини другої
статті 7 виключено; 4) осіб, які стали
інвалідами внаслідок поранень чи інших
ушкоджень здоров'я, одержаних у районах
бойових дій у період Великої
Вітчизняної війни та від вибухових
речовин, боєприпасів і військового
озброєння у повоєнний період, а також
під час виконання робіт, пов'язаних з
розмінуванням боєприпасів часів
Великої Вітчизняної війни незалежно
від часу їх виконання; 5) осіб, які стали
інвалідами внаслідок воєнних дій
громадянської та Великої Вітчизняної
воєн або стали інвалідами від
зазначених причин у неповнолітньому
віці у воєнні та повоєнні роки; 6)
військовослужбовців, осіб
вільнонайманого складу, а також
колишніх бійців винищувальних
батальйонів, взводів і загонів захисту
народу та інших осіб, які брали
безпосередню участь у бойових
операціях по ліквідації
диверсійно-терористичних груп та інших
незаконних формувань на території
колишнього Союзу РСР і стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії або каліцтва, одержаних під
час виконання службових обов'язків у
цих батальйонах, взводах і загонах у
період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954
року; 7) учасників бойових дій на
території інших держав, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва або захворювання,
пов'язаних з перебуванням у цих
державах; 8) осіб, які брали
безпосередню участь у бойових діях під
час Великої Вітчизняної війни та війни
з Японією, та осіб, які у
неповнолітньому віці були призвані чи
добровільно вступили до лав Радянської
Армії і Військово-Морського Флоту під
час військових призовів 1941 - 1945 років і
стали інвалідами внаслідок загального
захворювання або захворювання,
отриманого під час проходження
військової служби чи служби в органах
внутрішніх справ, державної безпеки,
інших військових формуваннях; 9) осіб,
залучених до складу формувань
Цивільної оборони, які стали
інвалідами внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3, під час виконання службових
обов'язків по охороні громадського
порядку, були заподіяні тілесні
ушкодження, які призвели до
інвалідності, тобто зазначені травми
отримані позивачем в період
проходження служби не під час бойових
дій у складі діючої армії, а отримані в
мирний час.

Також слід зазначити, що віднесення
статусу особи до «інваліда війни»
відповідно до ст. 7 Закону України №
3551-XII безпосередньо пов'язано з
визначенням самого поняття «ветеран
війни», яке міститься у ст. 4 Закону
України № 3551-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №
3551-XII ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.

Аналіз наведених законодавчих
положень дає підстави для висновку про
те, що інвалідність позивача не
пов'язана з виконанням обов'язків
військової служби в контексті статті 7
Закону України № 3551-XII (під час воєнних
дій), а одержана внаслідок проходження
військової служби, тому ОСОБА_3 не може
вважатися інвалідом війни.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 21-377а13.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Ржищівського
міського суду Київської області від 07
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.