Справа № 826/11573/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року м. Київ
К/800/62205/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Агат-1»

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.11.2013

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.09.2013

у справі № 826/11573/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агат-1»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агат-1» звернулось
до суду з позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
14.02.2013 № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.09.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.11.2013, в
задоволенні позовних вимог відмовлено
з підстав правомірності прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної невиїзної документальної
перевірки ТОВ «Агат-1» з питань
правильності нарахування та повноти
сплати до бюджету податку на додану
вартість та податку на прибуток під час
взаємовідносин з ТОВ «САН ЕНД ФАН» за
період з 01.03 по 30.04.2012, складено акт
№ 339/22-30/30220386 від 29.01.2013, в якому
зафіксовані порушення: п. п. 138.2, 138.4, пп.
138.5.1 п. 138.5 ст. 138, п. 138.6 ст. 138, п. п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України, п. 1, п. 5 ст. 203, п. п. 1, 2
ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. ст. 228, 626, 629, 650, 655, 658,
662 Цивільного кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 14.02.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 334 819 грн., в т.ч.: 267 855 грн.
основного платежу та 66 964 грн. штрафних
(фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 382 650 грн., в т.ч.: 255 100
грн. основного платежу та 127 550 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Також судами встановлено, що
17.02.2012 між ТОВ «САН ЕНД ФАН» (продавець)
та ТОВ «Агат-1» (покупець) було укладено
договір поставки № 1702, за умовами якого
продавець зобов'язався поставити, а
покупець зобов'язався прийняти
відпрацьовані нафтопродукти (оливи,
індустріальні масла) та іншу хімічну
сировину в кількості, строки, по ціні та
на умовах, передбачених цим договором.

На підтвердження реальних відносин із
контрагентом за укладеним договором
позивачем надано видаткові та
податкові накладні, рахунки-фактури,
проте вказані документи не містять
обов'язкових реквізитів та в
податкових накладних зазначена особа,
у якої не було повноважень їх
підписувати.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступного, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. п. 138.2, 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
наступного: датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору (пп. 138.5.1
п. 138.5 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. 138.6 ст. 138 зазначеного
Кодексу собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 зазначеного
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною. (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за
№ 1333/20071, усі примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати постачання товарів/послуг,
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

При цьому, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних лише в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності. Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності, визначальною ознакою якої
є те, що вона повинна спричиняти
реальні зміни майнового стану платника
податків.

За відсутності ж факту придбання
товарів чи послуг відповідні суми не
можуть включатись до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку відсутності факту здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «САН ЕНД ФАН», в результаті чого
відсутні правові наслідки для обох
сторін, є правомірним нарахування
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість та податку на прибуток
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову в задоволенні позовних вимог є
вірним, а касаційна скарга позивача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агат-1»
відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.11.2013 та
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.09.2013 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний