Справа № 802/1585/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 липня 2014 р.
Справа № 802/1585/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: не
прибув (заява без участі)

відповідача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості в
розмірі 4565,83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці з адміністративним позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в розмірі
4565,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушенні вимог Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №
2464-VІ (далі - Закон), станом на день
подання позову за відповідачем
рахується заборгованість по сплаті
єдиного соціального внеску в сумі 4565,83
грн., за 2012 рік.

В судові засідання представник
позивача не з'явився, проте надав заяву
в якій зазначив, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
розглянути справу без його участі.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив щодо задоволення
адміністративного позову, зазначивши,
що 2012 році був зареєстрований як
фізична особа-підприємець та перебував
на спрощеній системі оподаткування,
проте підприємницьку діяльності не
здійснював, в підтвердження чого надав
податкову декларацію за 2012 рік.
Натомість у даному періоді працював на
ТОВ «Малиш», де отримував заробітну
плату, з якої сплачувався єдиний
соціальний внесок в повному обсязі.
Тому, відсутні підстави для
нарахування єдиного внеску за 2012 рік.

Заслухавши думку відповідача,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці 29.02.2000 року і є платником
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон)
єдиний внесок - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених
законодавством, прав застрахованих
осіб та членів їхніх сімей на отримання
страхових виплат (послуг) за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 4 Закону
платниками єдиного внеску є - фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону, єдиний внесок
нараховується незалежно від джерел
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

У відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону для
фізичних осіб-підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, єдиний
внесок нараховується на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленого цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Аналогічні правові норми також
містяться в п. 4.6 розділу IV Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України № 21-5 від 27.09.10
р., яка зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 27.10.10р. за № 994/18289 (далі -
Інструкція).

Мінімальний страховий внесок
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір внеску, встановлений законом
на місяць, за який нараховується
заробітна плата (дохід), та підлягає
сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

Розмір єдиного внеску для фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, встановлюється
в розмірі 34,7% (ч. 11 ст. 8 Закону). Частина 3
статті 9 Закону передбачає, що
обчислення єдиного внеску
територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
актів перевірки правильності
нарахування та сплати єдиного внеску,
звітності, що подається платниками до
територіальних органів Пенсійного
фонду, бухгалтерських та інших
документів, що підтверджують суми
виплат (доходу), на суми яких (якого)
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 вказаного Закону
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Для фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, базовим звітним
періодом є календарний рік.

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника. За
наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

В порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону,
відповідно до якого платники єдиного
внеску зобов'язані своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний внесок
відповідач створив борг.

Сума заборгованості відповідача
станом на день подання позову складає
4565,83 грн., що підтверджується карткою
особового рахунку фізичної
особи-підприємця платника єдиного
податку.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону строк
давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої пені
не застосовується.

Згідно ч. 4 ст. 25 вказаного Закону
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилають платникам єдиного внеску,
які мають недоїмку, вимогу про її
сплату. Протягом десяти днів із дня
надходження вимоги про сплату
недоїмки, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

Згідно п. 6.4 Інструкції, вимога
формується, зокрема, на підставі даних
з карток особових рахунків
страхувальників.

Відповідачу були надіслані вимоги № Ф -
2729 Ф від 17.04.2013 року.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 25 Закону
платник зобов'язаний протягом 10-ти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки.

В передбачений строк боржник зазначені
в вимозі суми боргу в повній мірі не
сплатив та не оскаржив її.

Враховуючи вимоги абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону
управління має право на звернення з
даним адміністративним позовом до
суду.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону строк
давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої пені
не застосовується.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання відповідача на постанову
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачу від
26.12.2013 року, як на відсутність підстав
сплачувати заборгованість згідно
виставленої вимоги №Ф-2729 від 17.04.2013
року, оскільки виконавчий документ
повернутий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47
Закон України «Про виконавче
провадження». Дана норма передбачає
повернення виконавчого документа, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
у випадку відсутності майна у боржника,
на яке може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 47 Закон України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Згідно з ст. 11, 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд згідно зі ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи, що заявлену до стягнення
суму заборгованості в розмірі 4572,42 грн.
відповідач у встановлені
законодавством строки не сплатив,
наявність у нього вказаної
заборгованості підтверджується
матеріалами справи, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) відповідно до ч. 4
ст. 94 КАС України стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі
4 565,83 грн. (чотири тисячі п'ятсот
шістдесят п'ять грн. 83 коп.) на користь
Управління Пенсійного фонду України у
м. Вінниці () на р/р 0238
ГУ ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Віятик Наталія Володимирівна