Справа № 2а-0870/7755/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

06 травня 2014 року м. Київ
В/800/1858/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого),

Моторного О.А., Нечитайла О.М., Рибченка
А.О., Цвіркуна Ю.І.,

перевіривши заяву Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі Головного
управління Міндоходів

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.02.2014 № К/800/33910/13

у справі № 2а-0870/7755/11

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод

"Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі Головного
управління Міндоходів

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

До Вищого адміністративного суду
України надійшла заява Державної
податкової інспекції про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.02.2014 № К/800/33910/13.

Відповідно до ст. 2391 КАС України (із
змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про
судоустрій і статус суддів"), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 КАС України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

При цьому, колегія суддів відзначає, що
судовими рішеннями, на які робиться
посилання для підтвердження підстав,
установлених п. 1 ч. 1 ст. 237 Кодексу,
можуть бути рішення таких касаційних
судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції, а також
рішення апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22.02.2007 № 697-V "Про
внесення змін до Закону України "Про
судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ".
Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.02.2014 № К/800/33910/13 заявник послався на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції положень
податкового законодавства відносно
формування платником податку
податкового кредиту, від якого
залежить подальше формування сум
бюджетного відшкодування, за
наслідками господарський операцій,
які, на думку податкового органу, є
фіктивними.

На підтвердження зазначеного
відповідач надав ухвали Вищого
адміністративного суду України від
07.11.2012 К-24613/10, від 16.10.2013 К/800/44495/13, від
07.06.2012 К/9991/28974/11, від 24.01.2013 К-31852/10 та
постанову Верховного Суду України, в
яких, на його думку, інакше застосовано
одні й ті самі норми права.

Виконуючи положення ст. 240 КАС України
щодо вирішення питання про допуск
вищим спеціалізованим судом справи до
її провадження у Верховному Суді
України з метою здійснення правосуддя
та забезпечення однакового
застосування законодавства усіма
судами загальної юрисдикції, колегія
Вищого адміністративного суду України
не виявила неоднакового застосування
судом касаційної інстанції однієї і
тієї самої норми права, оскільки
ухвалення різних за змістом рішень
суду касаційної інстанції у справах,
предметом доказування у яких становили
обставини, що підтверджують або
спростовують обґрунтованість
визначення платником податку
податкового кредиту, стало наслідком
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
процесуального права, які визначають
межі повноважень адміністративного
суду при перевірці правильності
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень.

Зокрема, переглядаючи судові рішення
попередніх інстанцій, касаційний суд у
справі № 2а-45797/09/1670 (К-24613/10) виходив із
того, що з урахуванням сукупності
юридичних фактів реальність виконання
господарських операцій не встановлена,
що виключає право платника податків на
формування податкового кредиту за
такими операціями.

А зі змісту ухвали касаційної
інстанції, про перегляд якої
поставлено питання у заяві, суд,
виконуючи завдання по здійсненню
правосуддя щодо дотримання судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
застосовував норми податкового
законодавства з урахуванням
встановлених попередніми судами
обставин справи про те, що позиція
податкового органу, яка полягає у
нікчемності господарських операцій, за
наслідками яких платником податків
було сформовано податковий кредит та
бюджетне відшкодування, є
безпідставною, оскільки реальне
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
положень ст. 70 КАС України, що містяться
в матеріалах справи, а саме:
товарно-транспортні накладними,
видатковими накладними та рахунками
фактурами, що підтверджують отримання
позивачем товару, який ним
використовувався в господарської
діяльності та платіжні доручення, які
свідчать, що отриманий товар позивачем
оплачено.

Постанова Верховного Суду України як
судове рішення суду касаційної
інстанції (четвертої ланки) не
відносяться до переліку рішень, на які
можуть робитися посилання для
підтвердження підстав, установлених п.
1 ч. 1 ст. 237 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись ст. ст. 235-240 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі Головного
управління Міндоходів про допуск
справи до провадження Верховного Суду
України для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.02.2014 № К/800/33910/13 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Карась О.В.

Судді
Моторний О.А.

Нечитайло
О.М.

Рибченко
А.О.

Цвіркун Ю.І.