Справа № 810/3649/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року 810/3649/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі судді Скрипки І.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

13 червня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» (ТОВ
«Сільпо ПДВПП», товариство) із позовом
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів (митний орган, митниця,
орган доходів і зборів) про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів
№100250002/2013/500518/2 від 17 грудня 2013 року,
№100250002/2013/500515/2 від 17 грудня 2013 року,
№100270004/2014/310004/2 від 14 січня 2014 року,
№100250002/2014/500003/2 від 8 січня 2014 року,
№100250002/2014/500002/2 від 8 січня 2014 року,
№100250002/2014/500001/2 від 8 січня 2014 року.

Зазначали, що при митному оформленні
товарів, які ввозились на територію
України, їх митна вартість визначалась
за основним методом - ціною договору,
відповідні відомості заявлялися у
митних деклараціях, до яких додавалися
усі необхідні документи для
підтвердження ціни. Стверджували, що
митний орган безпідставно не погодився
із заявленою декларантом митною
вартістю товарів та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості із застосуванням резервного
методу. Звертали увагу на відсутність
підстав для витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару,
а також на невідповідність рішень про
коригування вимогам до їх оформлення і
недотримання порядку щодо черговості
застосування методів визначення
митної вартості. Також наголошували на
непроведенні процедури консультацій,
ненаданні обґрунтування підстав
витребування додаткових документів,
безпідставній відмові у розгляді
додатково поданих документів і
недотриманні строку надання відповіді
за результатами розгляду заяви про
визнання заявленої митної вартості.

Посилаючись на порушення відповідачем
положень чинного законодавства з
питань митної справи, просили визнати
протиправними та скасувати
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості.

У судове засідання 1 липня 2014 року
з'явилися представники позивача.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, місце і
час розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно; про
причини неявки суд не повідомив. Тому
судом, зважаючи на відсутність потреби
заслухувати свідка чи експерта, на
підставі положень частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, протокольною
ухвалою від 1 липня 2014 року, вирішено
продовжувати розгляд справи у порядку
письмового провадження.

Представник відповідача 7 липня 2014 року
подав до суду письмові заперечення, в
яких просив відмовити у задоволенні
позову. Вказав, що у ціні товару
відсутня така складова митної вартості
як вартість робіт, пов'язаних із
пакуванням; у довідках про транспортні
витрати відсутня інформація про
завантаження, розвантаження, номер CMR;
прайс-листи не містять переліку усієї
продукції виробника; експертний
висновок Київської обласної
торгово-промислової палати не може
бути підґрунтям у визначенні питання
митної вартості; інформація Державної
служби статистики України щодо імпорту
товарів подана за серпень 2013 року, хоча
поставки здійснювались у грудні такого
року. Звертав увагу, що додаткові
документи щодо рішень про коригування
митної вартості від 17 грудня 2013 року не
могли слугувати підставою для
перегляду таких рішень через
недотримання термінів подання
відповідних документів. Стверджував
правомірність дій органу доходів і
зборів та оскаржуваних рішень про
коригування митної вартості.

Дослідивши докази, зокрема письмові, що
містяться в матеріалах справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» є
юридичною особою, зареєстроване 2 січня
2013 року (а.с.17).

12 липня 2013 року між ТОВ «Сільпо ПДВПП»
та Iceland Seafood ehf (Ісландія) укладено
контракт №456, за умовами якого
продавець продає, а покупець -
придбаває продукцію (товар), в
асортименті, кількості, за ціною та у
відповідності до інвойсів, які є
невід'ємною частиною контракту (т.1
а.с.22-26).

Ціни на товар встановлюються у
інвойсах на кожну партію товару. Ціна
включає в себе вартість продукції,
тари, термоусадочної упаковки,
маркування, завантаження, витрат по
митному оформленню вантажу в країні
продавця. Валютою контракту є долар
США. Загальна вартість контракту
складає 1800000,00 доларів США (пункт 2
контракту).

Усі ціни по контракту, а також поставка
здійснюється на умовах CIF/FCA Клайпеда,
Литва, згідно Incoterms 2010 (пункт 3
контракту).

Продавець зобов'язаний надати покупцю
наступні документи: інвойс,
пакувальний лист, сертифікат якості,
сертифікат походження, ветеринарний
сертифікат, митну декларацію продавця
(пункт 7 контракту).

На підставі такого контракту
товариством «Сільпо ПДВПП»
імпортовано скумбрію свіжоморожену
(Atlantic Mackerel W/R IQF Scomber Scombrus), виробник
«Iceland Seafood ehf», країна виробництва
Ісландія.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
контракту, позивачем до митниці подано
митні декларації №100250002/2013/037662 від 17
грудня 2013 року (поставка 456-48),
№100250002/2013/037656 від 17 грудня 2013 року
(поставка 456-49), №100270004/2014/338927 від 14 січня
2014 року (поставка 456-50,51,52), №100250002/2014/060222
від 8 січня 2014 року (поставка 456-22),
№100250002/2014/060224 від 8 січня 2014 року
(поставка 456-53), №100250002/2014/060223 від 8 січня
2014 року (поставка 456-55).

На підтвердження митної вартості
товару, разом із митною декларацією, до
митного органу по поставці 456-48 надано
наступні документи:

- декларацію митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт);

- рахунок-фактуру (інвойс);

- міжнародну автомобільну накладну (CMR);

- довідки про транспортні витрати;

- договір про надання послуг з
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні і
транспортно-експедиційного
обслуговування;

- договір про надання послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом;

- рахунки про надання
транспортно-експедиційних послуг.

Подібні документи подані при митному
оформленні товару по п'яти іншим
досліджуваним поставкам.

Митним органом, після опрацювання
таких документів, повідомлено позивача
засобами електронного зв'язку про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товару, згідно із статтею 53
Митного кодексу України: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій; транспортні
(перевізні) документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів (т.1 а.с.151,171,222,239,т.2 а.с.8), а по
поставці 456-50,51,52 лише платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару (т.1
а.с.200).

Разом із листом від 17 грудня 2013 року №485
(т.1 а.с.152), на підтвердження заявленої у
декларації №100250002/2013/037662 від 17 грудня
2013 року вартості товару, товариством
подано додаткові документи: прайс-лист
виробника товару; комерційну
пропозицію; виписку з бухгалтерської
документації до попередніх поставок;
витяг з Державної служби статистики
України стосовно імпорту товарів за
країнами світу за квітень-серпень 2013
року; огляд цін стосовно вартості
скумбрії на світових ринках за жовтень
2013 року; експертний висновок, що
стосується попередніх поставок. У
цьому ж листі зазначено, що для
підтвердження транспортних витрат
разом із декларацією вже подано
документи, які містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів та транспортні (перевізні)
документи. Вказали і на неможливість
подання інших витребовуваних
документів.

Подібні листи і документи, що
стверджувалось представниками
позивача і не заперечувалось
відповідачем, подано по іншим
поставкам (т.1 а.с.172,201,223,240,т.2 а.с.9).

Однак, після надання додаткових
документів, відповідачем прийняті
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу, а саме:

- №100250002/2013/500518/2 від 17 грудня 2013 року
(поставка 456-48) - ціна за кілограм після
коригування збільшена з 1,9956 до 2,68
долари США (т.1 а.с.57-58);

- №100250002/2013/500515/2 від 17 грудня 2013 року
(поставка 456-49)- ціна за кілограм після
коригування збільшена з 1,9956 до 2,68
долари США (т.1 а.с.65-66);

- №100270004/2014/310004/2 від 14 січня 2014 року
(поставка 456-50,51,52) - ціна за кілограм
після коригування збільшена з 1,9510 до 2,68
долари США (т.1 а.с.70-71);

- №100250002/2014/500003/2 від 8 січня 2014 року
(поставка 456-53) - ціна за кілограм після
коригування збільшена з 1,8974 до 2,68
долари США (т.1 а.с.79);

- №100250002/2014/500002/2 від 8 січня 2014 року
(поставка 456-54) - ціна за кілограм після
коригування збільшена з 1,8986 до 2,68
долари США (т.1 а.с.86);

- №100250002/2014/500001/2 від 8 січня 2014 року
(поставка 456-55) - ціна за кілограм після
коригування збільшена з 1,8984 до 2,68
долари США (т.1 а.с.90).

У рішенні №100250002/2013/500518/2 від 17 грудня 2013
року вказано, що митна вартість не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються через
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України,
непідтвердження додатковими
документами числових значень митної
вартості. Зазначено, що у митного
органу наявна інформація, яка призвела
до виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування.
Перелік вимог щодо надання додаткових
документів: виписка з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій; інші документи
(за бажанням декларанта). Методи не
застосовані: 2-а, 2-б - у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари; методи 2-в, 2-г - через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості. Процедура
консультацій митним органом та
декларантом проведена шляхом
електронних повідомлень.

У рішеннях №100250002/2013/500515/2 від 17 грудня
2013 року, №100250002/2014/500003/2, №100250002/2014/500002/2
та №100250002/2014/500001/2 від 8 січня 2014 року у
переліку додаткових документів,
необхідних для подання, вказано ще і
копію митної декларації країни
відправлення.

У рішенні №100270004/2014/310004/2 від 14 січня 2014
року зазначено, що вартість товару в
експортній декларації країни
відправлення відрізняється від
заявленої декларантом, у той же час
названа експортна декларація по такій
поставці товариством не надавалась
взагалі. Крім того, у переліку
додаткових документів, необхідних для
подання, вказано страхові документи, а
також документи, які містять відомості
про вартість страхування. При цьому під
час витребування додаткових
документів, до прийняття рішення про
коригування, страхові документи
митницею не вказувались як необхідні
для подання. Також у письмових
поясненнях представником позивача
зазначено, що товариство не
здійснювало самостійного страхування
товарів за відповідною поставкою, як і
інших вантажів, які надходять за
зовнішньоекономічними договорами, у
зв'язку із чим подавало до митниці лист
від 3 вересня 2013 року №96.

Разом із рішеннями про коригування
митної вартості митним органом
складено шість карток відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України (т.1
а.с.159-161,177-179,209-210,244-246,т.2 а.с.13-15), згідно з
якими позивачу повідомлено про
неможливість прийняття митного
оформлення вказаних вище митних
декларацій.

Для випуску товарів у вільний обіг «під
гарантійне зобов'язання» позивач подав
до Київської митниці Міндоходів нові
митні декларації, в яких задекларував
цей же товар за митною вартістю, що
визначена з урахуванням рішень митного
органу про коригування митної вартості
товарів, сплатив всі митні платежі
згідно з митною вартістю таких товарів,
визначеною відповідачем.

Після цього позивач звернувся до
митного органу із запитами про надання
письмової інформації про причини, за
яких заявлена митна вартість не може
бути визнана, та інформації про порядок
і метод визначення митної вартості,
застосовані у цьому випадку.

У листах від 24 грудня 2013 року
№14.1/4-24/9932ПІ, від 27 січня 2014 року
№1087/1/26-70-63-04, від 15 січня 2014 року
№419-Пі/1/26-70-61-02, митниця надала
відповідь на таке звернення (т.1
а.с.62-64,76-78,83-85). Вказали лише на
здійснення вивчення та перевірки
поданих товариством документів, за
наслідками чого у митного органу
виникли сумніви у заявленій вартості
товару, а також на подання додаткових
документів не у повному обсязі. Також
зазначили, що за результатами аналізу
наданих товариством документів
виявлені неточності та розбіжності,
однак конкретних фактів щодо
відповідних розбіжностей та
неточностей не вказали.

При цьому у листі від 27 січня 2014 року
№1087/1/26-70-63-04 (т.1 а.с.76-78) зазначено, що на
умовах поставки CIF Одеса не надано
страхові документи. У той же час
поставка відбувалась на умовах CIF
Клайпеда, які передбачають включення
вартості страхування у контрактну
вартість товару. Крім того, під час
витребування додаткових документів на
підтвердження заявленої вартості
документи щодо страхування надати не
пропонувалося.

6 березня 2014 року товариством «Сільпо
ПДВПП» (у межах 80-денного строку з
моменту випуску товару у вільний обіг)
направлено засобами поштового зв'язку
заяву №10/14-121 про визнання заявленої
митної вартості та скасування рішення
про коригування митної вартості (т.2
а.с.16-22).

Як видно з засвідчених копій опису
вкладення у цінний лист, чеку Укрпошти
та витягу з сайту Укрпошти про
відстеження поштового відправлення (т.2
а.с.78-80), вказана заява отримана
митницею 11 березня 2014 року. Відповідь
на неї надана листом від 18
березня 2014 року №3504/1/26-70-61-04, який за
даними сайту Укрпошти і штампу на
конверті (т.2 а.с.84-85) відправлено 19
березня 2014 року, тобто на шостий
робочий день.

При цьому у такому листі митниця
повідомила, що додаткові документи не
можуть бути підставою для перегляду
рішень №100250002/2013/500518/2 та №100250002/2013/500515/2
від 17 грудня 2013 року через недотримання
термінів подання цих документів. Разом
із тим, товари, митну вартість яких
скориговано названими рішеннями,
випущені у вільний обіг за митними
деклараціями від 17 грудня 2013 року.
Вказана заява про визнання митної
вартості №10/14-121 здана до установи
поштового зв'язку 6 березня 2014 року (т.2
а.с.78). У письмових поясненнях
представники позивача підкреслювали,
що відповідні додаткові документи
подано на 79-й день із дня випуску
товарів у вільний обіг.

Стосовно документів щодо перегляду
рішень про коригування митної вартості
від 8 січня та від 14 січня 2014 року,
митний орган повідомив, що вартість
товарів на сайті http://www.alibaba.com вказано
на умовах поставки FOB не відповідає
умовам поставок для позивача; умови
оплати відповідно до наданих
комерційних рахунків не співпадають з
умовами оплати у контракті; прайс-лист
містить інші умови оплати, ніж
передбачено контрактом; висновок
Київської обласної
торгово-промислової палати не може
бути підґрунтям у визначенні питання
митної вартості, оскільки вартісний
аналіз проводився на підставі наданих
документів, а не кон'юнктури ринку в
цілому, не здійснено аналіз на
ідентичні та подібні товари, а висновок
має довідково-інформаційний характер;
копії митних декларацій країни
відправлення не містять відміток
митного органу країни відправлення і
не завірені печаткою відправника.
Вказано і про виконання вимог щодо
надання додаткових документів не у
повному обсязі (т.2 а.с.81-83).

У письмових поясненнях товариства
«Сільпо ПДВПП» наголошено, що витяги із
сайту http://www.alibaba.com надавалися
товариством за власним бажанням як
додаткові інформаційні джерела, а
різниця в умовах поставки не може
впливати на ціну настільки, як
скоригувала митниця. Звертали увагу, що
до листа від 6 березня №10/14-121 додано
лист Iceland Seafood ehf від 25 грудня 2013 року (т.2
а.с.38), в якому постачальник позивача
вказав про наявність у інвойсах
відповідних помилок та підтвердив, які
відомості слід вважати правильними, а
митниця не врахувала такий документ і
не пояснила причини неврахування.
Зазначали, що національне та
міжнародне законодавство не містить
вимог, яким повинен відповідати
прайс-лист. Підкреслювали, що вимога
про наявність на митній декларації
країни відправлення будь-яких відміток
відповідачем не вказувалась; при цьому
відповідна експортна декларація
оформлена шляхом електронного
декларування, тому не може містити
відміток митних органів країни
відправлення, крім того, вимога надання
копії експортної митної декларації
може розглядатися як торговий бар'єр.
Із приводу зауважень до експертних
висновків пояснили, що методичні та
експертні документи, видані
торгово-промисловими палатами в межах
повноважень, є обов'язковими для
застосування на всій території
України, проведення аналізу вартості
товару базувалось на інформації,
одержаній від замовника та в ході
незалежних досліджень, проведених
експертом, що відображено у пункті 8
висновку, а з його пункту 6 видно, що у
ході експертизи використані методичні
та інформаційні джерела, у тому числі
дані міжнародних торговельних сайтів.
Також зазначили, що єдиний документ не
поданий разом із заявою про визнання
митної вартості від 6 березня 2014 року -
експертний висновок безпосередньо по
досліджуваним поставкам, стверджували,
що неподання такого додаткового
документу не впливає на правильність
визначення декларантом митної
вартості за основним методом, якщо це
підтверджується наданими до митного
оформлення основними документами.

Як вбачається із витягу з бази даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби за період
вересень-грудень 2013 року по товару
«риба свіжоморожена морська -
скумбрія», код товару згідно з УКТЗЕД
(т.1 а.с.53-56, т.3 а.с.162-170),
аналогічний до імпортованого
позивачем товар на тих самих умовах
поставки ввозився на територію України
і за ціною, нижчою за відкориговану
митницею.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як визначає стаття 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

У статті 318 Митного кодексу України
закріплено, що митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

У статті 8 Митного кодексу України
принципами здійснення державної
митної справи визначено законність,
презумпцію невинуватості, єдиний
порядок переміщення товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України, спрощення законної
торгівлі; заохочення доброчесності.

Згідно положень статті 257 Митного
кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення, зокрема: код товару згідно
з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів;
митна вартість товарів та метод її
визначення; суми митних платежів;
спосіб забезпечення сплати митних
платежів (у разі застосування заходів
гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

У силу приписів частин четвертої та
п'ятої статті 58 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. При цьому,
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу
(стаття 57 Митного кодексу України).

За нормами статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

У частині п'ятій цієї ж статті вказано,
що забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності із частиною третьою
статті 53 Митного кодексу України в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За змістом статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України
закріплено, що метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

У силу положень пунктів 7 та 8 частини
третьої статті 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, мають право, зокрема, у випадках
та в порядку, визначених цим Кодексом,
вимагати від органу доходів і зборів
надання письмової інформації про
причини, за яких заявлена ними митна
вартість не може бути визнана; у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, вимагати від органу доходів і
зборів надання письмової інформації
щодо порядку і методу визначення
митної вартості, застосованих при
коригуванні заявленої митної вартості,
а також щодо підстав для здійснення
такого коригування.

Згідно із частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; надавати
декларанту або уповноваженій ним особі
письмову інформацію про причини, за
яких заявлена ними митна вартість не
може бути визнана; надавати декларанту
або уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині третій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур, до якої Україна приєдналась
згідно із Законом України №3018-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур», встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства.

Як передбачає частина сьома статті 54
Митного кодексу України у разі якщо під
час проведення митного контролю орган
доходів і зборів не може аргументовано
довести, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

Згідно вимог частини другої статті 55
Митного кодексу України прийняте
органом доходів і зборів письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити:
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів; обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої органом доходів
і зборів, та фактів, які вплинули на
таке коригування; інформацію про: а)
право декларанта або уповноваженої ним
особи на випуск у вільний обіг товарів,
що декларуються: у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

У силу положень частин восьмої та
дев'ятої статті 55 Митного кодексу
України протягом 80 днів з дня випуску
товарів декларант або уповноважена ним
особа може надати органу доходів і
зборів додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються. У
разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів.

Якщо орган доходів і зборів протягом
строку, зазначеного у частині дев'ятій
цієї статті, не надає обґрунтованої
відмови у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів, вважається, що декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом (частина десята
статті 55 Митного кодексу України).

Зважаючи на викладені законодавчі
приписи та встановлені у ході судового
розгляду обставини справи, суд
зазначає таке.

Митним органом під час витребування
додаткових документів і під час
розгляду додатково поданих документів
протягом 80 днів з моменту випуску
товарів у вільний обіг не зазначено
підстав для цього, як і не подано
доказів наявності обставин, які
слугують підставами для такого
витребування. Більше того, на письмове
звернення позивача щодо причин
неможливості визнання заявленої
декларантом митної вартості та
інформації стосовно порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих при коригуванні, митниця
послалася на норми Митного кодексу і
пропозицію із надання документів,
проте не зазначила як жодної
конкретної підстави, яка б надавала їй
право на витребування додаткових
документів, так і даних на основі яких
митну вартість відкориговано, чим не
виконала вимоги частини четвертої
статті 54 Митного кодексу України. Так,
тільки у листі від 27 січня 2014 року
№1087/1/26-70-63-04 помилково вказано, що на
умовах поставки CIF Одеса не надано
страхові документи, у той час як
поставка відбувалась на умовах CIF
Клайпеда, які передбачають включення
вартості страхування у контрактну
вартість товару.

Крім того, відповідач лише у поданих
письмових запереченнях повідомив суд
про відсутність такої складової митної
вартості як вартість робіт пов'язаних
із пакуванням; а також про те, що у
довідках про транспортні витрати не
вказано відомостей про завантаження,
розвантаження, номер CMR, що
унеможливлює встановлення
відповідності таких документів
конкретним поставкам.

Під час витребування додаткових
документів та їх розгляду, подання
документів у межах 80-денного строку з
моменту випуску товарів у вільний обіг,
- жодних відомостей стосовно таких
фактів - не зазначено. Крім того, суд
враховує, що витрати на упакування, в
тому числі і роботи по пакуванню
включені у вартість товару, зважаючи на
умови контракту, тому вони додатково не
включаються у митну вартість товару і
не підлягають підтвердженню
товариством.

Щодо документів на підтвердження
транспортних витрат, то вичерпного їх
переліку, вимог до оформлення та
відомостей, які повинні бути в них
зазначені, та які можуть бути подані
під час митного оформлення оцінюваних
товарів законодавством не встановлено.
При цьому, у випадку, який
розглядається, твердження про
неможливість ідентифікації поданих
транспортних довідок та інших
документів на підтвердження витрат із
перевезення із оцінюваними товарами є
помилковим, оскільки у транспортних
довідках наявні номери інвойсів та
поставок, які дають змогу визначити
партію товару, яка перевозилась у
взаємозв'язку із конкретними
транспортними документами.

Суд підкреслює, що митним органом у
встановлений Митним кодексом України
строк у п'ять днів не було надано
обґрунтованої відповіді (за
результатами розгляду додатково
поданих у межах 80-денного строку з дня
випуску товарів у вільний обіг
документів) щодо оскаржуваних рішень
про коригування митної вартості. Крім
того, стосовно додатково поданих у
межах такого ж 80-денного строку із
моменту випуску товарів у вільний обіг
документів щодо рішень про коригування
№100250002/2013/500518/2 та №100250002/2013/500515/2 від 17
грудня 2013 року митниця помилково
послалась на недотримання вимог у
частині терміну їх подання та, як
наслідок, без їх розгляду по суті,
зазначила про неможливість врахування
цих документів як підстави для
перегляду названих рішень про
коригування митної вартості. Таким
чином, порушила положення частини
дев'ятої статті 55 Митного кодексу
України, не надала обґрунтованої
відмови у визнанні митної вартості
стосовно рішень №100250002/2013/500518/2 та
№100250002/2013/500515/2 від 17 грудня 2013 року, а
стосовно решти оскаржуваних рішень -
відмова надана із простроченням
встановленого для цього строку, що
тягне за собою скасування рішень про
коригування митної вартості.

Також суд відхиляє доводи митниці про
відсутність відміток митного органу
відправлення на експортній митній
декларації, враховуючи, що вона
оформлена шляхом електронного
декларування, зважаючи, що імпортер не
є власником такої декларації, а вимога
стосовно подання такого документа не
відповідає міжнародним митним
стандартам.

Суд звертає увагу і на необгрунтоване
неврахування митним органом поданого
експерного висновку, прайс-листа
виробника та листа постачальника про
підтвердження у інвойсах відомостей,
які необхідно вважати коректними.
Стосовно відсутності висновку
експертної організації безпосередньо
по поставкам, які розглядаються, то
такі документи надаються на письмову
вимогу митниці виключно у випадку їх
наявності у декларанта. У цьому ж
випадку митниця не довела, що їх
відсутність не дала змогу визначити
митну вартість за основним методом.

Митниця також не надала доказів
існування обмежень для визначення
митної вартості задекларованих
товарів за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України, як і
не спростувала доводів позивача про
непроведення консультацій із
декларантом товариства.

Крім того, у оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості відсутнє
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування, як і не
зазначено наявну в митного органу
інформацію, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Таким чином такі рішення не
відповідають положенням частини
другої статті 55 Митного кодексу
України.

Також митний орган не довів і
неможливості застосування попередніх
методів для визначення митної
вартості, у зв'язку із чим безпідставно
визначив таку вартість за резервним
методом.

У частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено загальні критерії для
оцінювання рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, на дотримання яких
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

При цьому, аналіз викладених вище
законодавчих норм та обставин справи
свідчить про недотримання митним
органом перерахованих критеріїв при
прийнятті оскаржуваних рішень про
коригування митної вартості товарів, а
також при розгляді заяви про визнання
заявленої митної вартості, що тягне за
собою протиправність оскаржуваних
рішень та необхідність їх скасування.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За подання позовної заяви сплачено
судовий збір у сумі 358,44 грн. згідно
платіжного доручення №2402466 від 29
травня 2014 року, доказів понесення інших
судових витрат не надано. Тому судові
витрати щодо сплати судового збору у
вказаній сумі підлягають присудженню
на користь позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішенння Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів №100250002/2013/500518/2
від 17 грудня 2013 року,
№100250002/2013/500515/2 від 17 грудня 2013 року,
№100270004/2014/310004/2 від 14 січня 2014 року,
№100250002/2014/500003/2 від 8 січня 2014 року,
№100250002/2014/500002/2 від 8 січня 2014 року,
№100250002/2014/500001/2 від 8 січня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 358 (триста п'ятдесят вісім)
грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.