Справа № 805/1322/14
Суддя: Ткаченко Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1322/14

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р. Справа № 805/1322/14

В С Т А Н О В И В :

Відповідачем позовні вимоги не визнані, в матеріалах справи наявні заперечення на позов у яких зазначено про безпідставність заявлених позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що актом перевірки від 01.10.2013 року № 196/42-10-01074957 було встановлено про здійснення позивачем та його контрагентом документального оформлення операцій без їх фактичного здійснення з метою створення штучного податкового кредиту, що підтверджується отриманою інформацією від інших ДПІ у вигляді актів перевірок контрагентів по ланцюгу постачання, згідно яким правочини не спричиняють реального настання правових наслідків. Таким чином, на думку відповідача, спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з’явилися з невідомих суду причин, надавши при цьому через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом, а також ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних в ній доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Свою господарську діяльність здійснює на підставі Статуту (в новій редакції, затвердженого наказом Міністерством транспорту України від 23.06.2004 року № 542.

Проведеною перевіркою встановлено наступні порушення ДП «Донецька залізниця»:

- п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.3, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 44.1 ст. 44, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.6, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України – занижено податок на прибуток на загальну суму 7 367 874,00 грн.

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», п. 44.1 ст. 44, п. «а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України – занижене податкове зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 84 506,00 грн.

За наслідками Акту від 01.10.2013 року, СДПІ прийняті відносно ДП «Донецька залізниця» податкові повідомлення-рішення:

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу від 30.10.2013 року до Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Виходячи зі змісту Акту від 01.10.2013 року, порушення встановлені позаплановою перевіркою полягають у наступному:

- не підтверджується факт придбання товарно-матеріальних цінностей від ДП «Укрзалізничпостач» (обрив ланцюгу постачання), в результаті чого не підтверджуються скориговані валові витрати ДП «Донецька залізниця» за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року та операційні витрати підприємства по взаємовідносинам з ДП «Укрзалізничпостач», віднесені до складу витрат, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року, не підтверджується також сформований податковий кредит.

Фактично, на наведені порушення вплинули результати акту Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центрального офісу з обслуговування великих платників від 29.05.2013 року № 614/42-10/19014832 з перевірки ДП «Укрзалізничпостач», а також результати актів перевірок контрагентів-постачальників ДП «Укрзалізничпостач», по яким органами державної податкової служби встановлено про нікчемність здійснених цими контрагентами правочинів по ланцюгу постачання.

Під час проведення перевірки, СДПІ було використано наступні документи:

- договори, укладені між ДП «Донецька залізниця» та ДП «Укрзалізничпостач», специфікації до договорів;

- податкові накладні, рахунки-фактури, сповіщення, акти прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, документи з внутрішніх розрахунків та внутрішнього переміщення товарно-матеріальних цінностей (між структурними підрозділами ДП «Донецька залізниця»: накладні-вимоги, авізо (повідомлення); аналітичні відомості бухгалтерського обліку;

- акт Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центрального офісу з обслуговування великих платників від 29.05.2013 року № 614/42-10/19014832 з перевірки ДП «Укрзалізничпостач»;

- матеріали перевірок контрагентів-постачальників ДП «Укрзалізничпостач» щодо взаємовідносин:

Судом встановлено, що між ДП «Укрзалізничпостач» (постачальник) та ДП «Донецька залізниця» (покупець) були укладені договори, зокрема:

Фактичне виконання Постачальником умов зазначених договорів підтверджується рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт, податковими накладними, іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Суми податку на додану вартість по взаємовідносинам між ДП «Укрзалізничпостач» та ДП «Донецька залізниця» відображені позивачем у реєстрах отриманих податкових накладних у періоді, що перевірявся, та відповідають даним додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ за такі ж податкові періоди.

Суми податку на додану вартість та податку на прибуток віднесені позивачем, відповідно, до складу податкового кредиту та валових витрат у відповідні податкові періоди, що не спростовано відповідачем.

Отже, як вбачається з аналізу Акту від 01.10.2013 року, з боку відповідача відсутні будь-які зауваження до цих первинних документів.

Разом із тим, СДПІ не вважає правомірним здійснені правочини, ґрунтуючись на висновках актів інших органів державної податкової служби по перевіркам ДП «Укрзалізничпостач», а також контрагентів-постачальників цього підприємства по ланцюгу постачання.

Так, СДПІ посилається на акт Міжрегіонального головного управління Міндоходів – Центрального офісу з обслуговування великих платників від 29.05.2013 року № 614/42-10/19014832 щодо перевірки ДП «Укрзалізничпостач», яким встановлено, що в результаті проведених нікчемних угод ДП «Укрзалізничпостач» порушено ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в частині недодержання вимог вказаних статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених підприємствами-контрагентами при придбані та продажу товарів. Товари по правочинах з такими контрагентами не були передані в порушення ст. 662, ст. 655 та ст. 656 ЦК України.

Отже, перевіркою ДП «Укрзалізничпостач» встановлено, що це підприємство не отримувало товар від своїх контрагентів та відповідно не реалізовувало його, тобто податкові зобов’язання, нараховані ДП «Укрзалізничпостач» по взаєморозрахунках з залізницями в частині продажу товару, придбаного у контрагентів та реалізованого на загальну суму ПДВ 51 000 248 грн., у т.ч. по ДП «Донецька залізниця» - 7 861 971,00 грн. не є податковими зобов’язаннями за період з липня 2010 року по березень 2011 року в порушення вимог податкового законодавства.

Узагальнюючи акт від 29.05.2013 року № 614/42-10/19014832 та результати актів по зазначеним контрагентам по ланцюгу постачання, проведені іншими ДПІ, вбачається, що підставами для невизнання правочинів, здійснених між цими підприємствами виступили:

- неможливість фактичного здійснення господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв’язку з відсутністю основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо;

- вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків;

- єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій по отриманню продукції (робіт, послуг) є отримання податкової вигоди для контрагентів, і як наслідок несплата платежів до бюджету.

Враховуючи вищенаведене, СДПІ також дійшла висновку, що господарські відносини ДП «Донецька залізниця» з ДП «Укрзалізничпостач» не спричиняють реального настання правових наслідків, підприємства провели документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались в межах їх господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Під господарською діяльністю у ст. 3 Господарського кодексу України розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов’язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, за приписами п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно п.п. 138.1.1. п. 138.1, п.138.6 наведеної статті витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

У п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п. 138.4. та п. 138.5. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням того, що датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Пунктом 139.1.9 статті 139 визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Поняття податкового кредиту наведене у п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5 Закону України 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (чинного в період господарських відносин з ДП «Укрзалізничпостач» до 01.01.2011 року) цього пункту в тій самій редакції не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У відповідності до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За приписами Закону України «Про податок на додану вартість», яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку – продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем податок на додану вартість у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, у підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку – покупця.

Наведені норми також кореспондуються з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не дозволяється включення до податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПКУ).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПКУ).

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг), платіжні документи тощо на підтвердження виникнення у нього права на податковий кредит та валові витрати за господарськими операціями з ДП «Укрзалізничпостач».

При цьому, оформлення первинних документів не викликає сумніву згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про необґрунтованість висновків відповідача про відсутність факту настання реальних правових наслідків правочинами, укладеними позивачем та ДП «Укрзалізничпостач», ґрунтуючись при цьому тільки на акти перевірки інших органів державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки адміністративний позов позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, задоволено в повному обсязі, суд присуджує з Державного бюджету України всі документально підтверджені витрати останнього, зокрема: судові витрати у розмірі 4945,06 грн.

Керуючись ст. ст. 2-15, 69-71, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті 27 травня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд у порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ткаченко Т.С.