Справа № 2а-5237/11/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Управління Пенсійного фонду
України у Переяслав-Хмельницькому
районі Київської області звернувся до
суду з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по страхових внесках в
сумі 1 732,80 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV

Згідно з пунктом 3 розділу VІІІ
Прикінцевих та перехідних положень
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VІ, відповідач не сплатив
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
липень - грудень 2010 року у розмірі 1 732, 80
грн.

У зв'язку з наявною у відповідача
заборгованістю зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, позивач
звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування визначені
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 № 1058-IV.

Згідно ст. 1 вищевказаного Закону,
страхувальники - це роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Роботодавцем в розумінні Закону
України № 1058-IV - є власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган незалежно від
форм власності, виду діяльності та
господарювання; фізична особа, яка
використовує працю найманих
працівників (у тому числі іноземців,
які на законних підставах працюють за
наймом в Україні); власник
розташованого в Україні іноземного
підприємства, установи, організації (у
тому числі міжнародної), філії та
представництва, який використовує
працю найманих працівників, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №
1058-IV, платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, і
застраховані особи, зазначені в
частині першій статті 12 цього Закону.

В силу ч. 3 статті 15 Закону України №
1058-IV, страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків із дня їх
реєстрації у територіальному органі
Пенсійного фонду, а особи, визначені
частиною першою статті 12 цього Закону, -
з дня набрання чинності договором про
їх добровільну участь.

Згідно ч.ч. 6, 12 частин ст. 20 Закону
України № 1058- IV, страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду; страхові
внески сплачуються незалежно від
фінансового стану платника.

В силу абз. 2 ч. 3 ст.20 вищевказаного
Закону, страхові внески обчислюються
територіальним органом Пенсійного
фонду в порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, за непрямим методом
виходячи з оцінки валового доходу та
витрат страхувальника, кількості осіб,
які перебувають з ним у трудових
відносинах, обсягу виробленої
(реалізованої) продукції (послуг), суми
сплачених ним податків, інших
обов'язкових платежів, передбачених
законодавством, у разі: ухилення
страхувальника чи його посадових осіб
від надання територіальному органу
Пенсійного фонду звітності чи інших
документів про сплату страхових
внесків.

Відповідно до п. 7 розділу VIII Прикінцеві
та перехідні положення Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI, на період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно ст. 106 Закону №1058-IV, платник
єдиного внеску зобов'язаний протягом
десяти робочих днів з дня надходження
вимоги про сплату недоїмки сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
Пенсійного фонду. Якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Згідно п. 1.2 Порядку розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг на
рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгодженні ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 р. № 21-2, не може
бути оскаржена страхувальником,
зокрема, вимога про сплату недоїмки,
сформована на підставі зобов'язання зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, самостійно визначеного
страхувальником у розрахунку суми
страхових внесків, та вимога, узгоджена
відповідно до частини третьої статті 106
Закону України №1058- IV.

Так, відповідно до частини 15 статті 106
Закону №1058- IV, строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач зареєстрований як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а отже є страхувальником в
розумінні положень Закону України №
1058- IV.

Судом встановлено, що Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 не подав річний
звіт за 2010 рік (Звіт щодо сум
нарахування внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, у якому проставляється
розмір мінімального страхового внеску,
який підлягає сплаті) до органів
Пенсійного фонду України.

Матеріали справи свідчать, що загальна
сума заборгованості відповідача зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування становить 1732, 80 грн.

З огляду на те, що відповідачем не було
сплачено у встановлені законодавством
строки страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, на підставі частини
четвертої статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», позивачем
прийнято та надіслано відповідачу
вимогу про сплату боргу від 12 травня 2011
року № Ф Ф.227.11 на суму заборгованості
878,34 грн. та вимогу про сплату боргу від
12 травня 2011 року № Ф Ф. 227.11 на суму 854,46
грн., що становить загальну суму
заборгованості - 1732, 80 грн.

Вищевказані вимоги отримані
відповідачем особисто 27 травня 2011 року,
про що свідчить підпис на поштовому
повідомленні про вручення.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду жодних доказів щодо сплати в
самостійному порядку суми
заборгованості по страхових внесках за
період липень - грудень 2010 року у
розмірі 1 732, 80 грн., а тому дана
заборгованість підлягає стягненню у
судовому порядку.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 25.06.2014
року.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Гром Л.М.