Справа № 2а-7119/11/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
152353/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю

секретаря судового засідання
Саламахи О.І.,

представника позивача
Мельника А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року у справі за її позовом до
колективного виробничого підприємства
«Енергомонтаж», товариства з обмеженою
відповідальністю «СК «Ново-Строй» про
стягнення коштів за нікчемними
правочинами, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2011 року державна податкова
інспекція у Личаківському районі м.
Львова (далі - ДПІ) звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
після уточнення своїх вимог просила
стягнути з колективного виробничого
підприємства «Енергомонтаж» (далі - КВП
«Енергомонтаж») в дохід держави 3 256 243,20
грн., що одержані за нікчемними
правочинами, а також стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю «СК «Ново-Строй»
(далі - ТОВ «СК «Ново-Строй») в дохід
держави 3 256 243,20 грн., одержаних за
нікчемними правочинами.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року провадження у справі у частині
позовних вимог ДПІ до ТОВ «СК
«Ново-Строй» було закрито на підставі
п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України у зв'язку із
ліквідоцією товариства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року у справі № 2а-7119/11/1370 у задоволенні
позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному
порядку оскаржено ДПІ, яка у своїй
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову, якою
задоволити позовні вимоги, стягнувши з
КВП «Енергомонтаж» в дохід держави все
одержане за нікчемними правочинами в
сумі 3256243,20 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
ДПІ було проведено позапланову
документальну перевірку КВП
«Енергомонтаж» з питань правильності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань в розрізі
контрагентів за періоди: грудень 2010
року (уточнюючий розрахунок), червень -
липень 2010 року, листопад - грудень 2010
року, за результатами якої складено акт
від 15.03.2011 р. № 161/23-2/01018671.

У процесі проведення перевірки КВП
«Енергомонтаж» встановлено, що ним
отримано товар від ТОВ «СК «Ново-Строй»
у відповідності до податкових
накладних № 297150 від 30.06.2010р. на загальну
суму 2813719,2 грн. (в т.ч. ПДВ - 468953,20 грн.), №
313002 від 16.07.2010р. на загальну суму 442524,0
грн. (в т.ч. ПДВ - 73754.0 грн.).

Згідно з даними ЦБД ДПА України ТОВ «СК
«Ново-Строй» подано декларацію з ПДВ за
червень та липень 2010 року до ДПІ у
Київському районі м. Донецька, 16.10.2010
року, проте контрагента КВП
«Енергомонтаж» в покупцях не
відображено.

У ході проведення перевірки не
встановлено факту передачі товарів від
продавця до покупця, в зв'язку з
відсутністю актів приймання-передачі
товару, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів. Тому правочини,
укладені КВП «Енергомонтаж» та його
контрагентом ТОВ «СК «Ново-Строй", не
спричинили реального настання
юридичних наслідків.

Тому правочини між КВП «Енергомонтаж»
та його контрагентом ТОВ «СК
«Ново-Строй» здійснені без мети
настання реальних наслідків, а отже
відповідно до ч. 1,2 ст.215, ч. 5 ст.203
Цивільного кодексу України є
нікчемним, і в силу ст.216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих. що пов'язані з їх
недійсністю.

У ході апеляційного розгляду
представник позивача підтримав вимоги,
викладені у апеляційній скарзі. Просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити позов ДПІ у
повному розмірі.

Представник відповідача КВП
«Енергомонтаж» на виклик апеляційного
суду не прибув, що не перешкоджає
розгляду справи на підставі ч. 4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ДПІ,
суд першої інстанції виходив із того,
що 26.06.2010 року ТОВ «СК «Ново-Строй»
(постачальник) та КВП «Енергомонтаж»
(покупець) уклали договір поставки №
26-06/10, згідно з яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця акумуляторні батареї згідно
специфікації, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
зазначену продукцію.

14.07.2010 року ТОВ «СК «Ново-Строй»
(постачальник) та КВП «Енергомонтаж»
(покупець) уклали договір поставки №
14-07/10, згідно з яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця обладнання відповідно до
специфікації, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
зазначену продукцію.

У матеріалах справи наявні копії:

договору поставки № 26-06/10 від 26.06.2010
року;

додаткового договору від 20.07.2010 року до
договору поставки № 26-06/10 від 26.06.2010
року, згідно з яким ТОВ «СК «Ново-Строй»
(постачальник) та КВП «Енергомонтаж»
(покупець) вирішили замінити частково
грошові зобов'язання покупця на суму 2
768 669,69 грн. щодо оплати першої
поставленої партії товару на
зобов'язання щодо оплати простими
векселями;

простих векселів на загальну суму 2 768
669,69 грн.;

актів пред'явлення векселя до платежу,
розписок в отриманні платежу за
векселем;

податкової накладної № 297150 від 30.06.2010
року на суму 2 813 719,20 грн.:

виписки по банківському рахунку
відповідача за липень 2010 року;

посвідчення про відрядження керівника
відповідача та звіту про використання
коштів, наданих на відрядження:

договору поставки № 14-07/10 від 14.07.2010
року та специфікації до нього;

додаткового договору від 08.12.2010 року до
договору поставки № 14-07/10 від 14.07.2010
року, згідно з яким ТзОВ «СК
«Ново-Строй» (постачальник) та КВП
«Енергомонтаж» (покупець) вирішили
замінити частково грошові зобов'язання
покупця на суму 432 674 грн. щодо оплати
першої поставленої партії товару на
зобов'язання щодо оплати простими
векселями:

податкових накладних № 313002 від 16.07.2010
року на суму 442524 грн.. № 312008 від 15.07.2010
року на суму 900218,60 грн.;

накладної № 313002 від 16.07.2010 року на суму
1342742,60 грн.:

виписки по банківському рахунку
відповідача за серпень 2010 року;

акту приймання-передачі векселів від
10.12.2010 року, складеного ТОВ «СК «Ново-
Строй» та КВП «Енергомонтаж».

Вказані докази, на думку суду першої
інстанції, підтверджують відсутність
порушень позивачем п.п. 7.4.1., п.п. 7.4 4 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», встановлених у акті
перевірки № 161/23-2/01018671 від 15.03.2011 року.

Відповідачем представлено суду всі
відповідні первинні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку та які вказують на
товарність господарських операцій, їх
відповідність основній меті
господарської діяльності
контрагентів.

Щодо обгрунтованості висновків
позивача про нікчемність правочинів,
викладених у акті перевірки №
161/23-2/01018671 від 15.03.2011 року, суд зазначив,
що висновки податкового органу про
нікчемність правочинів між КВП
«Енергомонтаж» і ТОВ «СК «Ново-Строй»
грунтуються на тому, що під час їх
вчинення не було дотримано ч. 5 ст. 203 ЦК
України і ці правочини не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними (ст. 234 ЦК України).

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел КВП «Енергомонтаж» на укладення
договорів із ТОВ «СК «Ново-Строй» без
наміру створити наслідки, які
передбачені цими договорами.

Під час судового розгляду
документально доведено виконання
зобов'язань щодо поставки товарів.

Це підтверджується не лише
документами, але й реальними діями КВП
«Енергомонтаж» щодо оплати отриманого
товару, його подальшого використання у
власній господарській діяльності.

В основу висновків позивача покладено
дані ЦБД ДПА України стосовно
невідображення ТОВ «СК «Ново-Строй» у
своїй податковій звітності
господарських відносні КВП
«Енергомонтаж» без урахуванням
обставин фактичного виконання
правочинів і а здійснення
господарських операцій.

Первинні документи, надані платником
податків, невмотивовано не взяті до
уваги і не вплинули на висновки
податкового органу. Зазначене свідчить
про необґрунтованість дій позивача та
їх упередженість.

Крім того, відповідачем додано до
матеріалів справи первинні документи
(т. 1. а. с. 128-138. 236-241, 244) як доказ
використання у своїй господарській
діяльності товарів, придбаних у
контрагента ТОВ «СК «Ново-Строй», що
додатково підтверджує товарність
господарських операцій та дійсність
правочинів. укладених між відповідачем
та ТОВ «СК «Ново-Строй».

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню суду першої інстанції
та доводам апелянта, що викладені у
апеляційній скарзі, суд апеляційної
інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 208 ГК
України у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною - з другої сторони стягується
в доход держави все одержане нею, а
також все належне з неї першій стороні
на відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Позовні вимоги ДПІ обгрунтовано тим, що
у ході перевірки КВП «Енергомонтаж» не
встановлено факту передачі товарів від
продавця до покупця на виконання
договору поставки № 26-06/10 від 26.06.2010
року між ТОВ «СК «Ново-Строй»
(постачальник) та КВП «Енергомонтаж»
(покупець), а також договору поставки №
14-07/10 від 14.07.2010 року між ТОВ «СК
«Ново-Строй» (постачальник) та КВП
«Енергомонтаж» (покупець), з огляду на
що такі правочини не спричинили
реального настання юридичних
наслідків, здійснені без мети настання
реальних наслідків, а отже відповідно
до ч. 1,2 ст.215, ч. 5 ст.203 Цивільного
кодексу України є нікчемним, і в силу
ст.216 Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих. що пов'язані з їх недійсністю.

Раом із тим, на переконання
апеляційного суду, наведених апелянтом
доводів недостатньо для висновку про
те, що зазначені правочини між ТОВ «СК
«Ново-Строй» та КВП «Енергомонтаж»
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Окрім того, виходячи із твердження
позивача про те, що вказані правочини
носили безтоварний характер, у
відповідача КВП «Енергомонтаж»
відсутні будь-яке майно чи кошти,
одержані ним за такими господарськими
зобов'язаннями, а отже позовна вимога
ДПІ про стягнення з нього в дохід
держави всього одержаного за
нікчемними правочинами в сумі 3256243,20
грн. є безпідставною.

Таким чином суд апеляційної інстанції
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року у справі № 2а-7119/11/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 03
липня 2014 року.