Справа № 824/1819/14-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р. м.
Чернівці Справа №824/1819/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григораша В.О.;

секретаря судового засідання - Сопко
В.Ю.;

за участю:

представника позивача - Торчинського
Р.А.;

представника відповідача - Барателі
Д.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Новоселицького районного
центру зайнятості до Товариства з
додатковою відповідальністю
"Трансмост" про стягнення допомоги по
безробіттю,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові Чернівецький міський центр
зайнятості (позивач) просив стягнути з
Товариства з додатковою
відповідальністю "Трансмост"
(відповідач) виплачену допомогу по
безробіттю в сумі 1509,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 08.07.2013 року до нього, з
метою пошуку роботи, звернувся гр.
ОСОБА_3. Під час реєстрації в службі
зайнятості ОСОБА_3 подав трудову книжку
із зазначеним останнього місця роботи -
Товариство з додатковою
відповідальністю "Трансмост" та
підставою звільнення згідно п.1 ч.1 ст.36
КЗпП України (за згодою сторін). На
основі поданих документів та за
відсутності підходящої роботи гр.
ОСОБА_3 надано статус безробітного з
08.07.2013 року, призначено та розпочато
виплату допомоги по безробіттю з 15.07.2013
року.

Під час перевірки достовірності
податних документів гр. ОСОБА_3, було
проведено розслідування страхового
випадку Чернівецьким міським центром
зайнятості, за результатами якої
встановлено, що гр. ОСОБА_3 звільнено з
ТзДВ "Трансмост" відповідно до ст. 38
КЗпП України (за власним бажанням) з
31.05.2013 року згідно поданої заяви, а в
трудовій книжці ТзДВ "Трансмост"
внесено запис "звільнено з роботи за
згодою сторін п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України".
Також, згідно даних Пенсійного фонду
України ОСОБА_3 звільнено за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, у зв'язку із наданням ТзДВ
"Трансмост" недостовірних відомостей,
на підставі яких гр. ОСОБА_3 призначено
матеріальне забезпечення, виникла
переплата по виплаті допомоги по
безробіттю за період з 15.07.2013 року по
15.10.2013 року в сумі 1509,17 грн, яку повинен
відшкодувати відповідач, у
відповідності до ст. 35 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.03.2006 року №357.

Відповідач, не погоджуючись із
позовними вимогами, надав суду
письмові заперечення в яких зазначив,
що 31.05.2013 року ОСОБА_3 подав заяву про
звільнення його з роботи за згодою
сторін, яка була погоджена генеральним
директором ТзДВ "Трансмост" та надана у
відділ кадрів для оформлення
відповідного наказу. ОСОБА_3 було
припинено трудовий договір за згодою
сторін відповідно до п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП
України, про що внесено запис в його
трудову книжку.

Відповідач зазначає, що для
підтвердження відсутності офіційного
працевлаштування особи та її
реєстрації як безробітного, достатньо
трудової книжки з відміткою про
звільнення з останнього місця роботи
та причини такого звільнення.

Також, відповідач зазначає, що у зв'язку
із допущенням працівниками відділу
кадрів ТзДВ "Трансмост" технічної
помилки, до УПФ України в м. Чернівцях
було подано виправлені відомості про
трудові відносини осіб, які були
прийняті в УПФ України у м. Чернівцях та
знаходяться на обліку зі статусом
актуальні.

Щодо наказу від 25.06.2013 року про
звільнення ОСОБА_3, то листом від 22.11.2013
року відповідач повідомляв позивача
про технічну помилку, що була зроблена
працівником відділу кадрів ТзДВ
"Трансмост" у наказі від 25.06.2013 року та
проведенням у зв'язку з такою помилкою
виправлення до цього наказу, який
підтверджує звільнення з роботи ОСОБА_3
за згодою сторін, відповідно до п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України. Відповідач вважає, що
позовні вимоги є безпідставними та
необгрунтованими, оскільки ТзДВ
"Трансмост" не надавало центру
зайнятості недостовірних відомостей
на підставі яких ОСОБА_3 було
призначено матеріальне забезпечення
та здійснено виплату допомоги по
безробіттю.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог та просив суд відмовити у їх
задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши надані
докази в сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку,
що у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити у повному обсязі,
з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.05.2013 року ОСОБА_3
звернувся до генерального директора
ТзДВ "Трансмост" із заявою про
звільнення з роботи за згодою сторін
(а.с.43).

На підставі наказу ТзДВ "Трансмост" №32
від 25.06.2013року, в трудову книжку ОСОБА_3
31.05.2013 року внесено запис про його
звільнення з роботи за згодою сторін
згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.44-45).

08.07.2013 року гр. ОСОБА_3 звернувся до
Новоселицького районного центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного та призначення
виплати допомоги по безробіттю (а.с.6).

Наказом від 08.07.2013 року №НТ130708 гр.
ОСОБА_3 надано статус безробітного.
Наказом від 15.07.2013 року №НТ130715 гр.
ОСОБА_3 призначено допомогу по
безробіттю з 15.07.2013 року по 09.07.2014 року
(а.с.7).

08.10.2013 року Чернівецьким міським
центром зайнятості, з метою
забезпечення цільового та ефективного
використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, проведено перевірку ТзДВ
"Трансмост". За результатами перевірки
складено акт розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про зайнятість
населення" від 08.10.2013 року за №201 (а.с.9-10),
яким встановлено, що гр. ОСОБА_3
прийнятий на роботу в ТзДВ "Трансмост"
01.02.2008 року наказом №10 від 11.02.2007 року та
звільнений 31.03.2013 року наказом №32 від
25.06.2013 року (а.с.12). Гр. ОСОБА_3 перебував у
відпустці без збереження заробітної
плати з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року згідно
наказу №69 від 02.11.2012 року (а.с.11).

Наказом Новоселицького районного
центру зайнятості від 17.10.2013 року
№НТ131017 гр. ОСОБА_3 скорочено допомогу
по безробіттю з 15.07.2013 року по 12.10.2013
року, у зв'язку із звільненням
безробітного за власним бажанням без
поважних причин відповідно до пп. 5 ст.31
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та пп.1 п.5.3. Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітним підприємницької
діяльності на строк до 90 календарних
днів. Наказом від 17.10.2013 року №НТ131017
вирішено повернути кошти за рахунок
роботодавця виплачені з 15.07.2013 року по
14.10.2013 року в сумі 1632 грн (а.с.7).

Згідно Довідки №04-23/1510 від 08.04.2014 року, в
період з липня по жовтень 2013 року гр.
ОСОБА_3 виплачено матеріальне
забезпечення на випадок безробіття на
загальну суму 1509,17 грн (а.с.20).

22.11.2013 року ТзДВ "Трансмост" звернулось
до Новоселицького районного центру
зайнятості із листом №202, в якому
зазначає, що при створенні наказу на
звільнення ОСОБА_3 інспектор з кадрів
зробив технічну помилку - неправильно
зазначила причину звільнення,
помилково відкрив особову картку
людини з таким же прізвищем (а.с.13).

10.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача із листом №05-13/1175 в якому
зазначив, що відомості на підставі яких
гр. ОСОБА_3 призначено матеріальне
забезпечення є недостовірними з вини
роботодавця, центр зайнятості
проводить перерахунок страхових
виплат з дня їх призначення (а.с.15).
Вказаний лист відповідач отримав 13.03.2014
року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.16).

На лист позивача №05-13/1175 від 10.03.2014 року,
відповідач надав відповідь від 24.03.2014
року №10 в якій зазначив, що перевіркою
Чернівецького міського центру
зайнятості не виявлено надання ТзДВ
"Трансмост" недостовірних даних по
громадянину ОСОБА_3 Виходячи з
вищенаведеного вказав, що дані подані
по гр. ОСОБА_3 є достовірними, а наведені
у листі твердження, щодо подання ТзДВ
"Трансмост" недостовірних даних є
безпідставними та необґрунтованими
(а.с.17).

Відповідно до Листа Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
від 26.05.2014 року №9018/05 "Про надання
підтвердження подачі звітності", 17.04.2014
року ТзДВ "Трансмост" було подано зміни
до звіту Додатку 4 (таблиці 5 скасовуюча
та початкова) за травень 2013 року, а саме
на ОСОБА_3 В скасовуючій вказано в графі
"Підстави припинення трудових
відносин" ст. 38 КЗпП України (неповажна
причина), а в початковій в цій же графі
вказано п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Дана
таблиця перебуває у статусі "Актуальна"
та без помилок (а.с.52).

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.22 Закону України
"Про зайнятість населення" від
05.07.2012року № 5067-VI (Закон № 5067-VI)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади у сфері
соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Забезпечують надання соціальних
послуг та виплату матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" та цього Закону (п.21
ч.2 ст. 22 Закону № 5067-VI).

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття регулюються
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 року №1533-ІІІ
(далі - Закон № 1533-ІІІ).

Згідно ч.2 ст.35 Закону № 1533-ІІІ
роботодавець зобов'язаний: 1) під час
перевірки правильності використання
коштів Фонду та достовірності поданих
роботодавцем даних, зазначених у
пункті 2 цієї частини, надавати
посадовим особам територіальних
органів центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, необхідні
документи та пояснення з питань, що
виникають під час перевірки; 2) подавати
центральному органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, в установленому порядку
відповідно до законодавства відомості
про: прийняття на роботу працівників;
розмір заробітної плати та
використання робочого часу
працівників; виплату застрахованим
особам допомоги по частковому
безробіттю; використання коштів Фонду
за іншими визначеними цим Законом
напрямами.

Частиною 3 ст. 35 Закону № 1533-ІІІ, на яку
посилається позивач, як на підставу для
стягнення з відповідача незаконно
отриманої допомоги по безробіттю в
сумі 1509,17 грн, встановлено, що
достовірність зазначених у документах
даних перевіряється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції. У разі
подання недостовірних відомостей,
передбачених пунктом 2 частини другої
цієї статті, використання роботодавцем
коштів Фонду з порушенням
встановленого порядку роботодавець
добровільно чи на підставі рішення
суду повинен відшкодувати страховику
заподіяну шкоду.

Згідно абз. 4 п. 3 Порядку реєстрації,
перереєстрації безробітних та ведення
обліку осіб, які шукають роботу
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 року №198 реєстрація
проводиться за умови пред'явлення
паспорта громадянина України або
тимчасового посвідчення громадянина
України, облікової картки платника
податків, трудової книжки
(цивільно-правового договору чи
документа, який підтверджує період
зайнятості), а в разі потреби також
військового квитка, диплома або іншого
документа про освіту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України,
однією з підстав припинення трудового
договору є угода сторін.

Як встановлено з матеріалів справи,
ОСОБА_3 звернувся до свого роботодавця
ТзДВ "Трансмост" із заявою про
звільнення його за згодою двох сторін.
На підставі вказаної заяви
відповідачем винесено наказ від 25.06.2013
року №32 про звільнення ОСОБА_3 та
внесено відповідний запис до трудової
книжки про його звільнення на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, яку було
представлено центру зайнятості ОСОБА_3
для його реєстрації як безробітного та
призначення йому матеріальної
допомоги.

Таким чином, пред'явлення ОСОБА_3
трудової книжки з відміткою про
звільнення з останнього місця роботи
та причини такого звільнення є
достатнім доказом для підтвердження
відсутності офіційного
працевлаштування особи та реєстрації
особи як безробітного.

Щодо тверджень позивача про
невідповідність запису в трудовій
книжці з даними Пенсійного фонду
України та наказу ТзДВ "Трансмост" №32
від 25.06.2013 року суд зазначає, що 22.11.2013
року відповідач звернувся до
Новоселицького районного центру
зайнятості із листом №202, в якому
зазначав, що при створенні наказу про
звільнення гр. ОСОБА_3 було неправильно
зазначено причину звільнення (за
власним бажанням ст. 38 КЗпП України, а
не за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП
України, як було зазначено в заяві про
звільнення). При цьому, як встановлено
судовим розглядом, на зміну наказу № 32
від 25.06.2013 року в частині причин
звільнення гр. ОСОБА_3, 25.06.2013 року ТзДВ
"Трансмост" видано наказ №32/1
відповідно до якого гр. ОСОБА_3
звільнено за згодою сторін відповідно
до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.14), що не було
враховано та з'ясовано позивачем під
час перевірки.

Згідно листа Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівцях від 26.05.2014
року №9018/05 "Про надання підтвердження
подачі звітності" судом також
встановлено, що до Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
17.04.2014 року ТзДВ "Трансмост" було подано
зміни до звіту Додатку 4 (таблиці 5
скасовуюча та початкова) за травень 2013
року, а саме на ОСОБА_3 В скасовуючій
вказано в графі "Підстави припинення
трудових відносин" ст. 38 КЗпП України
(неповажна причина), а в початковій в
цій же графі вказано п.1 ст.36 КЗпП
України. При цьому, дана таблиця
перебуває у статусі "Актуальна" та без
помилок.

Крім того, суд зазначає, що актом №201
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про зайнятість населення" від
08.10.2013 року не зафіксовано подання
відповідачем недостовірних
відомостей, на підставі яких гр. ОСОБА_3
призначено матеріальне забезпечення.

При цьому позивач, як на підставу для
стягнення з відповідача незаконно
отриманої допомоги по безробіттю в
сумі 1509,17 грн, безпідставно посилається
на Порядок розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.03.2006 року №357,
який втратив чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.05.2013 року №335, тобто до винекнення
спірних правовідносин.

З врахуванням встановлених обставин та
вищенаведених норм законодавства, суд
вважає, що позовні вимоги є
безпідставними та необгрунтованими, а
тому відсутні підстави для стягнення з
відповідача, як роботодавця,
виплаченої гр. ОСОБА_3 допомоги по
безробіттю.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, проте відповідач не
надав доказів по сплаті
заборгованості.

Позивач, як суб'єкт владних повноважень
не довів ті обставини на які він
посилався при обґрунтуванні позовних
вимог, натомість відповідач надав
достатні докази на підтвердження
зворотного.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 71, 79, 86, 94, 112, 136, 158-162 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 10
червня 2014 року.

Суддя
Григораш В.О.