Справа № 2а-1160/10
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/45311/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Маслія В.І. Логвиненка А.О.
розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справуза
касаційною скаргоюМалого приватного
підприємства "Братерство"напостанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2011р.у
справі№ 2а-1160/1-10за позовомМалого
приватного підприємства
"Братерство"доКиївської міської ради
провизнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії

ВСТАНОВИЛА:

Мале приватне підприємство
"Братерство" звернулось з позовом до
Київської міської ради про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 29.12.2010 року позов
задоволено частково. Визнано
бездіяльність представницького органу
місцевого самоврядування м. Києва щодо
не вжиття ним заходів для вирішення
звернень МПП «Братерство» К-13875, К-13876,
К-13877 від 01.07.2008 року, К-14397 від
02.10.2008 року на пленарному засіданні
ради неправомірною. Визнано МПП
«Братерство» замовником комплексу
земельно-кадастрових робіт щодо
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок за
оригіналами клопотань К-13875, К-13876, К-13877
від 01.07.2008 року, К-14397 від 02.10.2008 року
разом з додатками в будь-якій
землевпорядній організації, що має
відповідну ліцензію. В решті позову -
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2011р.
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 29.12.2010 року скасовано.
Прийнято нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2011р.
Мале приватне підприємство
"Братерство" звернулось касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та залишити в силі
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 29.12.2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач звертався до
відповідача з клопотаннями К-13875, К-13876,
К-13877 від 01.07.2008 року та К-14397
від 02.10.2008 року про надання у
користування земельних ділянок в
порядку ст. 123 Земельного кодексу
України. Додатком до вищезазначених
клопотань були витяги з бази даних
Державного земельного кадастру № 32356,
№ 32328, № 32351 від 13.12.2007 року, № 15101 від
31.07.2008 року відповідно до яких відсутнє
зареєстроване право власності або
право користування земельними
ділянками зі складу яких позивач
просив надати земельні ділянки у
користування.

Однак, на думку позивача, на пленарному
засіданні відповідач не вирішив
відповідні клопотання, у зв'язку з чим
він звернувся до суду за захистом своїх
прав порушених, на його думку,
неправомірними діями відповідача.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення
позову, посилаючись при цьому на ті
обставини, що у представницького
органу місцевого самоврядування м.
Києва була відсутня компетенція на
вирішення звернень МПП «Братерство»
К-13875, К-13876, К-13877 від 01.07.2008 року, К-14397 від
02.10.2008 року в інший спосіб, ніж на
пленарному засіданні ради шляхом
голосування депутатів.

Натомість суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову виходив з того, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку, що клопотання (заяви) про
надання земельної ділянки у постійне
користування або передачу в оренду
повинно вирішуватися Київською
міською радою виключно на пленарних
засіданнях.

Однак колегія суддів вважає такі
висновки судів передчасними,
враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 116
ЗК громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої
статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК
встановлено, що Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118
ЗК розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня
одержання проекту надає відповідному
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лише невідповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно правових
актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається Комісією
до відповідного органу земельних
ресурсів для здійснення такої
експертизи.

Відповідно до частини дев'ятої статті
118 ЗК Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (а в разі необхідності
здійснення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому порядку
(частини десята, одинадцята статті 118
ЗК).

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для надання її у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК органи
приймають одне з відповідних рішень.

Також, відповідно до пункту тридцять
четвертого статті 26, пункту другого
статті 77 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" питання
регулювання земельних відносин
вирішується на пленарному засіданні
ради - сесії, а спори про поновлення
порушених прав юридичних і фізичних
осіб, що виникають в результаті рішень,
дій чи бездіяльності органів або
посадових осіб місцевого
самоврядування, вирішуються в судовому
порядку.

Таким чином, законодавством
передбачено, що способом волевиявлення
ради, яка здійснює право власності від
імені відповідної територіальної
громади, щодо регулювання земельних
відносин є прийняття відповідного
рішення сесією ради.

Крім того, розпорядження ж землями
територіальних громад, в тому числі і
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або користування, в силу
приписів ст. 12 ЗК України та ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» належить до виключної
компетенції сільських, селищних та
міських рад, які вправі прийняти
рішення про надання або відмову у
наданні земельної ділянки.

Тобто, суд першої інстанції,
задовольняючи частково позов та
визнаючи МПП «Братерство» замовником
комплексу земельно-кадастрових робіт
щодо розроблення проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок, - не
врахував право ради самостійно
визначити висновки по розгляду даного
питання, а також компетенцію суду
відповідно до чинного законодавства
лише дотримання органом місцевого
самоврядування норм земельного
законодавства, без визначення судом
певного змісту.

В даному випадку суд першої інстанції,
визнавши МПП «Братерство» замовником
комплексу земельно-кадастрових робіт
щодо розроблення проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
перебрав на себе повноваження, які
належать сесії ради, як органу
місцевого самоврядування.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАС України
не відповідають. Неповнота у
встановленні фактичних обставин
справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової оцінки позовних
вимог, проведеної судами попередніх
інстанцій. Відповідно до приписів ст.220
КАСУ допущені порушення не можуть бути
перевірені і усунуті судом касаційної
інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

При новому розгляді судам також
необхідно встановити, чи не вплине
рішення у даній справі на права,
свободи, інтереси або обов'язки
будь-яких інших осіб.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Малого приватного
підприємства "Братерство" задовольнити
частково.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 29.12.2010р. та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: