Справа № 826/5944/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 липня 2014 року № 826/5944/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції м.
Києва, державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - ПАТ «Банк Форум», ЗАТ
«Міжнародна інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс», Українська
студія телевізійних фільмів
«Укртелефільм» про скасування рішення,
зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 07.08.2013 №4796839, зобов'язання
зареєструвати право власності та
видати свідоцтво про право власності
на вказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним для проведення
державної реєстрації права власності
було подано всі документи відповідно
до Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703, а відтак оскаржуване рішення є
протиправним та підлягає скасування.

Відповідач - Реєстраційна служби
Головного управління юстиції у м. Києві
- заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи, проте явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідач - державний реєстратор
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Шаманська А.С. - явку
уповноваженого представників в судове
засідання не забезпечила, хоча була
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - ПАТ «Банк Форум», ЗАТ
«Міжнародна інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс», Українська
студія телевізійних фільмів
«Укртелефільм» - письмових пояснень по
суті позовних вимог суду не надали,
явку уповноважених представників в
судове засідання не забезпечили, хоча
були належним чином повідомлені про
час, дату та місце судового вирішення
справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмового провадження,
оскільки відповідачі та треті особи
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибули, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2013 державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Шаманська А.С. за результатом розгляду
заяви ОСОБА_1 від 15.07.2013 про державну
реєстрацію права приватної власності
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
прийняла рішення №4796839 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Як вбачаться зі змісту оскаржуваного
рішення, позивачу відмовлено у
державній реєстрації прав на підставі
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" і п. 16 та 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703 (далі - Порядок), оскільки заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень
встановлених щодо цього майна.

Умови та порядок здійснення
реєстрації прав на нерухоме майно
встановлені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. №IV та
Порядком КМ України від 22.06.2011 № 703 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (надалі по тексту
Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діє два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація права власності та
інших речових прав, облік безхазяйного
нерухомого майна проводяться одним з
таких органів, обраним заінтересованою
особою або уповноваженою нею особою
(далі - заявник).

У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону
№ 1952-IV, є 1) договори, укладені у порядку,
встановленому законом; 2) свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону; 3) свідоцтво про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державний акт на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішення судів, що набрали законної
сили; 6) інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

У відповідності до п. 27 Порядку,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Як вбачається з картки прийому заяви
№3955883, позивачем було подано до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві: заяву
встановленої форми, копію договору №171
від 12.06.2007 про участь у фонді
фінансування будівництва, копію
договору уступки майнових прав №171 від
26.06.2007, копія довідки №171 від 22.02.2012 про
набуття у власність об'єкту
інвестування, копію свідоцтва №171 від
12.06.2007 акт прийому передачі квартири
від 29.03.2013, технічний паспорт від 29.03.2013,
копію генерального договору №1гд від
12.09.12.09.2005, копію додаткової угоди від
31.12.2007, копію змін та доповнень від
25.09.2009, копію паспорта, копію
ідентифікаційного коду.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. Тобто
основний акт цивільного законодавства
України фактично визначив три моменти
виникнення права власності на об'єкт
новоствореного нерухомого майна: один,
так би мовити, безумовний - момент
завершення будівництва, та два випадки,
які діють у разі якщо вони прямо
передбачені законодавством - момент
прийняття майна до експлуатації та
момент його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Фінансова компанія
«МІТЕХ» укладено договір про участь у
фонді фінансування будівництва №171 від
12.06.2007, відповідно до якого за позивачем
(довіритель) закріплений об'єкт:
квартира АДРЕСА_1.

Також, між «Фінансова компанія «МІТЕХ»
та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна
компанія «Інтерінвестсервіс» укладено
генеральний договір №1гд від 12.09.2005.

В подальшому між ТОВ «Фінансова
компанія «МІТЕХ», ОСОБА_1, ЗАТ
«Міжнародна інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» укладено договір
уступки майнових прав №171 від 26.06.2007.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна
компанія «Інтерінвестсервіс» та ПАТ
«Банк Форум» укладено договори іпотеки
від 07.09.2006 №4941, №4939, якими забезпечено
виконання зобов'язань за Генеральним
кредитним договором від 28.07.2006.
Предметом іпотеки є майнові права на
нерухомість, об'єкт незавершеного
будівництва, а саме:
адміністративно-житлового комплексу з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
та підземним паркінгом за адресою:
АДРЕСА_1.

З інформації з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна вбачається, що станом
на час прийняття оскарженого рішення,
зареєстрована заборона відчуження
нерухомості, яка є об'єктом
будівництва:
адміністративно-житлового комплексу з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
та підземним паркінгом за адресою:
АДРЕСА_1 (в тому числі квартири АДРЕСА_1)
на підставі вказаних вище іпотечних
договорів та договору про спільну
діяльність без створення юридичної
особи між ЗАТ «міжнародна
інвестиційна компанія
«Інтерінвестсервіс» та Українською
студією телевізійних фільмів
«Укртелефільм».

Статтею 19 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
державна реєстрація права власності
на житло здійснюється забудовником
своїми силами та за свій рахунок.
Органи, що здійснюють державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно, проводять державну реєстрацію
права власності довірителя на об'єкт
інвестування на підставі довідки про
право довірителя на набуття у
власність об'єкта інвестування.

Аналогічні вимоги щодо реєстрації
права власності довірителя ( позивача)
саме забудовником передбачена
зазначеними вище договорами.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем було надано всі
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», з
урахуванням норм Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
документи.

У відповідності до п. 16 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 23 Порядку, Державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно в п.5 ст. 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" у
державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державна реєстрація обтяжень прав на
нерухоме майно, право власності на яке
не зареєстроване у Державному реєстрі
прав, іпотеки майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, проводиться у спеціальному
розділі Державного реєстру прав. При
державній реєстрації права власності
на таке майно записи про обтяження
переносяться до відповідної частини
відкритого розділу Державного реєстру
прав.

Враховуючи, що Державному реєстрі прав
на час прийняття оскарженого рішення
зареєстровано обтяження - іпотеку та
заборону майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
враховуючи, що позивачем подано
документи для реєстрації права
власності на новозбудований об'єкт,
відмова відповідача у реєстрації права
власності з мотивів, що заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень
встановлених щодо цього майна на думку
суду є безпідставною, що є підставою
для скасування оскарженого рішення та,
як наслідок, задоволення позовних
вимог у вказаній частині.

Щодо вимоги про зобов'язання
відповідача зареєструвати за
позивачем право власності на нерухоме
майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав га їх
посадових осіб, затвердженим Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
року №607/5, державні реєстратори
Укрдержреєстру проводять державну
реєстрацію права власності та/або
речових прав на нерухоме у випадках,
передбачених у пункті 1 наказу.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом
(частина четверта статті 9 Закону).

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Суд не може замінити установлену
законом процедуру розгляду документів
та прийняття рішення про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
перебираючи на себе функції державного
реєстратора.

За таких обставин, Суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог в
частині зобов'язання зареєструвати
право власності на нерухоме майно, а
відтак, відсутність підстав для їх
задоволення.

Проте, для гарантування захисту прав і
свобод позивача, суд вбачає наявними
підстави для виходу за межі позовних
вимог на зобов'язання Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві вирішити заяву ОСОБА_1 про
державну реєстрацію права приватної
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Щодо вимоги про зобов'язання видати
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається: фізичним
та юридичним особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна.

Отже, свідоцтво про право власності на
нерухоме майно видається при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно.

Оскільки на час вирішення справи за
позивачем не зареєстровано право
власності на вказану квартиру, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог у вказаній частині

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в
частині.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення від 07.08.2013 №4796839 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

3. Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
вирішити заяву ОСОБА_1 про державну
реєстрацію права приватної власності
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

4. Відмовити в задоволенні решти
позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова,
якщо інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда