Справа № 2а-12435/08/1970
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/237/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Лосєва А.М.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2011

у справі № 2а-12435/08/1970

за позовом Приватного підприємства
«Тернопіль-Транзит»

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання незаконними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26.01.2008 у
задоволенні позову про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення від 28.11.2008 №
/0/76836 та від 12.12.2008 № /0/89600
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано. Адміністративний позов
задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 28.11.2008 №
/0/76836 та від 12.12.2008 № /0/89600.

Тернопільська ОДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції. Посилається на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального права: п. 4.1, п. 4.3 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
зменшення за податковим
повідомленням-рішенням від 28.11.2008 №
/0/76836 бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за серпень
2008 року в сумі 232633 грн. та за податковим
повідомленням-рішенням від 12.12.2008 №
/0 бюджетного відшкодування за
жовтень 2008 року в сумі 276022,00 грн.
слугували висновки перевірки про
порушення вимог п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Податковий орган вважає, що позивач
неправильно визначав базу
оподаткування податком на додану
вартість за операціями з реалізації в
Україні товару імпортного походження
виходячи з договірної вартості товару,
яка є нижчою від його митної вартості.
Податковий орган вважає, що звичайною
ціною товару є його митна вартість.

Суд касаційної інстанції знаходить
обґрунтованою позицію суду
апеляційної інстанції про те, що
позивач правильно визначав базу
оподаткування операції з реалізації
товару на внутрішньому ринку України,
виходячи з його договірної вартості, що
визначена за договірними цінами, але не
нижче за звичайні ціни.

Відповідно до п. 1.18. ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР звичайні ціни
розуміються та застосовуються за
правилами, визначеними пунктом 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 1.20.1 п. 1.20 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР: якщо
цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пункт 1.20.8 вказаного Закону обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладає на податковий орган у порядку,
встановленому законом.

Порядок визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) регламентований
п. 1.20.2 Закону України, в межах якого
податковий орган зобов'язаний діяти
при визначенні рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено, що для
визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що при визначенні рівня
звичайних цін податковий орган не діяв
у межах наведеної норми законодавства.

Позиція ж податкової інспекції про те,
що митна вартість товару є його
звичайною ціною є такою, що не
ґрунтується на положеннях
законодавства, жодною нормою якого не
передбачено, що митна вартість товару,
яка визначається для товарів, що
ввозяться на митну територію України, є
звичайною ціною для такого товару, який
реалізується на території України.

За таких обставин, не може вважатися
доведеним податковим органом той факт,
що ціна товарів, реалізованих
позивачем на митній території України,
є нижчою за звичайні ціни. Виходячи із
положень п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» необхідно вважати, що
така ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
постанова суду апеляційної інстанції -
без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
А.М. Лосєв

Ю.І. Цвіркун