Справа № 872/17399/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 рокусправа № 808/6700/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Кузнецова Іллі
Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
р.

у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 24.05.2013 № та
№. Позов обґрунтований тим, що
податковий орган помилково вважає, що
позивач занизила податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та завищила податковий
кредит. Податкові накладні, сума у яких
не перевищувала 10000грн. не підлягали
реєстрації, тому не було обов'язку їх
реєстрації.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
р. даний позов задоволений. Скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Свою позицію суд
першої інстанції обґрунтував тим, що
позивачем надані суду первинні
документи на підтвердження валових
витрат у задекларованому розмірі, які
також надавалися до перевірки.
Податкова накладна, в якій сума податку
на додану вартість не перевищує 10
000грн., не підлягає включенню до Єдиного
реєстру податкових накладних.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції.
Зазначає, що перевіркою встановлено
заниження задекларованих позивачем
показників у рядку 1 (колонка Б)
податкової декларації з податку на
додану вартість «Операції на митній
території України, що оподатковуються
за ставкою 20%, крім імпорту товарів»
всього у сумі 15941грн. При перевірці
правильності визначення податкового
кредиту встановлено завищення суми по
податковому кредиту на 30000грн.
внаслідок того, що згідно реєстру
податкових накладних, який подається
платником податків до ДПІ з податковою
декларацією з податку на додану
вартість 08.06.12 № реєстрації 4436, до
податкового кредиту були віднесені
податкові накладні, які не
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних. При здійсненні
операцій з постачання товарів/послуг
платник податку-продавець
товарів/послуг зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Відсутність
факту реєстрації платником податку
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних не дає права покупцю на
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.

В запереченнях на апеляційну скаргу
зазначено, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому рішення суду першої інстанції
слід залишити без змін. Також
зазначено, що відповідач не довів своє
твердження про завищення позивачем
задекларованих показників з ПДВ на
суму 15941грн. у період з червня по
серпень 2012 року (всі надані документи
свідчать про те, що позивач ніколи не
отримував передплату по господарським
операція зі своїми покупцями).
Посилається на те, що в трьох
податкових накладних сума ПДВ не
перевищує 10000грн., отже нема обов'язку
зареєструвати їх в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Також в суді
першої інстанції доведено
неправомірність встановленого
відповідачем висновку про заниження
позивачем податку з доходів фізичних
осіб за 2012 рік в сумі 9579,99грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заперечення
проти апеляційної скарги підтримали,
суду надали пояснення аналогічні
викладеним в запереченнях (викладено
вище). Просить суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача (податкового
органу) в судове засідання не з'явився,
про час і місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 14.09.2010 року по 31.12.2012 року. За
результатами перевірки складено акт.
Перевіркою встановлені порушення п. 187.1
ст. 187, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, абз. 9 п. 201.10 ст.
201 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 54941грн.; також
встановлено порушення п. 177.1, п. 177.2, п.
177.4 ст. 177 ПКУ, в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб на 2012 рік на суму 9579,99грн. На
підставі акта перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення від
24.05.2013 року: №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
57426,25грн. (за основним платежем 45914грн.
та штрафні санкції 11485,25грн.); та №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 11974,99грн. (за
основним платежем 9579,99грн. та штрафні
санкції 2395грн.).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

На думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції, проаналізувавши норми
Податкового кодексу України, а саме ст.
201 (п.201.10), пункт 11 Підрозділу 2 Розділу
ХХ Перехідних положень, та сторінку 14
акта перевірки, в якій відображено
завищення суми ПДВ по податковому
кредиту на 30000грн., внаслідок
віднесення до податкового кредиту
податкових накладних, які не
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних, прийшов до
правильного висновку, що
законодавством передбачена
обов'язковість реєстрації з 01.01.2011 року
в Єдиному реєстрі податкових
накладних, ті податкові накладні, в
яких сума ПДВ становить понад 10 000грн.
Натомість, суми ПДВ, у податкових
накладних, за якими позивачем були
включені до складу податкового
кредиту, не є більшими ніж 10000грн., а
дорівнює цій сумі. Отже, такі податкові
накладні не підлягають обов'язковій
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Досліджуючи сторінки 11-13 акту
перевірки та у зв'язку з цим п. 187.1 ст. 187
ПКУ, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції, що висновки
податкового органу щодо передплати та
не включення такої передплати до
складу податкових зобов'язань, є лише
припущенням, не підтвердженим
допустимими та належними доказами,
первинними документами. Отже,
податкове повідомлення-рішення від
24.05.2013 №, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання з ПДВ, підлягає
скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
також вважає правильними висновки суду
першої інстанції щодо аналізу сторінки
8 акта перевірки та у зв'язку з цим п. 177.1,
п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, пункт 6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової служби України №
984 від 22.12.2010 року, а саме: факти
виявлених порушень викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів; натомість в акті перевірки лише
зазначено, що на підставі первинних
документів було встановлено завищення
витрат, однак не зазначено у зв'язку з
чим - не надання первинних документів
на підтвердження таких валових витрат,
або неприйняття з якихось причин
наданих первинних документів. При
цьому, первинні документи на
підтвердження валових витрат були
надані суду першої інстанції, та
надавалися під час перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що
отримані та видані позивачем податкові
накладні не мають недоліків, які згідно
зі ст. 201 ПКУ, спричиняють втрату ними
статусу податкових накладних.

Надані позивачем первинні документи
відповідають вимогам ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», мають всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб) отже ці
первинні документи є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна