Справа № К/9991/72730/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/72730/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського
районного управління Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в м. Києві, третя особа:
Комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" про визнання
протиправною відмови в реєстрації за
місцем проживання, за касаційною
скаргою Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
"Спецжитлофонд" на постанову
Святошинського районного суду
м. Києва від 30 листопада 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправною бездіяльність і
зобов'язати Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського
районного управління Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в м. Києві (ділі
ВГІРФО) зареєструвати його за місцем
свого проживання у гуртожитку в
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
зазначав, що після подання усіх
необхідних документів відповідач
відмовив в проведенні такої реєстрації
на підставі розпорядження
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації від 3 грудня 2007
року № 2073, оскільки вказаний жилий
будинок визнано непридатним для
проживання. Таку відмову позивач
вважає протиправною, такою що порушує
його законні права та інтереси,
передбачені Конституцією України,
Житловим кодексом РСР та Законом
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV
(далі - Закон № 1382-IV).

Постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 30 листопада
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправною відмову
та зобов'язано ВГІРФО зареєструвати
ОСОБА_4 за вказаною адресою. В
решті позову відмовлено.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі ВГІРФО,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
судові рішення скасувати та відмовити
в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів, в межах статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшла висновку
про відхилення скарг з таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 був знятий з реєстрації в м.
Вінниці. З метою зареєструватись за
місцем проживання дружини ОСОБА_5 у
кімнаті гуртожитку в АДРЕСА_2, він
звернувся в межах десятиденного
терміну до ВГІРФО із відповідною
заявою та документами. Відповідач
відмовив у проведенні такої реєстрації
посилаючись на те, що розпорядженням
Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації від 3
грудня 2007 року № 2073 даний будинок
визнано непридатним для проживання.

Задовольни позовні вимоги, суди на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що відмова в реєстрації позивача за
місцем його проживання порушує вимоги
Конституції України, Житлового кодексу
РСР та Закону № 1382-IV, оскільки чинне
законодавством не передбачена
заборона реєстрації громадян у
непридатному для проживання будинку.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначений будинок перебуває в
розпорядженні повного господарського
відання на балансі Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд". Розпорядженням
Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації від 3
грудня 2007 року № 2073 цей будинок визнано
непридатним для проживання. Іншим
розпорядженням Київської державної
адміністрації від 19 лютого 2008 року № 199
надано дозвіл на його реконструкцію.

Разом з тим, на час судового розгляду
даної справи, вказане розпорядження
від 19 лютого 2008 року втратило чинність
на підставі розпорядження Київської
державної адміністрації від 8 квітня 2010
року № 223 про проведення ремонту з
переплануванням квартир зазначеного
будинку. Так, згідно пункту 1 цього
розпорядження, будівля на АДРЕСА_1
визнана жилим будинком з поквартирним
заселенням.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав
людини і основоположних свобод та
іншими міжнародно-правовими
документами про права людини
закріплено право на житло.

Конституцією України також серед
основних прав і свобод людини й
громадянина проголошено право на житло
(стаття 47).

За змістом статті 2 (Свобода
пересування) Протоколу № 4 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен, хто
законно перебуває на території
будь-якої держави, має право вільно
пересуватися і вільно вибирати місце
проживання в межах цієї території.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1382-IV
вільний вибір місця проживання чи
перебування - право громадянина
України, а також іноземця та особи без
громадянства, які на законних
підставах перебувають на території
України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, де вони хочуть проживати чи
перебувати.

За приписами Закону № 1382-IV громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Вказаним Законом визначено вичерпний
перелік необхідних документів для
реєстрації місця проживання та
заборонено вимагати для реєстрації
подання особою інших документів.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу
УРСР жилі будинки, а також жилі
приміщення в інших будівлях, що
знаходяться на території Української
РСР, утворюють житловий фонд. Житловий
фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать державі
(державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать колгоспам та
іншим кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд);

- жилі будинки, що належать
житлово-будівельним кооперативам (фонд
житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків),
квартири, що належать громадянам на
праві приватної власності (приватний
житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.

Згідно статті 6 Житлового кодексу
УРСР жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Оскільки будинок на АДРЕСА_1
визнано жилим, непридатність до
проживання у ньому не позбавляє права
осіб бути там зареєстрованими в
розумінні наведених вище положень
Закону.

Суди дійшли правильного висновку,
що чинне законодавство не пов'язує
придатність для проживання жилого
будинку з реєстрацією місця проживання
у ньому. Посилання відповідача на
положення статті 29 Цивільного кодексу
України, до спору сторін не
відноситься, оскільки визначає поняття
житлового будинку. Проведення
відповідної реєстрації врегульовано
нормами спеціального законодавства,
якими є Житловий кодекс УРСР, Закон №
1382-IV та інші нормативно-правові акти.

Крім того, судами правильно
застосовано до спірних правовідносин
положення статей 61, 64 та 65 Житлового
кодексу УРСР, оскільки позивач, як член
сім'ї наймача вказаного житлового
приміщення має усі права та несе
обов'язки щодо вселення, утримання
тощо.

Судами також правильно узято до
уваги й та обставина, що позивачем
сплачуються усі комунальні послуги за
проживання в даному житловому
приміщенні. Тобто такі послуги
надаються, а отже непридатність для
проживання несе формальний характер,
що має на меті реконструкцію цього
гуртожитку для приведення його у
належний санітарно-технічний стан.
Такий висновок узгоджується з
матеріалами справи та підтверджується
вже зазначеним розпорядженням КМДА від
8 квітня 2010 року.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
правильного висновку, що підстав для
відмови у реєстрації позивача за
вказаним місцем проживання у
відповідача не було, а отже правомірно
задовольнили частково позов.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам процесуального права,
доводи касаційних скарг їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" відхилити, а постанову
Святошинського районного суду м. Києва
від 30 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало