Справа № 2а-4455/10/0270
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/13754/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Лосєва А.М.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Вінниці

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011

у справі № 2а-4455/10/0270

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Вінниці

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у місті
Вінниці від 27.10.2010 № /0, № /0, №
та № .

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011
скасовано судове рішення суду першої
інстанції, позов задоволено повністю.

Державна податкова інспекція у місті
Вінниці подала касаційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 та
залишити в силі постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
08.12.2010. Посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права:
ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п. 5.1 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР, абз. 2 п. 11.42 ст. 11, п.п. «в» п. 9.6 ст.
9, п. 2.2 ст. 2, п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Державною податковою інспекцією у
м.Вінниці проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, який
перебував на спрощеній системі
оподаткування з 01.09.2009 до 31.12.2009, за
період: з 11.08.2009 по 30.06.2010, за
результатами якої складено акт від
19.10.2010 № 2347/17/НОМЕР_3.

Зафіксовані у вказаному акті від 19.10.2010
№ 2347/17/НОМЕР_3 порушення:

- ст.ст. 1, 2, 4, 5 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 28.06.1999 № 746/99, ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.1992 № 13-92 слугували підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 27.10.2010 №
/0 про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності і
незалежної професійної діяльності в
сумі 10189, 06 грн.;

- п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1
п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
слугували підставою для прийняття
податкового повідомлення-рішення від
27.10.2010 № /0 про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 15768
грн., в тому числі: 10512 грн. основного
платежу та 5256 грн. штрафних (фінансових)
санкцій;

- п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, що
полягалои у проведенні розрахункових
операцій без застосування РРО і книги
обліку розрахункових операцій та
слугували підставою для прийняття
рішення від 27.10.2010 № та №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 262793, 5 грн.;

- ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» від 23.03.1996
№ 98/96-ВР, що полягали у здійсненні
торгівельної діяльності без придбання
торгового патенту та слугували
підставою для прийняття рішення від
27.10.2010 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій ув сумі в
сумі 41,28 грн.

Податковий орган обумовлює заниження
позивачем податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та
податку на додану вартість, а також
виникнення у позивача обов'язку
застосовувати реєстратор
розрахункових операцій та мати
торговий патент на здійснення
торгівельної діяльності, перевищенням
граничного обсягу виручки,
встановленого у ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.1998 № 727/98, що дозволяв перебувати на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, за друге півріччя
2009 року в сумі 38010, 68 грн. (всього
отримано від ВАТ «Літинський молочний
завод» 538010, 68 грн.).

Як вбачається зі встановлених судами
обставин, сума грошових коштів, яка
віднесена податковим органом до складу
виручки від реалізації товарів за
друге півріччя 2009 року та до складу
валового доходу за перше півріччя 2010
року, одержана позивачем у межах
здійснення діяльності із закупівлі
молока у сільськогосподарських
підприємств, фермерських господарств
та населення згідно з договором
доручення від 31.08.2009 № 26 та додатковою
угодою до нього від 30.10.2009, укладеними
між позивачем та ВАТ «Літинський
молочний завод». За цим договором
позивач (повірений) взяв на себе
зобов'язання організувати збирання
молока від імені та за рахунок ВАТ
«Літинський молочний завод»
(довіритель).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
сума коштів, яка надійшла від
довірителя на розрахунковий рахунок
позивача (повіреного) за збір молока у
повному обсязі має зараховуватися до
складу виручки.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції вказав на те, що
отримані у другому півріччі 2009 року
позивачем грошові кошти не є виручкою
від реалізації продукції в розумінні
положень Указу Президента «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального права, на які
посилається податкова інспекція в
касаційній скарзі.

Зі статті 3 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 р. № 727/98
випливає, що об'єктом оподаткування
єдиним податком є сума виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»від
03.07.1998 № 727/98 виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, обсяг виручки підприємця, що є
платником єдиного податку і здійснює
свою діяльність як комерційний
представник за договором доручення,
складається лише із сум винагороди, яка
у другому півріччі 2009 року не
перевищила визначеного Указом № 727
граничного розміру. Операції з
передачі позивачем коштів продавцям
молока (населенню) та отримання від них
товару (молока) не є операціями з
реалізацією позивачем товару,
внаслідок яких отримується виручка, а
такі кошти не є доходами, одержаними за
звітний податковий період фізичною
особою - суб'єктом підприємницької
діяльності від продажу ним товарів
(надання послуг, виконання робіт) у
межах його підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність правових підстав для
віднесення таких коштів до виручки
позивача в розумінні ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Своєю чергою, при дотриманні платником
єдиного податку граничного розміру
виручки у останнього не виникає
обов'язку переходу у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування, при якій такий
суб'єкт позбавляється права
застосовувати положення п. 6 ст. 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»від 06.07.1995 №
265/95-ВР та ст. 6 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 при
здійсненні розрахункових операцій у
сфері торгівлі.

Підстав для задоволення касаційної
скарги та скасування постанови суду
апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Вінниці залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді А.М.
Лосєв

Ю.І. Цвіркун