Справа № 2а-4820/10/1770
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/16820/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Пасічник С.С.,

Черпака Ю.К.

секретар Мороз Ю.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
листопада 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня 2014
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Зарічненському
районі Рівненської області про
зобов'язання прийняти до відшкодування
суми невідшкодованих витрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року управління Пенсійного
фонду України в Дубровицькому районі
Рівненської області звернулося до суду
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Зарічненському
районі Рівненської області про
зобов'язання прийняти до відшкодування
суми невідшкодованих витрат.
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області у своєму позові просило
визнати неправомірними дії
відповідача щодо неприйняття до
відшкодування шляхом не включення до
актів щомісячної звірки витрат
управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області на виплату щомісячної
державної адресної допомоги
пенсіонерам, які постраждали від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, пенсії
ОСОБА_2, допомог на поховання та витрат
на доставку вказаних виплат за період з
квітня 2010 року по липень 2010 року;
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо прийняття до відшкодування шляхом
включення до актів щомісячної звірки
витрат Управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі
Рівненської області на виплату
щомісячної державної адресної
допомоги пенсіонерам, які постраждали
від нещасних випадків на виробництві
та професійного захворювання за період
з квітня 2010 року по липень 2010 року на
суму 94233,99 грн., пенсії ОСОБА_2 за період
з квітня 2010 року по липень 2010 року на
суму 394,36 грн., допомог на поховання та
витрат на їх доставку за період з
квітня 2010 року по липень 2010 року на суму
2132,78 грн.; стягнути з відповідача на
користь позивача невідшкодовані
витрати на загальну суму 96761,13 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 березня
2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанції
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувані судові рішення та
постановити нове, яким повністю
задовольнити позов оскільки вважає, що
судами неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, у
межах, визначених ст. 220 КАС України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат на
поховання суди виходили з наступного.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34
зазначеного вище Закону у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року, частини другої статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
слідує, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика та
відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм зазначеного Закону, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що у даному випадку допомога на
поховання не підлягає відшкодуванню,
оскільки відсутній причинний зв'язок
між смертю та отриманим каліцтвом
потерпілого.

Щодо відшкодування витрат на виплату
державної адресної допомоги колегія
суддів погоджується, що остання не
підлягає відшкодуванню, оскільки
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265 «Про деякі питання пенсійного
забезпечення громадян», якою
передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги, дає
підстави вважати, що така допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 цієї постанови встановлено,
що виплата щомісячної державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд першої інстанції відмовляючи
повністю у задоволенні позову, а суд
апеляційної інстанції погоджуючись з
даним рішенням, не звернули увагу на те,
що у позовній заяві позивач просив
відшкодувати витрати на доставку
пенсії ОСОБА_2 за період з квітня 2010
року по липень 2010 року на суму 394,36 грн.
та не розглянув дану позовну вимогу.

Отже, приймаючи до уваги те, що судами
попередніх інстанцій порушено норми
процесуального та матеріального права,
які істотно вплинули на повноту
з'ясування фактичних обставин справи,
рішення підлягають скасуванню в
частині позовних вимог щодо
відшкодування витрат на доставку
пенсії ОСОБА_2 за період з квітня 2010
року по липень 2010 року на суму 394,36 грн, з
поверненням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції у цій частині,
оскільки суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визначати доведеними
обставини, які не були встановлені
судами попередніх інстанцій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 4 березня 2014 року - скасувати в
частині позовних вимог щодо
відшкодування витрат на доставку
пенсії ОСОБА_2, а справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.С. Пасічник

Ю.К. Черпак