Справа № 2а-220/11/2070
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.Справа № 2а-220/11/2070Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представників сторін: позивача
-Ковальова А.В., відповідача -Онищенко
А.В., прокурора -Зеленського М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої Державної
податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014р.
по справі № 2а-220/11/2070

за позовом Державного
підприємства завод "Електроважмаш"

до Спеціалізованої Державної
податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
третя особиа Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Український стандарт" за участю
Прокуратури м.Харкова

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство завод
"Електроважмаш" (далі по тексту -
позивач, ДПЗ "Електроважмаш")
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові № /0 від 30.12.2010 р. про
зменшення ДПЗ "Електроважмаш" суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 889403,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011р.,
позов задоволено.

Ухвалою Вищого Адміністративного суду
України від 05.02.2014 року постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 та
ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011р.
скасовані, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі від 05.02.2014 року Вищим
адміністративним судом зазначено, що
для вирішення даного спору потрібна
більш ретельна перевірка обставин
щодо реального виконання спірних
поставок продукції на адресу позивача.
Вказано, що слід достеменно з'ясувати
характер та зміст операцій, які
вплинули на зменшення бази та об'єкта
оподаткування ПДВ Підприємства у
перевіреному періоді, дослідити усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції (як-от при
поставці товарів - документи на
підтвердження їх транспортування,
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, прийняття за кількістю та
якістю, встановлення посадових осіб
постачальників та покупця, зберігання
тощо). Також зазначено, що слід
перевірити доводи податкового органу
щодо відсутності у
організацій-контрагентів основних
засобів та трудового персоналу,
необхідних для вчинення дій, що
становлять зміст відповідних операцій
з поставки, та з урахуванням цього
з'ясувати за рахунок яких ресурсів
(власних або залучених) виконувалися
поставки товарів в адресу позивача,
перевірити наявність у цих
контрагентів витрат, супутніх
звичайній господарській діяльності
(як-от на оренду, на оплату послуг
зв'язку, заробітної плати тощо). Так,
судами попередніх інстанцій неповно
з`ясовані всі важливі обставини по
справі.

Частиною 5 ст. 227 КАС України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному
провадженні справа розглядається з
урахуванням наведених висновків суду
касаційної інстанції.

Протокольною ухвалою Харківського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 р. замінено в порядку
правонаступництва первинного
відповідача - Спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові на належного відповідача -
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників у місті Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014р. по
справі № 2а-220/11/2070 адміністративний
позов Державного підприємства завод
"Електроважмаш" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Харкові (далі по тексту -
відповідач, СДПІ з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального ГУ Міндоходів), третя
особа яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні позивача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Український
стандарт" (далі по тексту - ТОВ
"Український стандарт"), за участю
Прокуратури міста Харкова про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Харкові № /0 від 30.12.2010 р.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просив суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
15.04.2014р. по справі №2а-220/11/2070; прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
ДПЗ "Електроважмаш" відмовити у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі, а також його
представник у судовому засіданні,
посилаючись на п.1,4 ч.1 ст.202 КАС України,
зазначив про неповне дослідження судом
першої інстанції обставин справи.
Вказав на не дослідження питання
наявності в контрагентів позивача
відповідних транспортних засобів та
водіїв, виконання
вантажно-розвантажувальних робіт,
встановлення відповідальних посадових
осіб постачальників та покупця. Також
зазначив, що Вищий адміністративний
суд України, повертаючи справу на новий
розгляд, звертав увагу на необхідність
з'ясувати за рахунок яких ресурсів
(власних або залучених) виконувалися
поставки товарів на адресу позивача,
перевірити наявність у цих
контрагентів витрат, супутніх
звичайній господарській діяльності (на
оренду, на оплату послуг зв'язку,
заробітної плати тощо). Таким чином,
вважає, що судом першої інстанції не
було повно і всебічно досліджено
обставини по справі, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Позивач у надісланих додаткових
поясненнях та в судовому засіданні
просив у задоволенні апеляційної
скарги відмовити. Вказав на те, що
порядок та умови перевезення,
поставленої на ДП завод
"Електроважмаш", сталі врегульовано
договором, укладеним між ТОВ
"Український стандарт" та ТОВ "Компанія
МЛК". Зазначив, що підприємством було
надано усі необхідні для перевірки
документи, зазначені податковим
органом. Стверджує про існування
підйомних кранів, які знаходяться на
території ДП завод "Електроважмаш" для
потреб виробництва. Вказав на
підтвердження видатковими накладними
та прибутковими ордерами
оприбуткування отриманого товару від
ТОВ ВКФ "Норд" та ТОВ "Український
стандарт", що здійснювалось на складі №
481 в той самий день, коли він надійшов на
підприємство.

Представник Прокуратури м.Харкова у
надісланих письмових поясненнях, а
також представник у судовому
засіданні, просив апеляційну скаргу
задовольнити, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
15.04.2014р. по справі № 2а-220/11/2070
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні адміністративного
позову ДП завод "Електроважмаш"
відмовити. Вказав на відсутність у
контрагентів позивача відповідних
транспортних засобів та водіїв,
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, встановлення відповідальних
посадових осіб постачальників та
покупця. Звертає увагу на необхідність
з'ясувати за рахунок яких ресурсів
(власних або залучених) виконувалися
поставки товарів на адресу позивача,
наявність у цих контрагентів витрат,
супутніх звичайній господарській
діяльності. Зазначив, що СДПІ зроблено
висновок, що договори поставки мали
виконуватись саме за рахунок власних
ресурсів контрагентів позивача.
Стверджує, що судом першої інстанції не
досліджено доводи податкового органу
щодо відсутності у організацій -
контрагентів основних засобів та
трудового персоналу, необхідних для
вчинення дій, що становлять зміст
відповідних операцій з поставки, та з
урахуванням цього з'ясувати за рахунок
яких ресурсів виконувалися поставки
товарів в адресу позивача.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи,
що третя особа по справі належним чином
повідомлена про дату, час та місце
судового розгляду, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
адміністративну справу без участі
представника третьої особи.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, відповідача,
прокурора, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
фахівцями Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Харкові проведена документальна
невиїзна (камеральна) перевірка
Державного підприємства заводу
"Електроважмаш" з питань достовірності
заявленої суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за жовтень 2010 р. на рахунок
платника у банку, за результатами якої
складено акт перевірки № 4573/40-028/30213121
від 17.12.2010 року.

Згідно акту встановлено порушення
Державним підприємством заводом
"Електроважмаш" п.п. 7.2.3 п. 7.2, 7.4.1 п. 7.4, п.
7.7.1 п. 7.7ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", що виявилось у
завищенні від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту з ПДВ за
червень та серпень 2010 р., що призвело до
завищення бюджетного відшкодування
ПДВ за жовтень 2010 р. на суму 889403 грн. та
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду за жовтень 2010 р. на суму 1094397
грн.

На підставі висновків акту перевірки
30.12.2010 року Спеціалізованою державною
податковою інспекцією по роботі з
великими платниками податків у місті
Харкові прийняте податкове
повідомлення рішення № /0, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних періодів) з податку на додану
вартість у розмірі 889403 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням від
30.12.2010р., ДПЗ "Електроважмаш" звернулось
до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при винесенні вказаного
податкового повідомлення - рішення
діяв не в межах наданих повноважень та
не у спосіб, передбачений Конституцією
та Законами України.

Так, судом першої інстанції зазначено,
що ДП заводом "Електроважмаш"
податковий кредит сформований на
підставі сплачених сум ПДВ від
господарських операцій, які
підтверджені документально та є
належним чином виконані, та в
подальшому правомірно відповідні суми
заявлені до бюджетного відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що спірне податкове
повідомлення-рішення від 30.12.2010 року
податковим органом прийнято на
підставі висновків відповідача щодо
неправомірності включення ДП заводом
"Електроважмаш" сум податку на додану
вартість, сплачену у виконання
господарських зобов'язань з ТОВ ВКФ
"Норд" та ТОВ "Український стандарт", які
ґрунтуються на інформації щодо
недекларування контрагентами
позивача податкових зобов'язань, на
підставі яких позивачем сформований
податковий кредит, та відсутності у
перевіряємий період у ТОВ "Український
стандарт" реальної можливості
здійснення господарської діяльності.
Так, вказує на безтоварний характер
господарських операцій позивача із
зазначеними контрагентами.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача хибними, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1.6, 1.7 ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість" 03.04.1997
р. № 168/97-ВР (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом, а податкове зобов'язання -
це загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку у
звітному (податковому) періоді, що
визначена згідно з цим законом.

Підпунктом 7.2.4. пункту 7.2 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" визначено , що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку, у порядку,
передбаченому ст. 9 Закону України "Про
податок на додану вартість".

Статтею 9 Закону України "Про податок на
додану вартість" передбачено
реєстрацію осіб як платників податку
на додану вартість податковим
органами.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", у якому визначено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: порядковий
номер податкової накладної; дату
виписування податкової накладної;
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ціну поставки
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" передбачено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У відповідності до п. 3.4. Порядку
заповнення і подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997 року № 166 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 09.07.1997 року за № 250/2054,
платник податку самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає в декларації. Дані, наведені в
декларації, мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника, достовірність даних
підтверджується: підписом платника,
якщо платник - фізична особа, в інших
випадках (особа, яка визначена як
платник податку на додану вартість,
крім фізичних осіб) - підписами
відповідальних посадових осіб
(керівника, головного бухгалтера) та
печаткою, а в разі подання декларації в
електронній формі - електронним
підписом осіб (які підписують
декларацію), зареєстрованим у порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 7.5. ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість"
передбачено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, на підставі системного аналізу
зазначених положень Закону України
"Про податок на додану вартість"
колегія суддів вважає, що підприємство
за правилом першої події в разі сплати
коштів за придбаний товар та отримання
податкової накладної від контрагента,
має право на формування податкового
кредиту.

У відповідності до п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду; залишок від'ємного значення,
за яким не проведено розрахунків з
постачальниками відображається в
податковій декларації з податку на
додану вартість окремим рядком для
визначення суми податку, яка може
підлягати відшкодуванню в частині
сплачених сум податку в наступних
звітних періодах; залишок від'ємного
значення після бюджетного
відшкодування відображається у
декларації з податку на додану
вартість окремим рядком та включається
до складу податкового кредиту
починаючи з першого звітного періоду
2011 року.

Відповідно до п.п. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів зазначає, що право на
формування податкового кредиту з ПДВ
та, в свою чергу, бюджетне
відшкодування безпосередньо пов'язане
з господарською діяльністю платника
податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено в ході
апеляційного розгляду, що між ДП
заводом "Електроважмаш" та ТОВ ВКФ
"Норд" укладені договори поставки
продукції № 238-12/60-Т від 07.05.2010 року та №
238-12/67-Т від 15.06.2010 року. За умовами
зазначених договорів ТОВ ВКФ "Норд"
зобов'язане поставити на користь
позивача товар, а саме мідний прокат
окремими партіями, а ДП заводом
"Електроважмаш" прийняти та оплатити
товар.

У виконання зазначених договорів
постачальником - ТОВ ВКФ "Норд" надані
замовнику - ДП заводу "Електроважмаш"
наступні документи: - податкова
накладна № 22 від 04.08.2010 року на загальну
суму 476374 грн., у тому числі - 79395,67 грн. -
ПДВ.; видаткова накладна № РН-0000021 від
04.08.2010 р., прибутковий ордер № 146 від
04.08.2010 р., вимоги № № 994-998 від 05.08.2010 р.
щодо відпуску товару зі складів; -
податкова накладна № 23 від 03.08.2010 року
на загальну суму 995574 грн., у тому числі -
165929 грн. - ПДВ.; видаткова накладна №
РН-0000022 від 04.08.2010 р., прибутковий ордер
№ 447 від 04.08.2010 р., вимоги № № 992-992 від
05.08.2010 р. щодо відпуску товару зі
складів; - податкова накладна № 26 від
17.08.2010 року на загальну суму 656036,4 грн., у
тому числі - 109339,4 грн. - ПДВ.; видаткова
накладна № РН-0000026 від 17.08.2010 р.,
прибутковий ордер № 483 від 17.08.2010 р.,
вимоги № № 209-211 від 18.08.2010 р. щодо
відпуску товару зі складів; - податкова
накладна № 27 від 17.08.2010 року на загальну
суму 463027,36 грн., у тому числі - 77171,23 грн. -
ПДВ.; видаткова накладна № РН-0000022 від
17.08.2010 р., прибутковий ордер № 482 від
17.08.2010 р., вимоги № № 208-216 від 18.08.2010 р.
щодо відпуску товару зі складів; -
податкова накладна № 28 від 18.08.2010 року
на загальну суму 27068,4 грн., у тому числі -
4511,4 грн. - ПДВ.; видаткова накладна №
РН-0000028 від 18.08.2010 р., прибутковий ордер
№ 489 від 18.08.2010 р., вимога № 578 від 06.09.2010
р. щодо відпуску товару зі складів.

Також, ДП завод "Електроважмаш" із ТОВ
"Український стандарт" укладений
договір постачання продукції № 09 від
17.10.2008 року, у відповідності до якого
постачальник зобов'язаний був
поставити на користь позивача товар -
прокат.

У виконання зазначених договорів
постачальником - ТОВ "Український
стандарт" надані замовнику - ДП заводу
"Електроважмаш" наступні документи:-
податкова накладна № 44 від 12.06.2010 року
на загальну суму 1431378,36 грн., у тому
числі - 238563,06 грн. - ПДВ.; видаткова
накладна № РН-0000040 від 12.06.2010 р.,
прибутковий ордер № 297 від 12.06.2010 р.,
вимоги № № 617, 619, 622, 624, 626, 627, 633, 634, 638 від
15.06.2010 р. щодо відпуску товару зі
складів; - податкова накладна № 45 від
14.06.2010 року на загальну суму 1483837,72 грн.,
у тому числі - 247306,29 грн. - ПДВ.; видаткова
накладна № РН-0000041 від 14.06.2010 р.,
прибутковий ордер № 301 від 14.06.2010 р.,
вимоги № № 618, 620, 623, 625, 628, 639 від 15.06.2010 р.
щодо відпуску товару зі складів.

Розрахунок між сторонами договору був
здійснений належним чином, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями: № 21684 від 07.06.2010
р., № 21965 від 22.06.2010 р., № 21785 від 14.06.2010 р.,
№ 21208 від 07.05.2010 р., № 23413 від 08.09.2010 р., №
23163 від 26.08.2010 р., № 22789 від 09.08.2010 р.

Якість товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
сертифікатами якості (а.с. 187-202 т.1), а
також даними журналу вхідного контролю
якості продукції за період з 08.06.2010р. по
22.10.2010 р. (а.с. 197-193 т.4).

Колегія суддів зазначає, що додатковим
доказом, який свідчить про факт
отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей від
контрагентів є наданий позивачем витяг
з журналу реєстрації довіреностей.

Так, згідно із Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Мінфіну України "Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей" від 16.05.96 р. № 99
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.96
р. за № 293/1318, зі змінами та
доповненнями, за текстом - Інструкція №
99) дія якої поширюється на
підприємства, установи та організації,
їх відділення, філії, інші відокремлені
підрозділи та представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, регламентовано умови та
порядок видачі довіреностей на
одержання товарно-матеріальних
цінностей.

Відповідно до п. 3 Інструкції № 99
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Видача бланків довіреностей
здійснюється після їх реєстрації у
журналі реєстрації довіреностей.
Довіреність на одержання цінностей
видається лише особам, які працюють на
даному підприємстві.

Згідно з п. 6 Інструкції № 99 довіреність
на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Відповідно до п. 10 Інструкції № 99 особа,
якій видано довіреність, зобов'язана не
пізніше наступного дня після кожного
випадку доставки на підприємство
одержаних за довіреністю цінностей,
незалежно від того, одержані цінності
за довіреністю повністю або частково,
надати працівнику підприємства, який
здійснює виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі.

Згідно із вимогами п. 13 Інструкції № 99
довіреність незалежно від строку її
дії залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) із зазначенням
на ній номера довіреності та дати її
видачі. У цих випадках один примірник
накладної (або документа, що її заміняє)
передається одержувачу цінностей, а
інший - додається до залишеної у
постачальника довіреності й
використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
з довіреністю, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Після закінчення відпуску цінностей
служби, що здійснювали їх відпуск,
здають довіреність разом з документами
на відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей (п. 15 Інструкції №
99).

Позивачем до суду першої інстанції
надано витяг з журналу реєстрації
довіреностей, що підтверджує факт
отримання товару від ТОВ «Український
стандарт» повноважним представником
позивача Якушевською С.П. (т.4 а.с. 198-228)

Крім того, на ДП завод "Електроважмаш"
встановлений перепускний режим, з
метою забезпечення якого між позивачем
та ТОВ "Інекс" 02.04.2008 року укладений
договір охорони. За умовами
зазначеного договору охоронне
агентство надає послуги по здійсненню
пропускного режиму та охорони
матеріальних цінностей, для чого
ведеться журнал обліку ввізної
продукції на ДП завод "Електроважмаш".
Позивачем до суду надано належним
чином завірену копію зазначеного
журналу, з якого вбачається перетин
прохідної підприємства транспортом,
яким постачався товар ТОВ ВКФ "Норд" та
ТОВ "Український стандарт".

Необхідність придбання позивачем
товару у ТОВ ВКФ "Норд" та ТОВ
"Український стандарт" обумовлена
виконанням зобов'язань позивача за
контрактом № 98/09 від 29.09.2009 року
укладеного з ТОВ "ВЕД Сервис" (а.с. 2-6 т.5).

Оприбуткування отриманого товару від
ТОВ ВКФ "Норд" та ТОВ "Український
стандарт" здійснювалось на складі № 481
в той самий день, коли він надійшов на
підприємство. Так, оприбуткування
товаро-матеріальних цінностей
здійснювалося наступним чином: за
видатковою накладною РН-0000021 від 4
серпня 2010 року, оприбутковано ордером
№ 446 від 04.08.2010; за видатковою накладною
РН-000022 від 04 серпня 2010 року,
оприбутковано ордером № 447 від 04.08.2010;
за видатковою накладною РН-000041 від 14
червня 2010 року, оприбутковано ордерами
№301/1 № 301/2 від 14.06.2010; за видатковою
накладною РН-0000026 від 17 серпня 2010 року,
оприбутковано ордером №483 від 17.08.2010; за
видатковою накладною РН-0000027 від 17
серпня 2010 року, оприбутковано ордером
№482 від 17.08.2010; за видатковою накладною
РН-0000028 від 18 серпня 2010 року,
оприбутковано ордером № 489 від 18.08.2010;
за видатковою накладною РН-000040 від 12
червня 2010 року, оприбутковано ордерами
№297/1 та №297/2 від 12.06.2010 року.

Факт подальшого використання
позивачем у власній господарській
діяльності придбаного у ТОВ ВКФ "Норд"
та ТОВ "Український стандарт" товару,
підтверджується вимогами по видачі у
виробництво наявної на складі
продукції (матеріалів).

Колегія суддів вказує на те, що
укладені між позивачем та
вищезазначеними контрагентами
договори містять основні типові
положення, що свідчить про наявність
наміру щодо настання реальних
наслідків в момент укладення
договорів, оскільки, укладаючи угоду,
сторони домовлялися щодо істотних умов
правочину.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника. Такі
документи у свою чергу є підставою для
внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що до
документів, що є підставою для
оприбуткування товару, належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару, які приєднані
до матеріалів справи та дефектів форми
та змісту не мають.

З наявних в матеріалах справи копій
податкових накладних вбачається, що
останні оформлені у повній
відповідності до вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість".

Твердження відповідача про
відсутність у ТОВ ВКФ "Норд" та ТОВ
"Український стандарт" трудових
ресурсів та необхідного приміщення,
обладнання, в тому числі транспортного,
як на підставу підтвердження
нереальності здійснення господарських
операцій позивачем з даними
контрагентами, колегія суддів відхиляє
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, відповідно до п. 4.1 договорів
поставки продукції між позивачем та
ТОВ ВКФ "Норд" № 238-12/60-Т від 07.05.2010 року,
№ 238-12/67-Т від 15.06.2010 року, № 09 від 17.10.2008
року та договорів поставки продукції
№ 09 від 17.10.2008 року між позивачем та ТОВ
"Український стандарт", поставка
продукції здійснюється продавцем (ТОВ
"Український стандарт" та ТОВ ВКФ "Норд"
) на умовах FCA- проспект Московський, 299 ,
м.Харків на склад Замовника (а.с. 178-189,
190-193 т.1).

Розвантаження продукції придбаної
позивачем у ТОВ "Український стандарт"
та ТОВ ВКФ "Норд" здійснювалося
позивачем власними силами за
допомогою кранів, які знаходяться на
території ДП завод "Електроважмаш" в
корпусі 14, цех 139 (в якому знаходиться
склад 481), якими для потреб виробництва
здійснюється
пересування/розвантаження/навантаженн
я ТМЦ, та інших матеріалів в межах цеху,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копій витягів з
паспортів кранів, копій витягів з
протоколів вимірювання, копій витягів
з висновків експертизи.

При цьому, колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що відсутність
товарно-транспортних накладних щодо
перевезення товарів від ТОВ
"Український стандарт" та ТОВ ВКФ "Норд"
до позивача, не спростовує факту
доставки ТМЦ, оскільки наявними у
матеріалах справи копіями первинних
документів, в їх сукупності, повністю
підтверджено факт поставки позивачу
вказаними контрагентами
товарно-матеріальних цінностей, що є
підставою для формування позивачем
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі
889403,00 грн.

Щодо посилань відповідача на
недекларування контрагентами
позивача податкових зобов'язань, на
підставі яких позивачем сформований
податковий кредит, та відсутності у
перевіряємий період у ТОВ "Український
стандарт" реальної можливості
здійснення господарської діяльності,
колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що чинним законодавством
України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та їм не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Крім того, постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
28.09.2010 р., яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2010 р.,
задоволений адміністративний позов
ТОВ "Український стандарт" про визнання
протиправними дій ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова
щодо неприйняття декларацій
зазначеного підприємства з податку на
додану вартість у період з квітня по
серпень 2010 року, зобов'язано податковий
орган здійснити таке прийняття (т.1 а.с.
171-177).

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє наведені доводи відповідача
та вказує на реальність спірних
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, що повністю
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що
підставою для донарахування платнику
податків грошових зобов'язань та
відмови в отриманні бюджетного
відшкодування може слугувати лише
встановлення в ході судового розгляду
факту узгодженості дій платника
податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань.

Однак, матеріали справи таких доказів
не містять.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано доказів та не
зазначено обставин, які б ставили під
сумнів фактичне здійснення цих
операцій. Зокрема, не надано доказів,
які б підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договорів або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами суду першої
інстанції про те, що висновки
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Харкові
щодо заниження ДП заводом
"Електроважмаш" податкових зобов'язань
з податку на додану вартість у червні
та серпні 2010 року, та щодо завищення
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за жовтень 2010 року є
спростованими наявними у матеріалах
справи доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
було цілком правомірно сформовано
податковий кредит за результатами
відносин із контрагентами ТОВ ВКФ
"Норд" та ТОВ "Український стандарт" по
реальним господарським операціям,
повністю підтвердженим відповідними
первинними документами.

З огляду на викладене, позивач мав
встановлене законом право формування
та отримання суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у загальному розмірі 889403,00
грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 30.12.2010 року №
/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
889403 грн., діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України, з порушенням вимог ч.3
ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014р. по
справі № 2а-220/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С. Повний
текст ухвали виготовлений 08.07.2014 р.