Справа № 2а-4439/11/0170/9
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/9991/27731/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
комунального підприємства Ялтинської
міської ради "Бюро технічної
інвентаризації" про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
комунального підприємства Ялтинської
міської ради "Бюро технічної
інвентаризації" про визнання
протиправним та скасування рішення від
03.02.2011 №235 та зобов'язання відповідача
здійснити державну реєстрацію права
власності на Ѕ частини квартир №2, 3, 4, 5
та нежилих приміщень з 9-1 по 9-6 та 8-1, що
знаходяться в будинку АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю відмови у здійсненні
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, визнане за позивачем
на підставі рішення суду, з мотивів,
викладених у листі від 03.02.2011 №235, а
саме: наявність факту об'єднання
квартир 2, 3, 4, 5 у будинку АДРЕСА_1 в одну
квартиру на підставі не скасованого
рішення Ялтинського виконавчого
комітету від 12.07.2007 №1386.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 01 липня 2011 року у
задоволення позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2011 року постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 01 липня
2011 року скасовано; прийнято нову, якою
позов задоволено: визнано протиправним
та скасовано рішення комунального
підприємства Ялтинської міської ради
"Бюро технічної інвентаризації" від
03.02.2011 №235; зобов'язано комунальне
підприємство Ялтинської міської ради
"Бюро технічної інвентаризації"
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частки квартир №№ 2, 3, 4, 5
т загальною площею 237 кв. м. та
нежитлових приміщень з 9-1 по 9-6 та 8-1
загальною площею 119,3 кв. м. , що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що заочним рішенням
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 10 лютого 2010 року
визнано недійсними договори дарування,
укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 11.12.2002
квартир №№ 2, 3, 4, 5 та нежитлових
приміщень з 9-1 по 9-6 та 8-1 , що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
визнано за ОСОБА_3 право власності,
зокрема, на Ѕ частку квартир №№ 2, 3, 4, 5
та нежитлових приміщень з 9-1 по 9-6 та 8-1 ,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Листом комунального підприємства
Ялтинської міської ради "Бюро
технічної інвентаризації" від 03.02.2011
№235 позивачеві відмовлено у здійсненні
державної реєстрації права власності
на квартири №№ 2, 3, 4, 5. Відмова
мотивована тим, що рішенням
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради від 12.07.2007 №1386 квартири
№№ 2, 3, 4, 5 об'єднані в одну - квартиру
№2, у зв'язку з чим запис про реєстрацію
права власності на квартири №№2, 3, 4, 5
скасований.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності відмови державного
реєстратора у реєстрації права
власності на нерухоме майно як такої,
що ґрунтується на вимогах
законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, виходив з недоведеності з боку
відповідача наявності обставин, з
якими стаття 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" пов'язує
наявність підстав для відмови у
здійсненні державної реєстрації прав.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаною позицією суду апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, підставою для
державної реєстрації прав є, зокрема,
рішення судів стосовно речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, що
набрали законної сили.

У свою чергу, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав не
нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна або більша
його частина розміщені на території
іншого органу державної реєстрації
прав; 3) із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; 4) подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; 5) заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; 6)
заявлене право вже зареєстровано.

Відповідно до частини четвертої
зазначеної статті відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Відповідачем наявності обставин, з
якими стаття 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" пов'язує
наявність підстав для відмови у
здійсненні державної реєстрації прав,
у листі від 03.02.2011 №235 не обґрунтовано.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності відмови відповідача у
здійсненні державної реєстрації
речових прав, у зв'язку вказує на
обґрунтованість позиції суду щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом апеляційної інстанції
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: