Справа № 1622/2а-6438/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/11549/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Ліпського Д.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області, Головного
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними та
стягнення грошової допомоги, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області на
постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 22 листопада 2011 року та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області, Головного
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації, в
якому просив визнати протиправною
бездіяльність та незаконними дії
відповідачів щодо систематичних
невиконань рішень суду та недоплат
разової грошової допомоги з 2005 року по
теперішній час.

Зобов'язати Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області та Головне
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації
здійснити повне нарахування та виплату
разової грошової допомоги за 2011 рік в
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком, згідно до вимог частини 5 статті
12 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 22 листопада 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано дії відповідачів з невиплати
ОСОБА_3 щорічної разової грошової
допомоги 05 травня за 2011 рік у розмірі
встановленому частиною 5 статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» - протиправними.

Зобов'язано Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області Головного
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації та
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації здійснити нарахування
ОСОБА_3 щорічної разової грошової
допомоги за 2011 рік у розмірі
встановленому частиною 5 статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та виплатити цю допомогу з
урахуванням вже здійснених виплат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має статус
ветерана війни - учасника бойових дій,
що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1.

У 2011 році позивачу була виплачена
разова грошова допомога до 5 травня на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 04 квітня 2011 року № 341 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачуються у 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Не погодившись з розміром отриманої
суми допомоги для захисту своїх прав
позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними нормативно-правовими
актами застосуванню до спірних
правовідносин підлягають норми Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
постанова Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04 квітня 2011 року.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій відповідає обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Частиною першою статті 8 Конституції
України передбачено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод (частина третя
статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» ветеранами війни
є особи, які брали участь у захисті
Батьківщини чи в бойових діях на
території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до частини третьої статті 2
зазначеного Закону нормативні акти
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Суди встановили, що ОСОБА_3, як учасник
бойових дій у 2011 році отримав грошову
допомогу в розмірі 460 грн. відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04 квітня 2011 року.

У 2011 році правовідносини щодо виплати
позивачу грошової допомоги за 2011 рік, а
також розмір цієї виплати регулювалися
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Частиною п'ятою статті 12
якого було передбачено, що щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Натомість Кабінет Міністрів України у
постанові № 341 установив, що у 2011 році
виплата разової грошової допомоги,
передбаченої законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
учасникам бойових дій здійснюється у
розмірі 460 гривень (пункт 1 постанови №
341), тобто у розмірі меншому, ніж це було
передбачено частиною п'ятою статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Редакція частини п'ятої статті 12 цього
Закону, якою розмір грошової допомоги
визначено у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами не призупинялась
і зміни до неї не вносились.

При цьому виходячи зі змісту
закріплених у статті 46 Конституції
України соціальних гарантій розмір
мінімальної пенсії за віком в
розумінні статей 12, 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», як база для
розрахунку допомоги, в будь-якому разі
не може бути меншим, ніж розмір
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що
правовідносини щодо виплати грошової
допомоги ветеранам війни у 2011 році
регулювалися положеннями Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту, а не
підзаконним нормативним актом -
постановою № 341, яка йому суперечила.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області
відхилити, а постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від 22
листопада 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: