Справа № 826/3057/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/3057/14 Головуючий у
1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 квітня 2014 року за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Шаманської Анни Станіславівни про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 08.08.2006 між
ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_5, як
покупцем, укладений, нотаріально
посвідчений, Договір купівлі-продажу
квартири (зареєстровано в реєстрі за
№4323), за яким продавець передав у
власність, а покупець набуває у
власність квартиру за адресою АДРЕСА_1.

В подальшому, ухвалою Богуславського
районного суду Київської області від
28.08.2013 у цивільній справі №358/1354/13-ц за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, визнано мирову угоду,
укладену між сторонами по цивільній
справі, відповідно до якої, виділено у
власність ОСОБА_2, трикімнатну квартиру
загальною площею 66,10 кв. м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З метою реєстрації прав на нерухоме
майно, 05.12.2013 позивач звернулась до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві із Заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (реєстраційний номер 4339950) на
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. До даної заяви були додані
копії паспорту та довідки про
присвоєння ідентифікаційного коду
позивачу, технічний паспорт на
квартиру, Ухвалу Богуславського
районного суду Київської області від
28.08.2013 у справі №358/1354/13-ц.

Проте, 17.12.2013 відповідачем за
наслідками розгляду заяви позивача
(реєстраційний номер 4339950) прийнято
Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №9171357,
оскільки подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, заявлене право частково
зареєстровано за іншим власником.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
реєстраційного органу та з метою їх
відновлення ОСОБА_2 звернулась за
захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки Ухвалою
Богуславського районного суду
Київської області від 28.08.2013 у
цивільній справі №358/1354/13-ц не
встановлено право власності позивача
на спірну квартиру АДРЕСА_1, звертаючи
увагу на те, що позивачем не було надано
достатніх доказів на підтвердження
того, що з моменту укладення Договору
купівлі-продажу №4323 відносно квартири
не вчинялось будь-яких правочинів, а
також на те, що згідно Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
право власності на квартиру частково
зареєстровано за ОСОБА_7, тому,
відповідач правомірно дійшов висновку,
що подані позивачем документи для
реєстрації за нею права власності на
квартиру, не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а тому,
відповідачем було правомірно
відмовлено у державній реєстрації
даного права власності.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Так, відповідно до частин першої та
другої статті 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Водночас, таким законом є Закон України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 №1952-IV (Закон №1952-IV), преамбулою
якого закріплено, що він визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Стаття 4 Закону 1952-IV визначає, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України від 01.07.2004р. №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Разом з тим, частиною другою вказаної
статті Закону №1952-IV визначено, що орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав, порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Водночас, слід акцентувати увагу на,
положеннях частини першої статті 19
Закону №1952-IV визначено, що державна
реєстрація прав проводиться зокрема на
підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію вище наведених норм,
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703 затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

Відповідно до пункту 4 зазначеного
Порядку, для проведення державної
реєстрації прав заявник подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
заяву про державну реєстрацію, форму та
вимоги до заповнення якої встановлює
Мін'юст.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України від 01.07.2004р.
№1952-IV.

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 4 частини 1 статті 24 названого
Закону, є подання документів, які не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Також, пунктом 27 названого Порядку
визначено перелік документів для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідні для
виникнення, переходу або припинення
права власності.

Відповідно до пункту 42 Порядку
державний реєстратор у встановлених
законом випадках за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
видає свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, на підставі якого
проводить державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Окрім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції абзацом 2 пункту 4
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141,
передбачено, що ведення Державного
реєстру прав передбачає, зокрема, пошук
відомостей у Державному реєстрі прав.

Положеннями п.10 Порядку №1141
передбачено, що під час розгляду заяви
(запиту) державний реєстратор здійснює
пошук у Державному реєстрі прав
відомостей про: нерухоме майно; право
власності та суб'єкта цього права; інші
речові права та суб'єкта цих прав;
іпотеку та суб'єкта цього права;
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав.

Отже, підсумовуючи наведені обставини
та надаючи їм відповідну юридичну
оцінку, судова колегія приходить до
переконання, що оскільки згідно
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно право власності на
квартиру частково зареєстровано за
ОСОБА_7, рішення суб'єкта владних
повноважень ґрунтується на
відповідних правових підставах та
прийняте у межах та у спосіб наданих
йому повноважень.

Більше того, особливу увагу слід
звернути на те, що завдання правосуддя
полягає не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше порушується принцип розподілу
влади. Принцип розподілу влади не
допускає надання адміністративному
суду адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень.

Так, постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з
огляду на положення КАС України щодо
компетенції адміністративного суду,
останній не може підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

За таких умов, суд позбавлений
можливості зобов'язати Державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Шаманську Анну Станіславівну вчинити
дії щодо державної реєстрації прав на
нерухому майно.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.