Справа № К/9991/73753/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/9991/73753/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Маслія В.І.
Логвиненка А.О.провівши попередній
розгляд адміністративної справи за
касаційною скаргою Державного
підприємства "Лівадія" на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 10.01.2011р.
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2011р. у справі № 2а-10770/09/2/0170 за
позовом Заступника прокурора м. Ялти
Автономної Республіки Крим в інтересах
держави в особі Державної інспекції з
контролю за використанням і охороною
земель Автономної Республіки Крим до
Ялтинської міської ради, треті особи:
Державне підприємство «Лівадія»,
Національне виробничо-аграрне
об'єднання «Масандра», Міністерство
аграрної політики України, ОСОБА_4, про
визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора м. Ялти звернувся з
позовом в інтересах держави в особі
Державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель АР
Крим до Ялтинської міської ради, в
якому просив визнати недійсним та
скасувати рішення відповідача № 134 від
26.09.2006р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем
вирішено питання щодо вилучення
земельної ділянки з порушенням
порядку, передбаченого чинним
законодавством.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10.01.2011р.,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2011р.,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано рішення Ялтинської
міської ради № 34 від 26.09.2006р.

На постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10.01.2011р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2011р.
надійшла касаційна скарга Державного
підприємства "Лівадія", в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
закриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, 26.09.2006р. на 4-ої сесії 5-го
скликання Ялтинської міської ради
прийнято рішення № 134 про припинення
Державному підприємству «Лівадія»
права постійного користування
земельною ділянкою площею 0,1000 га у
відділенні «Чехово» за адресою: м.Ялта,
м-н «Аутка-3» у зв'язку з добровільною
відмовою. Зазначену земельну ділянку
переведено до земель запасу Ялтинської
міської ради з внесенням відповідних
змін до Державного акту на право
постійного користування землею.

Рішенням 7-ої сесії 5-го скликання
Ялтинської міської ради від 06.03.2007р. №100
у вищезазначене рішення від 26.09.2006р. на
підставі заяви ОСОБА_4 внесені зміни
стосовно місця розташування земельної
ділянки, а саме припинено право
постійного користування земельною
ділянкою орієнтовною площею 0,1000га у
відділенні «Чехово» за адресою: м. Ялта,
мікрорайон «Аутка» в районі
хлібокомбінату.

Розглядаючи справу та задовольняючи
позовні вимоги суди попередніх
інстанцій виходили з того, що оскільки
межі м. Ялта були встановлені рішенням
Верховної ради АРК від 20.12.2006 №302/6/6 «Про
узгодження меж м. Ялта», то як наслідок,
спірне рішення №134 від 26.09.2006 прийнято
відповідачем до встановлення меж м.
Ялта, тобто з перевищенням повноважень,
всупереч вимогам статті 84 Земельного
кодексу України та пункту 12 Перехідних
положень цього кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Стаття 84 Земельного кодексу України ( у
редакції на час прийняття відповідачем
спірного рішення) визначає: у державній
власності перебувають усі землі
України, крім земель комунальної та
приватної власності.

Право державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації
відповідно до закону.

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у комунальну
власність, належать: а) землі атомної
енергетики та космічної системи; б)
землі оборони, крім земельних ділянок
під об'єктами соціально-культурного,
виробничого та житлового призначення;
в) землі під об'єктами
природно-заповідного фонду та
історико-культурними об'єктами, що
мають національне та загальнодержавне
значення; г) землі під водними об'єктами
загальнодержавного значення; ґ)
земельні ділянки, які використовуються
для забезпечення діяльності Верховної
Ради України, Президента України,
Кабінету Міністрів України, інших
органів державної влади, Національної
академії наук України, державних
галузевих академій наук; д) земельні
ділянки зон відчуження та безумовного
(обов'язкового) відселення, що зазнали
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи; е) земельні
ділянки, які закріплені за державними
професійно-технічними навчальними
закладами; є) земельні ділянки,
закріплені за вищими навчальними
закладами державної форми власності; ж)
земельні ділянки, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї).

Відповідно до статті 142 цього кодексу
припинення права власності на земельну
ділянку у разі добровільної відмови
власника землі на користь держави або
територіальної громади здійснюється
за його заявою до відповідного органу.
Органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у разі згоди
на одержання права власності на
земельну ділянку укладають угоду про
передачу права власності на земельну
ділянку. Угода про передачу права
власності на земельну ділянку підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Припинення права
постійного користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його
заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі
заяви землекористувача приймає
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

Пункт 12 Перехідних положень Земельного
кодексу України встановлює, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що оскільки
межі м. Ялта були встановлені рішенням
Верховної ради АРК від 20.12.2006 №302/6/6 «Про
узгодження меж м. Ялта», то спірне
рішення №134 від 26.09.2006 прийнято
відповідачем до встановлення меж м.
Ялта, тобто з перевищенням повноважень,
всупереч вимогам статті 84 Земельного
кодексу України та пункту 12 Перехідних
положень цього кодексу.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Лівадія" відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
10.01.2011р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: