Справа № 2а-3827/10/0270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/30439/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Пилипчук Н.Г.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оспром»
на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 26.04.2011 по
справі №2-а-3827/10/0270 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оспром» до
Державної податкової інспекції у місті
Вінниці про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.01.2011
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оспром» до
Державної податкової інспекції у місті
Вінниці про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 31.05.2010
№/0 та від 02.08.2010 №/1.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оспром» суд першої
інстанції виходив з того, що враховуючи
відсутність в базі даних АС ДЗК по
Вінницькій області відомостей про
реєстрацію права власності
(користування) на земельну ділянку, яка
розташована за адресою м. Вінниця, вул.
Привокзальна, 40, у відповідача не було
підстав для визначення податкового
зобов'язання позивачу, оскільки
товариство не є платником земельного
податку за відповідні земельні
ділянки.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 26.04.2011
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.01.2011
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішеннями
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 26.02.1998 №224 та від 12.12.1998
№1572 ЗАТ фірмі «Радуга»,
правонаступником якої є позивач, на
виробничі потреби були надані земельні
ділянки площею 2,2466 га та 0,6513 га,
відповідно, по вул. Привокзальній, 40 у м.
Вінниці, що свідчить про те, що позивач
фактично використовував земельні
ділянки і зобов'язаний сплачувати
земельний податок.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Оспром»
18.05.2011 звернулось з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 30.05.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 26.04.2011 та залишити в силі постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.01.2011.

В обґрунтування своїх вимог Товариство
з обмеженою відповідальністю «Оспром»
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, зокрема, статей 2, 5
та 13 Закону України «Про плату за
землю», статей 125 та 126 Земельного
кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
адміністрацією України у місті Вінниці
проведено планову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оспром» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 по 31.12.2009.

За результатами перевірки Державною
податковою адміністрацією України у
місті Вінниці складено акт від 14.05.2010
№179/2301/02968869 та прийнято
податкове-повідомлення рішення від
31.05.2010 №/0, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
земельного податку з юридичних осіб в
розмірі 254061,00грн., з яких 169374,00грн.
основного платежу та 84687,00грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу про порушення
статті 7 Закону України «Про плату за
землю» внаслідок не нарахування та
несплати податку у сумі 169374,00грн. за
земельні ділянки по вул. Привокзальній,
40, у м. Вінниці, що фактично
використовуються товариством для
власних виробничих потреб, оскільки
зазначені земельні ділянки були надані
рішеннями Виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26.02.1998 №224
та від 12.12.1998 №1572 ЗАТ фірмі «Радуга»,
правонаступником якої є Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оспром».

За результатами оскарження спірного
податкового повідомлення-рішення в
адміністративному порядку скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оспром» залишена
без задоволення з подальшим винесенням
податкового повідомлення-рішення від
02.08.2010 №/1.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про плату за землю»
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про
плату за землю» власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про плату за землю» підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Згідно з частиною першою та другою
статті 125 Земельного кодексу України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації.

Статтею 126 цього Кодексу (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) передбачено, що право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішеннями Виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
26.02.1998 №224 року та від 12.12.1998 №1572
Закритому акціонерному товариству
фірмі «Радуга» на виробничі потреби
були надані земельні ділянки площею
2,2466 га та 0,6513 га відповідно по вул.
Привокзальній, 40 у місті Вінниці, з
подальшою видачею державних актів на
останні.

Окрім того, Закритим акціонерним
товариством фірмою «Радуга» було
придбано земельну ділянку площею 0, 05 га
за адресою м. Вінниці, пров.
Островського, 13.

Закрите акціонерне товариство фірма
«Радуга» було реорганізовано в
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оспром», яке є
правонаступником всіх прав та
зобов'язань Закритого акціонерного
товариства фірми «Радуга» розміщенням
всіх основних засобів 1 групи, які
фактично використовуються товариством
у господарській діяльності, по вул.
Привокзальна, 40 у місті Вінниці.

Окрім того, довідкою №12 «Про
фінансово-майновий стан Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оспром»
станом на 28.04.2010», видану за підписом
генерального директора позивача, за
останнім рахуються земельні ділянки
загальною площею 29,479 кв.м.
(2,2466га+0,05га+0,6513га) за адресою: м.
Вінниця, вул. Привокзальна, 40.

Суд касаційної інстанцій, за
встановлених обставин щодо фактичного
використання позивачем спірних
земельних ділянок у своїй
господарській діяльності,
погоджується з позицією суду
апеляційної інстанції про існування у
позивача обов'язку сплачувати
земельний податок за час фактичного
перебування землі у користуванні у
спірний період, оскільки закон не
передбачає звільнення від сплати
земельного податку землекористувачів
у разі відсутності документів, які б
підтверджували право користування чи
право власності. Використання землі в
Україні є платним, а тому обов'язок зі
сплати податку за землю виникає з часу
фактичного користування земельною
ділянкою і не оформлення
правовстановлюючих документів з
певних причин не позбавляє такого
обов'язку.

Враховуючи викладене, висновок суду
апеляційної інстанції щодо
правомірності визначення Товариству з
обмеженою відповідальністю «Оспром»
податкового зобов'язання з земельного
податку згідно податкових
повідомлень-рішень від 31.05.2010 №/0
та від 02.08.2010 №/1 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оспром»
залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 26.04.2011 по
справі №2-а-3827/10/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ Н.Г. Пилипчук