Справа № 802/2079/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 липня 2014 р.
Справа № 802/2079/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчук А.В.,

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

відповідача:
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1) звернулась в суд з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій.

Зазначала, що за наслідками проведеної
планової виїзної документальної
перевірки за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, про що складено акт №1174/17
від 12.05.2014 року, податковим органом
зроблений висновок про те, що ОСОБА_1
безпідставно завищені податкові
зобов'язання з ПДВ на суму 137975,00 грн.,
податкового кредиту по ПДВ в сумі 125422,00
грн., а також донараховано податку з
доходів фізичних осіб в сумі 19426,26 грн.
та єдиного внеску в сумі 22496,51 грн. За
наслідками такої перевірки, Вінницькою
ОДПІ 29.05.2014 року винесені податкове
повідомлення-рішення №, яким
визначено суму грошового зобов'язання
позивача зі сплати податку з доходів
фізичних осіб в сумі 24282,82 грн. та
рішення №, яким застосовано
штрафні санкції в сумі 2176,07 грн. за
несплату єдиного внеску в сумі 43521,41
грн. Будь-які рішення щодо ПДВ та
єдиного соціального внеску платнику не
надсилались, незважаючи на виявлені
порушення. Разом з тим, позивач
зазначає, що актом перевірки
донараховано іншу суму єдиного
соціального внеску, ніж зазначено в
оскаржуваному рішенні, а саме замість
43521,41 грн. донарахувань з єдиного внеску
в акту зазначено 22496,51 грн. Крім того,
твердження податкового органу щодо
сумнівності реального вчинення
господарських операцій із
контрагентом - ТОВ «Діпекстрейд» є лише
припущенням. Оскільки в судовому
порядку доведено, що ТОВ «Діпекстрейд»
здійснювало посередницьку діяльність
своїм покупцям правомірно. Також
позивачем зазначено, що яким чином
податковий орган не враховував
обчислення позивачем валових витрат в
2013 році теж є не зрозумілим, оскільки
період та контрагент, по яким зняті
валові витрати не вказані. За таких
обставин, такі дії податкового органу є
протиправними, оскільки вчиненні без
урахування норм Податкового кодексу
України щодо формування доходу та
витрат фізичної особи-підприємця. У
зв'язку з чим, позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому, винесені оскаржувані рішення є
протиправними.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
позовні вимоги у повному обсязі та
надали суду пояснення, що відтворюють
зміст позовної заяви.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечували, посилаючись на
доводи, наведені в письмових
запереченнях та поясненнях (а.с.228-230).

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрована 19.05.2009 року виконавчим
комітетом Вінницької міської ради про
що видано свідоцтво Серії НОМЕР_1 (а.с.216)
та перебуває на податковому обліку в
Вінницькій ОДПІ з 27.05.2009 року та є
платником, зокрема, податку на додану
вартість, що підтверджується
свідоцтвом НОМЕР_2 та довідкою Форми
№4-ОПП від 14.10.2013 року №571 (а.с.218,
219). Згідно даних витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 13.11.2012
року одним із видів господарської
діяльності ФОП Калінініної за КВЕД є:
«47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза
магазинами» (а.с.217).

Судом з'ясовано, що відповідно до
направлення №1055/17 від 16.04.2014 року,
головним державним
ревізором-інспектором відділу доходів
і зборів з фізичних осіб Вінницької
ОДПІ, на підставі п.77.4 ст.77 Податкового
кодексу України, та наказу Вінницької
ОДПІ №1049 від 04.04.2014 року проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 21.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
1174/1701 від 12.05.2014 року (а.с.11-27), в якому
зафіксовано порушення позивачем,
зокрема:

1. п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податкові зобов'язання по
податку на додану вартість на суму
137975,00 грн. за період з червня 2013 року по
грудень 2013 року;

2. п.187.1 ст.187, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податковий кредит по податку
на додану вартість за період, що
перевірявся, в сумі 125422,00 грн.;

3. п.138 ст.138, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб за період, що
перевірявся, в сумі 19426,26 грн.;

4. п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.9 розділу ІІІ
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

На підставі висновків вказаного акту
перевірки, Вінницькою ОДПІ 29.05.2014 року
прийнято:

1. податкове повідомлення-рішення
форми «Р» №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в сумі 24282,82 грн., з
них 19426,26 грн. - основного платежу, 4856,56
грн. - штрафних санкцій (а.с.6);

2. рішення форми «Р» №, яким
застосовано штрафні санкції за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 2176,00 грн. (а.с.7).

Позивач не згодна із вищенаведеними
рішеннями податкового органу, у зв'язку
з чим оскаржила їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку правомірності
податкового повідомлення-рішення
№ від 29.05.2014 року, суд виходить з
наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
№1174/1701 від 12.05.2014 року перевіряючими
при перевірці правильності визначення
ФОП ОСОБА_1 валових витрат,
відображених в декларації про доходи з
даними про суми валових витрат
встановлено, що основним
контрагентом-постачальником позивача
є ТОВ «Діпекстрейд». Так, в ході
проведення перевірки було використано
акт ТОВ «Діпекстрейд» №1623 від 29.04.2013
року з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
ПДВ. В даному акті зазначено, що
відповідно до наданих для перевірки
документів ТОВ «Діпекстрейд» -
покупець, 06.05.2013 року укладено угоду за
№04 із ТОВ «Д.Алекс» - продавець на суму
944732,88 грн. в т.ч. ПДВ 157455,48 грн. Придбаний
товар ТОВ «Діпекстрейд» у ТОВ «Д.Алекс»
на протязі серпня, вересня, жовтня 2013
року було реалізовано наступним
контрагентам, а саме ФОП ОСОБА_1 Однак,
перевіряючими встановлено, що
господарські операції ТОВ
«Діпекстрейд» з ТОВ «Д.Алекс» та
подальшої реалізації товарів, не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Внаслідок чого, перевіряючими за
результатами перевірки від 29.04.2013 року
та згідно даних банківських
документів, наданих для перевірки
документів аналітичного обліку, даних
книги обліку доходів та витрат та
наявної податкової інформації щодо
взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з
контрагентом - постачальником ТОВ
«Діпекстрейд», встановлено, що
підприємець до складу валових витрат
за 2013 рік включені витрати, що
документально непідтверджені та
витрати, які безпосередньо непов'язані
з одержанням доходу, в результаті чого
за 2013 рік завищено суму валових витрат
на суму 125422,00 грн.

Ретельно перевіривши доводи
податкового органу та надаючи правової
оцінки відносинам, що виникли між
сторонами, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування,
визначено статтею 177 Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, перевіряючи правомірність
віднесення позивачем сум до складу
витрат на підставі договірних відносин
із ТОВ «Діпекстрейд», суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за №168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що між контрагентом
позивача - ТОВ «Діпекстрейд» (покупець)
та ТОВ «Д.Алекс» (продавець) укладено
угоду №4 про поставку продукції від
06.05.2013 року. На виконання умов угоди
покупець в усній формі замовляє
продавцю перелік необхідної продукції.
Розрахунки за товар проводяться в
безготівковій формі по факту отримання
товару. Поставка товару здійснюється
силами продавця за його рахунок. Адресу
поставки повідомляє покупець (а.с.50).

В подальшому, як встановлено судом,
придбаний товар (продукція) у ТОВ
«Д.Алекс» був поставлений ТОВ
«Діпекстрейд», як посередником покупцю
ФОП ОСОБА_1 на підставі договорів
купівлі-продажу від 18.06.2013 року, від
05.07.2013 року, від 09.07.2013 року, від 10.07.2013
року, від 11.07.2013 року, від 17.07.2013 року, від
24.07.2014 року та від 01.08.2013 року (а.с.54, 62, 66,
70, 74, 78, 82, 92).

Факт передачі ТОВ «Діпекстрейд» у
власність ФОП ОСОБА_1 товару,
підтверджується наступними первинними
документами: рахунками та податковими
накладними (а.с.51-119).

Згідно наявних в матеріалах справи
документів, а саме роздруківок по
звітах по дебіторських та кредитних
операціях ФОП ОСОБА_1 за період з червня
2013 року по грудень 2013 року (а.с.123-132),
рахунках, довіреностей, податкових
накладних та договорів постачання та
купівлі-продажу (а.с.133-215), позивачкою як
продавцем було реалізовано придбаний у
ТОВ «Діпекстрейд» товар наступним
покупцям, що безпосередньо пов'язано із
її видом господарської діяльності
(КВЕД). У зв'язку із чим, валові доходи в
2013 році на загальну суму 739311,70 грн.
сформовані позивачем за рахунок
реалізації цього ж отриманого товару
наступним покупцям. Зазначений факт
безпосередньо вказаний в акті
перевірки.

Однак, як вбачається з акту перевірки,
оскільки перевіряючими поставлено під
сумнів реальність здійснення
господарських операцій із ТОВ
«Діпекстрейд», останніми знято
задекларовані ФОП ОСОБА_1 валові
витрати від операцій із покупцями ФОП
ОСОБА_1 в сумі 125422,00 грн.

Однак суд не погоджується з такими
висновками податкового органу.

Судом встановлено, що під час
проведення перевірки відповідачем
взагалі не досліджувалась діяльність
позивача з його контрагентами
(покупцями) по подальшому використанню
товару і жодних сумнівів по формуванню
податкових зобов'язань з даними
контрагентами у відповідача не
виникло.

Крім того, суд зазначає, що оскільки зі
змісту акту перевірки №1174/1701 від 12.05.2014
року судом встановлено, що фактично
реальність господарських операцій між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Діпекстрейд» не
перевірялась, а висновки акту
перевірки в цій частині були
сформовані лише на підставі акту
перевірки №1623 від 29.04.2014 року, що
оцінюється судом критично. Так, в
спростування доводів податкового
органу, що стали підставою для
винесення вище вказаного висновку, суд
наголошує відповідачу на тому, що
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20.05.2014 року (а.с.45-46), досліджувалось
питання господарських взаємовідносин
між ТОВ «Діпекстрейд» та ФОП ОСОБА_1 в
період вчинення господарських
операцій щодо покупки товару у липні 2013
року. Даним рішенням суду підтверджено
вчинення та реальність факту
господарських операцій (а.с.47-49).

В силу частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Отже, здійснення позивачем в
перевіряємий період реальної
господарської діяльності, що
підтверджується договорами,
первинними документами, свідчить про
відсутність порушення вимог
податкового законодавства.

Про належність відображення позивачем
в податковій звітності доходів та
витрат, свідчать також податкові
декларації за перевіряємий період
діяльності.

Тобто, факт взаємовідносин із
контрагентом щодо правомірності
діяльності якої і виник сумнів, а саме в
період відображення позивачем в
декларації з податку на додану
вартість по операціям з придбання
товару (з червеня по грудень 2013 року),
суми ПДВ до податкового кредиту та
врахування валових витрат від вказаних
операцій під час обчислення податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності та
обрахування від чистого доходу єдиного
соціального внеску в розмірі 34,7%
підтверджений судовим рішенням та
первинними документами, та є
правомірними.

За таких обставин, встановивши в
судовому засіданні факт правомірності
проведення ФОП ОСОБА_1 господарських
операцій в перевіряємий період, суд
приходить до висновку, що позивачем
підтверджено правомірне включення у
звітній декларації за 2013 рік валових
витрат та доходу, та як наслідок
правомірне визначення платником
середньомісячного оподаткованого
доходу по рахунку зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб по
взаємовідносинах з «Діпекстрейд» та
іншими покупцями, які були пов'язані із
здійсненням господарської діяльності
позивача.

Відповідачем до суду не надано фактів,
які свідчили б про те, що зміст
договорів, укладених між ФОП ОСОБА_1 з
її контрагентами не відповідають
дійсним намірам сторін, і, що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання зазначених
договорів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позивач правомірно
сформував валові витрати по
взаємовідносинах з вказаними
контрагентами, а тому підстави для
нарахування податку з доходу фізичних
осіб у відповідача були відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про недоведеність податковим
органом факту порушення позивачем пп.
14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.177.4 ст. 177, п. 198.3, п.198.6 ст.
198 Податкового кодексу України,
оскільки покладений в основу вказаних
порушень висновок про безтоварність
господарських операцій з контрагентом
- постачальником ТОВ «Діпекстрейд»
спростований відповідними первинними
документами, а тому є правомірним
віднесення позивачем сум ПДВ до складу
податкового кредиту та вартість
отриманого товару та його подальша
реалізація до складу валових витрат по
вищевказаним господарським операціям.

Крім того, слід зазначити, що у
висновках акту зазначено про
донарахування внеску в сумі 22496,51 грн., в
той час як в оскаржуваному рішенні
штраф нарахований від іншої суми,
розрахунок якої в акті наведений, а
саме від 43521,41 грн. Даний факт
встановлений податковим органом лише
після розгляду скарги (заперечень) ФОП
ОСОБА_1 від 19.05.2014 року на акт перевірки
від 12.05.2014 року, у зв'язку з чим
безпідставно донараховано єдиний
соціальний внесок.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 29.05.2014 року винесене Вінницькою
ОДПІ в супереч вимогам податкового
законодавства та підлягає скасуванню.

Як встановлено з акту перевірки,
рішення щодо донарахування суми
єдиного внеску ґрунтується виключно на
твердженні акту перевірки відносно
заниження суми чистого доходу, та як
наслідок завищення суми валових витрат
позивачем в 2013 році від здійснення
підприємницької діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, і одночасно є базою для
нарахування єдиного внеску.

Однак, як вже зазначалось раніше, суд
визнав помилковим висновок
перевіряючих щодо заниження позивачем
чистого доходу та як наслідок
завищення валових витрат в
перевіряємий період. Виходячи з цього,
помилковим є також висновок
відповідача щодо заниження позивачем
суми єдиного внеску в періоді, що
перевірявся.

Податковим органом зазначено, що в
порушення п. 2 ч. 1 ст.7, ч.3 ст.9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі - Закон), сума чистого
оподаткованого доходу за 2013 рік, на
який нараховується єдиний внесок у
розмірі 34,7% складає 168288,04 грн., що на
125422,00 грн. більше визначеного
підприємцем, внаслідок чого було
донараховано єдиного соціального
внеску на суму 22496,51 грн.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками
єдиного соціального внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно з абз. 1 ч. 11 ст. 8 Закону єдиний
внесок для платників, зазначених у
пунктах 4 та 5 частини першої статті 4
цього Закону, встановлюється у розмірі
34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

З огляду на те, що в ході розгляду даної
справи завищення валових витрат ФОП
ОСОБА_1 визнано судом таким, що
ґрунтується на хибних висновках та
спростовано первинними документами, що
підтверджують реальне виконання
договірних відносин з її контрагентом
ДП «Діпекстрейд».

Крім того, суд дійшов висновку, що
відповідачем не дотримано
передбаченої законом форми складення
рішення щодо нарахування суми єдиного
внеску за наслідками перевірки.

Форма такого рішення визначена
додатком 10 до Інструкції про порядок
нарахування та сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міндоходів від 09.09.2013 № 455 (далі
- Інструкція).

Однак застосування такої форми рішення
з метою донарахування платнику суми
єдиного внеску не відповідає
визначеному законом порядку.

Так згідно з абзацом першим ч. 4 ст. 25
Закону про єдиний внесок орган доходів
і зборів у порядку, за формою та у
строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 цього ж
Закону під недоїмкою розуміється сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом.

Абзацом першим ч. 4 ст. 25 Закону про
єдиний внесок передбачено, що у разі
незгоди з розрахунком суми недоїмки
платник єдиного внеску узгоджує її з
органом доходів і зборів шляхом
оскарження вимоги про сплату єдиного
внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону про
єдиний внесок суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно з ч. 14 ст. 25 Закону про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа органу доходів і зборів
у порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом,
приймає рішення, яке протягом трьох
робочих днів надсилається платнику
єдиного внеску.

З наведеного встановлено, що у випадку
коли орган доходів і зборів встановлює
під час перевірки факт заниження
платником суми єдиного внеску (тобто
факт існування недоїмки), він повинен
здійснити донарахування такої суми
шляхом прийняття та направлення
платнику вимоги про сплату єдиного
внеску. Така вимога є актом
індивідуального характеру і може бути
оскаржена в адміністративному або
судовому порядку. Вказана в вимозі сума
підлягає узгодженню в порядку,
передбаченому Законом про єдиний
внесок. Натомість, рішення виноситься
органом доходів та зборів у випадку
застосування до платника штрафних
санкцій та/або нарахуванні пені.

Форма вимоги про сплату єдиного внеску
затверджена додатком 6 до Інструкції, в
той час як форма рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування сум єдиного внеску
встановлена додатком 10 цієї ж
Інструкції (п.п. 3 п. 7.2 Інструкції).

Але, як встановлено з доданих до позову
матеріалів, відповідач визначив суму
єдиного внеску, донараховану за
наслідками перевірки, безпосередньо в
оскаржуваному рішенні про
застосування штрафних санкцій, що не
відповідає приписам Закону про єдиний
внесок. В той же час відповідна вимога
про сплату єдиного внеску відповідачем
не приймалась.

Зазначене свідчить про порушення
відповідачем форми прийняття рішення
про донарахування основної суми
єдиного внеску та як наслідок дії
Вінницької ОДПІ щодо донарахування ФОП
ОСОБА_1 єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування 22496,51 грн. на
підставі акту перевірки від 12.05.2014 року
та 43521,41 грн. за результатами розгляду
заперечень платника податків є
протиправними та такими, що суперечать
нормам податкового законодавства.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що оскаржуване рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 29.05.2014 та дії
Вінницької ОДПІ щодо нарахування
єдиного внеску є незаконними та
підлягають скасуванню.

Відповідач не довів правомірності та
законності прийнятих ним 29.05.2014 року
податкового повідомлення-рішення
№ та рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

У ході судового розгляду справи
позивачем спростовано висновки
відповідача шляхом надання належних та
допустимих доказів, які підтверджують
правомірність віднесення до складу
валових витрат витрати по
взаємовідносинах з вказаними
контрагентами.

Згідно первинних бухгалтерських
документів, позивачем включено
відповідні суми до складу валових
витрат за відповідні періоди, що
відображено у податкових деклараціях.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

При розгляді даної справи належних та
допустимих доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди відповідачем суду не
надано.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що відповідають нормам чинного
законодавства України та є підставами
для скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій, а тому,
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен надати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. На виконання цих
вимог відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду жодних
доказів, які спростовували б
твердження позивача, а відтак, не довів
правомірності своїх дій та винесення
відповідних рішень.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Частиною першою статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі необхідності
спосіб, строки і порядок виконання
можуть бути визначені у самому
судовому рішенні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, стягнути судові
витрати із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 29.05.2014 року та
№ від 29.05.2014 року.

Визнати протиправними дії Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області щодо
донарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 22496,51 грн.
на підставі акту перевірки №1174/17 від
12.05.2014 року та в сумі 43521,41 грн. за
результатами розгляду заперечень
платника податків.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 255 (двісті
п'ятдесят п'ять) грн. 78 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1644 грн. 30 коп. (одна
тисяча шістсот сорок чотири гривні 30
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя: Томчук Андрій
Валерійович