Справа № 2а-7866/12/2070
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/77021/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Коломацькому районі
Харківської області про визнання
відмови незаконною, зобов'язання
провести нарахування, стягнення сум за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області та уточнивши
позовні вимоги просив, визнати відмову
у нарахуванні та виплаті при
звільненні з роботи компенсації за
невикористану щорічну додаткову
відпустку незаконною, зобов'язати
провести нарахування та виплату за
невикористану щорічну додаткову
відпустку із розрахунку 15 календарних
днів, стягнути на користь позивача
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
року адміністративний позов залишено
без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року скасовано постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
року та прийнято нову постанову, якою
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано відмову Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області у нарахуванні та
виплаті при звільненні з роботи ОСОБА_4
компенсації за невикористану щорічну
додаткову відпустку - незаконною.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області провести
нарахування та виплату компенсації за
невикористану щорічну додаткову
відпустку із розрахунку 15 календарних
днів, пропорційно відпрацьованим дням
у зв'язку з його звільненням за наказом
№ 11-о від 06.07.2011 року.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Коломацькому районі
Харківської області на користь ОСОБА_4
середній заробіток за весь час
затримки виплати належних при
звільненні сум по день фактичного
розрахунку відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області не погодилось з постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року і звернулось до суду з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про задоволення
касаційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

Згідно наказу від 13.01.2010 року № 1-0
ОСОБА_4 призначено на посаду головного
спеціаліста юрисконсульта та наказом
від 06.07.2011 року № 11-0 звільнено із
займаної посади, згідно п.1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України.

Після звільнення із займаної посади,
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області та просив виплатити йому
компенсацію за невикористану
додаткову відпустку.

Проте, листом від 09.09.2011 року № 2185-04/36
Управлінням Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області йому було відмовлено у виплаті
вказаної компенсації.

Вважаючи відмову відповідача
незаконною, ОСОБА_4 звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
відповідач діяв правомірно, тому на
момент звільнення позивач не мав права
на компенсацію за невикористану
додаткову відпустку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
адміністративний позов, Харківський
апеляційний адміністративний суд
дійшов протилежного висновку, та
зазначив, що відповідно ст. 24 Закону
України «Про відпустки» та ст. 83
Кодексу законів про працю України у
разі звільнення працівника, йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним щорічні
відпустки, а також додаткові відпустки.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції не можна
погодитися з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом від 13.01.2010 року
№ 1-О ОСОБА_4 прийнятий на посаду
головного спеціаліста юрисконсульта,
крім того даним наказом визначено стаж
державної служби станом на 13.01.2010 року,
який становить 26 років 5 місяців.

Статтею 35 Закону України «Про державну
службу» державним службовцям, які
мають стаж роботи в державних органах
понад 10 років, надається додаткова
оплачувана відпустка тривалістю до 15
календарних днів. Порядок і умови
надання додаткових оплачуваних
відпусток встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України Про порядок
і умови надання державним службовцям,
посадовим особам місцевого
самоврядування додаткових оплачуваних
відпусток від 27.04.1994 року № 250 державним
службовцям, які мають стаж державної
служби понад 10 років, посадовим особам
місцевого самоврядування, які мають
стаж служби в цих органах понад 10 років,
надається додаткова оплачувана
відпустка тривалістю 5 календарних
днів, а починаючи з 11-го року ця
відпустка збільшується на 2
календарних дні за кожний наступний
рік. Тривалість додаткової оплачуваної
відпустки не може перевищувати 15
календарних днів. Додаткові оплачувані
відпустки державним службовцям,
посадовим особам місцевого
самоврядування надаються одночасно із
щорічною відпусткою згідно з
установленим графіком або за згодою
сторін окремо від неї.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дає підстави вважати, що
виникнення права на додаткову
оплачувану відпустку та її тривалість
знаходяться у прямій залежності від
наявності у державного службовця
відповідного стажу служби.

Отже, надання додаткової відпустки, а
також виплата грошової компенсації за
невикористану відпустку при
звільненні державного службовця
залежить лише від наявності стажу
роботи в державних органах, що дає
право на надання вказаної відпустки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно заяв про надання
щорічних відпусток ОСОБА_4 були надані
щорічні відпустки за періоди роботи з
13.01.2010 по 12.01.2011 роки та з 13.01.2011 по 12.01.2012
роки.

Також, в матеріалах справи міститься
наказ від 14.01.2011 року № 1-в про надання
відпустки, з якого вбачається, що
головному спеціалісту юрисконсульту
надано додаткову оплачувана відпустку,
за стаж державної служби понад 10 років
на 15 календарних днів з 18.01.2011 року по
01.02.2011 року включно за період роботи з
23.08.2010 року по 22.08.2011 рік.

Оскільки, позивачем було використано
відпустку за період роботи з 23.08.2010 року
по 22.08.2011 рік, а наказ про звільнення з
посади головного спеціаліста
юрисконсульта було видано 06.07.2011 року,
тому право на додаткову оплачувану
відпустку за 2011-2012 роки позивач набув
би після 22.08.2011 року.

Згідно вимог, які зазначені позивачем
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку слід зазначити
наступне.

Статтею 116 Кодексу законів про працю
України передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Абзацом 1 статті 117 Кодексу законів про
працю України встановлено, що в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що позивач не мав
права на отримання компенсації за
невикористану додаткову відпустку при
його звільненні 05 липня 2011 року, так як
ним з 18 січня 2011 року по 01 лютого 2011 року
була використана додаткова відпустка,
тривалістю 15 календарних днів за
період його роботи з 23 серпня 2010 року по
22 серпня 2011 року.

З огляду на викладене постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
року, ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, тому рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст.ст. 222, 226, 231 КАС України
суд,-

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Коломацькому районі Харківської
області - задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року - скасувати, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2012
- залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець