Справа № 803/1389/14
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

в частині позовних вимог

10 липня 2014 року Справа № 803/1389/14

Суддя Волинського окружного
адміністративного суду Сорока Ю.Ю.,
вивчивши позовну заяву Волинського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності до заступника
начальника відділу додержання
законодавства про працю, зайнятість та
інших нормативно-правових актів у
Волинській області - державного
інспектора праці Касьяна Григорія
Панкратовича про визнання дій
протиправними, скасування акта
№03-03-21/0299 та приписа №03-03-21/0299-0275 від
11.06.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності звернулося з
адміністративним позовом до
заступника начальника відділу
додержання законодавства про працю,
зайнятість та інших
нормативно-правових актів у Волинській
області - державного інспектора праці
Касьяна Григорія Панкратовича про
визнання дій протиправними, скасування
акта №03-03-21/0299 та приписа №03-03-21/0299-0275
від 11.06.2014 року.

Із змісту позовних вимог вбачається, що
позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом у якому
просить скасувати акт перевірки
додержання законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з тимчасової
працездатності №03-03-21/0299, складений
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Волинській області за
результатами перевірки Ковельської
районної виконавчої дирекції
Волинське обласне відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

У відкритті провадження в частині
позовних вимог щодо скасування акта
перевірки додержання законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з тимчасової
втрати працездатності №03-03-21/0299 слід
відмовити на підставі пункту 1 частини 1
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 2
КАС України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Так, за визначенням, наведеним у п.1 ч.1
ст.3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Нормативно-правові акти - рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації.

Як зазначив Конституційний Суд України
в рішенні №2-зп від 23.06.1997 року, за своєю
природою ненормативні правові акти, на
відміну від нормативних, встановлюють
не загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, як нормативний, так і
ненормативний правовий акт завжди
виражають волю (волевиявлення)
уповноваженого суб'єкта права, його
владні приписи; мають офіційний
характер, обов'язковий до виконання;
спрямування на регулювання суспільних
відносин; встановлюють правову норму
чи конкретне правовідношення;
оформляються у визначеній формі; є
юридичними фактами, що спричиняють
певні правові наслідки.

Зазначене кореспондується із
положеннями частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до яких, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, до компетенції адміністративних
судів віднесено справи щодо захисту
прав, свобод і інтересів осіб від дій
суб'єктів владних повноважень щодо
управління цими особами чи здійснення
інших владних функцій щодо них.

Відрізняючою ознакою правового акту
від інших управлінських актів є
наявність в ньому змісту управління
особою, здійснення щодо нього влади,
шляхом встановлення його прав і
обов'язків.

Правовий акт - акт волевиявлення
(рішення) уповноваженого суб'єкта
права, що регулює суспільні відносини
за допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними
правопорушення. Критерієм
розмежування понять нормативного
правового акта і ненормативного
(індивідуального) правового акта є
сфера його дії за суб'єктивним складом,
оскільки правові акти індивідуальної
дії, на відміну від нормативних,
поширюють свою дію на конкретно
визначеного суб'єкта.

Висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки мають
юридичне значення лише після того, як
вони будуть втілені в рішення,
прийнятому уповноваженою особою цього
органу.

Пунктом 7 Порядку проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів, затвердженого
наказом Міністерства соціальної
політики України №390 від 02.07.2012 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.07.2012 року за №1291/21603
визначено, що за результатами
перевірки складається акт перевірки. У
разі виявлення порушень законодавства
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
вносяться приписи про усунення
виявлених порушень, вживаються заходи
щодо притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Таким чином, в даному випадку, рішенням
контролюючого органу яким
встановлюються певні обов'язки до
виконання та який створює юридичні
наслідки - є саме припис №03-03-21/0299-0275 від
11.06.2014 року щодо усунення виявлених
перевіркою порушень законодавства.

За таких підстав, відповідач при
складанні акту перевірки №03-03-21/0299, не
приймав управлінське рішення, яке саме
і може бути оскаржено, а відтак акт
перевірки не спричиняє виникнення
будь-яких прав і обов'язків осіб чи
суб'єктів владних повноважень, а отже
не породжує правовідносин, що можуть
бути предметом спору.

Крім того, дії відповідача при
складанні акту перевірки у даному
випадку не породжують будь-яких
правових наслідків для позивача, не
носять публічно-правовий характер, а
тому вони не можуть бути предметом
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 КАС України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у
відкритті провадження в частині
позовних вимог щодо скасування акта
перевірки додержання законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з тимчасової
працездатності №03-03-21/0299 слід
відмовити.

При цьому відповідно до вимог частин
п'ятої та шостої статті 109 КАС України
позивачу слід роз'яснити, що повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Керуючись статтею 109 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в
частині позовних вимог щодо скасування
акта перевірки додержання
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з
тимчасової працездатності №03-03-21/0299 в
адміністративній справі за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
заступника начальника відділу
додержання законодавства про працю,
зайнятість та інших
нормативно-правових актів у Волинській
області - державного інспектора праці
Касьяна Григорія Панкратовича про
визнання дій протиправними, скасування
акта №03-03-21/0299 та приписа №03-03-21/0299-0275
від 11.06.2014 року.

Повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самими
позовними вимогами, щодо яких
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати
особі, яка подала заяву.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст.186 КАС України,
якщо таку апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ю.Ю. Сорока