Справа № 826/6842/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року 09:59 № 826/6842/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Мазур А.С.
при секретарі Хильницькій В.О.
за участю представників: позивача -
Петруньок С.М., відповідача -
Кальницької І.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомКиївського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідівдо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Массімо Дутті
Україна»простягнення
заборгованості,На підставі ч. 3 ст. 160
КАС України в судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено,
про що повідомлено сторін після
проголошення вступної та резолютивної
частини постанови в судовому засіданні
з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС
Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Массімо Дутті
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів за 2013 рік у розмірі 190799,58 грн.
та пені за порушення строків сплати
зазначеної суми санкцій у розмірі 1545,48
грн, що складає 192345,06 грн.. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що згідно звіту
відповідач вказав, що середньооблікова
кількість працівників облікового
складу підприємства у 2013 році
становила 48 осіб, відповідно до 4%
нормативу на підприємстві повинна була
бути працевлаштовано 2 особи з
інвалідністю, однак не було
працевлаштовано жодного інваліда. У
відповідача не було створено 2 робочих
місця для працевлаштування інвалідів,
а тому відповідач має заборгованість
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 190799,58 грн., пені за
порушення строків сплати зазначеної
суми санкцій у розмірі 1545,48 грн., та
складає 192345,06 грн..
У судовому засіданні представник
позивача вимоги адміністративного
позову підтримав, дав аналогічні
Представник відповідача проти позову
заперечила та пояснила, що
підприємство немає такого обов'язку, як
пошук непрацевлаштованих інвалідів.
Відповідач надавав Державній службі
зайнятості інформацію для того, щоб ця
служба організовувала
працевлаштування інвалідів. Створення
роботодавцями для інвалідів умов праці
з урахуванням індивідуальних програм
реабілітації неможливе без наявності
інваліда. Щоб запропонувати роботу
інвалідові, підприємству необхідно
мати медичний висновок про його стан
здоров'я. Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів відповідач
повідомляв Київське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів та подав
відповідний звіт за 2013 рік. Відповідач
кожного місяця подавав звітність за
формою №3-ПН до Шевченківського
районного центру зайнятості. Однак ні
Фонд соціального захисту інвалідів, ні
центр зайнятості не направили
інвалідів для працевлаштування, а тому
вважає, що відповідач не вчинив жодного
правопорушення. Просила у задоволенні
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року з
наступними змінами і доповненнями
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Положеннями ст. 19 згаданого вище Закону
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.
За змістом частини першої статті 20
зазначеного Закону підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та Законом
України від 25 червня 1991 року № 1251-XII
«Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.
Разом із тим відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою статті 20 Закону "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що він вжив
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
Згідно зі статтею 18-1 зазначеного
Закону пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
Як зазначила у суді представник
відповідача та не заперечила
представник позивача, у 2013 році
підприємство щомісяця подавало
звітність Шевченківському районному
центру зайнятості за формою №3-ПН
(Інформація про попит на робочу силу
(вакансії), а також подало звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік до Київського
міського відділення Фонду соціального
Судом встановлено, що центр зайнятості
та Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не
направляло до відповідача інвалідів з
метою їх працевлаштування.
У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, він не
може бути притягнений до
відповідальності за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.
Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується, зокрема, принципом
Згідно з ч.1, ч. 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позивачем не
наведено обставин, які б свідчили про
обґрунтованість його вимог, а тому
позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України Окружний адміністративний суд
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.С. Мазур

Дата складення та підписання постанови
в повному обсязі - 20.06.2014 року.