Справа № 826/6145/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 червня 2014 року 16 год. 59
хв. № 826/6145/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
позивача, без участі відповідачів (їх
уповноважених представників),
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до колишнього голови
Шевченківського районного суду міста
Києва ОСОБА_3, колишнього керівника
апарату Шевченківського районного
суду міста Києва ОСОБА_4, колишнього в.о.
керівника апарату Шевченківського
районного суду міста Києва ОСОБА_5,
керівника апарату Шевченківського
районного суду міста Києва Марчук
Марини Володимирівни та голови
Шевченківського районного суду міста
Києва Савицького Олега Антоновича про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 18 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 07 травня 2014 року надійшов
позов ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 у
відповідних відмінках) до колишнього
голови Шевченківського районного суду
міста Києва ОСОБА_3 (далі - відповідач-1),
колишнього керівника апарату
Шевченківського районного суду міста
Києва ОСОБА_4 (далі - відповідач-2),
колишнього в.о. керівника апарату
Шевченківського районного суду міста
Києва ОСОБА_8 (далі - відповідач-3) та
керівника апарату Шевченківського
районного суду міста Києва Марчук
Марини Володимирівни (далі -
відповідач-4) про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів щодо не
направлення постанови Шевченківського
районного суду міста Києва від 09
листопада 2012 року у справі № 2610/21791/2012
(далі - постанова від 09 листопада 2012
року) прокурору Київської області (далі
- прокурор) для відновлення досудового
слідства у кримінальній справі № 47-1042
та слідчим слідчого управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області (далі - слідче управління).

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що бездіяльність
відповідачів є протиправною, оскільки
нормами законодавства передбачено
обов'язок направлення копії постанови
судді про скасування постанови про
закриття справи особі, яка прийняла
рішення про закриття справи, особі, яка
подала скаргу на постанову, та
прокурору, який відмовив у відновленні
досудового слідства або дізнання. Не
направлення постанови від 09 листопада
2012 року прокурору та слідчому
управлінню є порушенням прав та
інтересів позивача.

Ухвалою суду від 12 травня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

До суду 21 травня 2014 року через
канцелярію від позивача надійшли
письмові уточнення до позову, а саме
окрім визнання протиправною
бездіяльності відповідачів, також про
зобов'язання відповідача-4 та голову
Шевченківського районного суду міста
Києва Савицького Олега Антоновича
направити копії постанови від 09
листопада 2012 року до слідчого
управління. Вказані уточнення судом,
відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України,
прийнято до розгляду та долучено до
матеріалів справи для врахування при
прийнятті у справі судового рішення по
суті.

У судовому засіданні 21 травня 2014 року
судом, згідно зі ст. 52 КАС України, до
участі у справі як співвідповідача
залучено голову Шевченківського
районного суду міста Києва Савицького
Олега Антоновича (далі - відповідач-5).

Відповідними ухвалами суду від 21
травня та від 02 червня 2014 року
відмовлено у задоволенні письмових
заяв позивача про відвід судді від
участі у розгляді справи.

У ході судового розгляду справи
позивач позов, з урахуванням уточнень
до нього, підтримав та просив
задовольнити його повністю.

Відповідачі (їх уповноважені
представники) у судові засідання не
прибули, хоча про дати, час та місце
судового розгляду справи повідомлені
належним чином. Поряд з цим, 21 травня
2014 року до суду через канцелярію
надійшли письмові заперечення сторони
відповідачів проти позову із проханням
про розгляд справи за відсутності їх
представників. Вказані заперечення
судом долучено до матеріалів справи,
однак їх та долучені до них письмові
докази судом не визнано належними та
допустимими доказами.

Крім того, 02 червня 2014 року до суду
через канцелярію від відповідача-3,
відповідача-4 та відповідача-5 надійшов
лист із проханням про розгляд справи за
їх відсутності.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 25 травня 2011 року
частково задоволено скаргу ОСОБА_2 та
скасовано постанову заступника
начальника СЧ СУ ГУ МВС України в
Київській області від 28 грудня 2010 року
про закриття кримінальної справи №
47-1042, порушеної за фактом умисного
пошкодження чужого майна, вчиненого
шляхом підпалу, що спричинило загибель
людей, за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального
кодексу України (далі - КК України), та
постановлено матеріали кримінальної
справи направити прокурору Київської
області для відновлення досудового
слідства. В частині оскарження
постанови слідчого СЧ СУ ГУ МВС України
в Київській області від 12 листопада 2010
року про закриття кримінальної справи
№ 47-1042, порушеної за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за
фактом таємного викрадення майна
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, скаргу залишено без
задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 02 вересня 2011 року постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 25 травня 2011 року залишено без
змін.

В подальшому, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 липня 2012 року ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від
02 вересня 2011 року скасовано, а справу
направлено на новий апеляційний
розгляд.

За результатами нового апеляційного
розгляду, ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 31 серпня 2012 року
скасовано постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 25 травня
2011 в частині залишення без задоволення
скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого СЧ
СУ ГУ МВС України в Київській області
Горської М.О. від 12 листопада 2010
року про закриття кримінальної справи
№ 47-1042, порушеної за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за
фактом таємного викрадення майна
ОСОБА_11 та ОСОБА_10, а в іншій частині -
скасовано у порядку ст. 365
Кримінально-процесуального кодексу
України у редакції 1960 року (далі - КПК
України). Матеріали скарги направлено
до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд в іншому складі суду.

В подальшому, постановою від 09
листопада 2012 року задоволено скаргу
ОСОБА_2 та скасовано постанову слідчого
СЧ СУ ГУ МВС України в Київській
області Горської М.О. від 12 листопада 2010
року про закриття кримінальної справи,
порушеної за фактом таємного
викрадення майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10, за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України, та постанову заступника
начальника СЧ СУ ГУ МВС України в
Київській області Кириченка О.В. від 28
грудня 2010 року про закриття
кримінальної справи № 47-1042, порушеної
за фактом умисного пошкодження чужого
майна, вчиненого шляхом підпалу, що
спричинило загибель людей, за ознаками
злочину, передбаченого. 2 ст. 194 КК
України, а вказану кримінальну справу
направлено прокурору Київської
області для відновлення досудового
слідства.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 28 січня 2013 року постанову від
09 листопада 2012 року залишено без змін.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, а саме копії
супровідного листа Шевченківського
районного суду міста Києва, матеріали
кримінальної справи № 47-1042 до
прокуратури направлено 20 грудня 2013
року, а з копії листа прокуратури від 30
грудня 2013 року № 04/2/6-1223вих.13, - що
матеріали вказаної кримінальної
справи до слідчого управління для
подальшого досудового слідства
направлено 26 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 6 Конституції України,
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Відповідно до п. 3 рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2002 року у справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Кампус Коттон клаб" щодо
офіційного тлумачення положення ч. 2 ст.
124 Конституції України (справа № 1-2/2002
про досудове врегулювання спорів),
положення ч. 2 ст. 124 Конституції України
треба розглядати у системному зв'язку з
іншими положеннями Основного Закону
України, які передбачають захист судом
прав і свобод людини і громадянина, а
також прав юридичної особи,
встановлюють юридичні гарантії їх
реалізації, надаючи можливість кожному
захищати свої права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України).
Тобто, кожна особа має право вільно
обирати не заборонений законом засіб
захисту прав і свобод, у тому числі
судовий захист. Для забезпечення
судового захисту Конституція України у
ст. 124 встановила принципи здійснення
правосуддя виключно судами. Зі змісту
ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо
поширення юрисдикції на всі
правовідносини, що виникають у державі,
випливає, що кожен із суб'єктів
правовідносин у разі виникнення спору
може звернутися до суду за його
вирішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є
верховенство права та належне
здійснення правосуддя. Ці принципи
також є основоположними елементами
права на справедливий суд.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року № 8, відповідно до
роз'яснень, викладених у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що
виникають у судовій практиці при
прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів", у розумінні положень ч. 1 ст. 2,
п.п. 1, 7 і 9 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 КАС України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їхніх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Тобто, дії суду (судді), вчинені при
виконанні ним своїх обов'язків щодо
здійснення правосуддя (самостійного
виду державної діяльності, яка
здійснюється шляхом розгляду і
вирішення у судових засіданнях в
особливій, встановленій законом,
процесуальній формі адміністративних,
цивільних, кримінальних та інших
справ), є не управлінськими, а
процесуальними, і оскаржуються у
порядку, визначеному процесуальними
законами.

У порядку адміністративного
судочинства можуть бути оскаржені
акти, дії або бездіяльність посадових і
службових осіб судів, що належать до
сфери управлінської діяльності.

Отже, з вище викладених норм
вбачається, що позивач обґрунтовано
звернувся до адміністративного суду з
метою оскарження бездіяльності
відповідачів в частині не направлення
прокуратурі та слідчому управлінню
копії постанови від 09 листопада 2012
року.

Як уже зазначено вище, постановою від 09
листопада 2012 року задоволено скаргу
ОСОБА_2, у зв'язку з чим скасовано
постанову слідчого СЧ СУ ГУ МВС
України в Київській області Горської
М.О. від 12 листопада 2010 року про
закриття кримінальної справи,
порушеної за фактом таємного
викрадення майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10, за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України, та постанову заступника
начальника СЧ СУ ГУ МВС України в
Київській області Кириченка О.В. від
28 грудня 2010 року про закриття
кримінальної справи № 47-1042, порушеної
за фактом умисного пошкодження чужого
майна, вчиненого шляхом підпалу, що
спричинило загибель людей, за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК
України, а вказану кримінальну справу
направлено прокурору Київської
області для відновлення досудового
слідства.

Згідно зі ст. 236-6 КПК України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), скарга на
постанову органу дізнання, слідчого,
прокурора про закриття справи
розглядається суддею, який
визначається в порядку, встановленому
ч. 3 ст. 16 2 цього Кодексу, одноособово не
пізніше п'яти днів, а у разі складності
справи - десяти днів з дня надходження
закритої справи до суду.

Суддя витребує справу, знайомиться з
нею, а в разі необхідності заслуховує
пояснення особи, яка подала скаргу на
постанову.

Про час розгляду скарги суддя
повідомляє прокурора і особу, що подала
скаргу, які вправі взяти участь у її
розгляді та висловити свої доводи. При
розгляді скарги ведеться протокол
судового засідання.

Розглянувши скаргу, суддя залежно від
того, чи були при закритті справи
виконані вимоги ст.ст. 213 і 214 цього
Кодексу, приймає одне з таких рішень: 1)
залишає скаргу без задоволення; 2)
скасовує постанову про закриття справи
і направляє справу прокурору для
відновлення слідства або дізнання.

Скасовуючи постанову про закриття
справи і направляючи справу прокурору
для відновлення досудового слідства
або дізнання, суддя вказує, які
обставини належить з'ясувати при
проведенні досудового розслідування.

На постанову судді прокурором, особою,
яка подала скаргу, протягом семи діб з
дня її винесення може бути подана
апеляція до апеляційного суду.

Копія постанови судді надсилається
особі, яка прийняла рішення про
закриття справи, особі, яка подала
скаргу на постанову, і прокурору, який
відмовив у поновленні досудового
слідства або дізнання.

Тобто, як чітко вбачається з вище
викладених норм, копії постанови суду
щодо скасування постанови про закриття
справи надсилаються особі, яка
прийняла рішення про закриття справи,
особі, яка подала скаргу на постанову,
та прокурору, який відмовив у
відновленні досудового слідства або
дізнання.

Однак, як з'ясовано судом у ході
розгляду справи та не спростовано
відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, на яких покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх рішень, дій чи
бездіяльності, у разі заперечення про
позову, копії постанови від 09 листопада
2012 року прокурору та слідчому
управлінню не направлено.

Суд зазначає, що наявні у матеріалах
справи копії супровідних листів, які,
за переконанням сторони відповідачів,
підтверджують факт направлення
постанови від 09 листопада 2012 року
прокурору та слідчому управлінню, не є
належним доказом такого направлення,
оскільки суду не надано відповідного
документа (зокрема фіскального чека)
об'єкта поштового зв'язку, який би
містив інформацію про дату направлення
та адресата.

До того ж, вище викладеними нормами КПК
України спростовуються твердження
сторони відповідачів про те, що ст. 236-6
КПК України не передбачено направлення
копії постанови без матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ст.ст. 2, 23, 24
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
судова влада в Україні відповідно до
конституційних засад поділу влади
здійснюється незалежними та
безсторонніми судами, утвореними
згідно із законом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Суддя місцевого суду здійснює
судочинство в порядку, встановленому
процесуальним законом, а також інші
повноваження, визначені законом.

Голова місцевого суду: 1) представляє
суд як орган державної влади у зносинах
з іншими органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами; 2)
визначає адміністративні повноваження
заступника голови місцевого суду; 3)
контролює ефективність діяльності
апарату суду, вносить керівникові
територіального управління Державної
судової адміністрації України подання
про призначення на посаду керівника
апарату суду, заступника керівника
апарату суду та про звільнення їх з
посад, а також про застосування до
керівника апарату суду, його
заступника заохочення або накладення
дисциплінарного стягнення відповідно
до законодавства; 4) видає на
підставі акта про призначення (обрання)
суддею чи звільнення судді з посади
відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу
кваліфікаційну комісію суддів України
про наявність вакантних посад у суді в
десятиденний строк з дня їх утворення;
6) забезпечує виконання рішень зборів
суддів місцевого суду; 7) контролює
ведення в суді судової статистики, дбає
про інформаційно-аналітичне
забезпечення суддів з метою підвищення
якості судочинства; 8) забезпечує
виконання вимог щодо підвищення
кваліфікації суддів місцевого суду;
8-1) вносить на розгляд зборів суду
пропозиції щодо кількості та
персонального складу слідчих суддів; 9)
здійснює інші повноваження, визначені
законом.

Голова місцевого суду з питань, що
належать до його адміністративних
повноважень, видає накази і
розпорядження.

У разі відсутності голови суду
виконання його обов'язків здійснюється
відповідно до встановленого ним
розподілу обов'язків щодо організації
діяльності суду.

Згідно з п.п. 1.1, 1.6 розділу 1, п.п. 16.1, 16.4
розділу 16 Інструкції з діловодства в
місцевому загальному суді,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від 27
червня 2006 року № 68 (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), ця Інструкція
встановлює загальні правила ведення
судового діловодства в районних,
районних у містах, міських,
міськрайонних судах (далі - суди) і
регламентує порядок роботи з
документами з моменту їх надходження
чи створення в суді до відправлення або
передавання в архів, звернення до
виконання судових рішень.

Організаційне керівництво діяльністю
суду здійснює голова відповідного
суду.

Організацію діловодства в суді
відповідно до цієї Інструкції
забезпечує керівник апарату
(завідуючий секретаріатом) суду або
інший працівник апарату суду, який
виконує його обов'язки (далі - керівник
апарату суду).

Керівник апарату суду
підпорядковується голові суду і
координує свою діяльність з
відповідним територіальним
управлінням державної судової
адміністрації.

Керівник апарату суду ознайомлює всіх
працівників апарату суду з
нормативно-правовими актами і
методичними матеріалами з діловодства.

Звернення до виконання судових рішень
покладається на суд. Вироки, рішення,
ухвали та постанови суду передаються
на виконання після того, як вони
набрали законної сили, крім випадків
негайного їх виконання.

Постанова судді за результатами
розгляду скарги на дії органу дізнання,
слідчого, прокурора (про відмову в
застосуванні заходів безпеки або про
їх скасування, про відмову в порушенні
кримінальної справи, про закриття
кримінальної справи тощо) звертається
до виконання так: якщо скаргу
задоволено, копія постанови
надсилається особі, яка винесла
постанову, що була оскаржена,
прокуророві та особі, яка подала
скаргу. Разом з копією постанови органу
дізнання, органу слідства чи
прокуророві повертаються для
проведення додаткової перевірки,
відновлення слідства або дізнання тощо
матеріали, які були витребувані від
них.

Тобто, як вбачається з вище
викладеного, норми Інструкції
узгоджуються з нормами КПК України, а
тому, за переконанням суду, копії
постанови від 09 листопада 2012 року
повинні були бути направленими до
прокуратури та слідчого управління.

Враховуючи, що суду не надано належних
та достатніх доказів підтвердження
такого направлення, з метою повного
захисту прав та інтересів позивача, за
переконанням суду, необхідним є
зобов'язання відповідача-4 та
відповідача-5 забезпечити направлення
засвідчених копій постанови від 09
листопада 2012 року до прокуратури та
слідчого управління.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Із системного аналізу вище викладених
норм та обставин вбачається, що позов
ОСОБА_2 до колишнього голови
Шевченківського районного суду міста
Києва ОСОБА_3, колишнього керівника
апарату Шевченківського районного
суду міста Києва ОСОБА_4, колишнього в.о.
керівника апарату Шевченківського
районного суду міста Києва ОСОБА_5,
керівника апарату Шевченківського
районного суду міста Києва Марчук
Марини Володимирівни та голови
Шевченківського районного суду міста
Києва Савицького Олега Антоновича про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії є
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність
колишнього голови Шевченківського
районного суду міста Києва ОСОБА_3,
колишнього керівника апарату
Шевченківського районного суду міста
Києва ОСОБА_4, колишнього в.о. керівника
апарату Шевченківського районного
суду міста Києва ОСОБА_5 та керівника
апарату Шевченківського районного
суду міста Києва Марчук Марини
Володимирівни щодо не направлення
копії постанови Шевченківського
районного суду міста Києва від 09
листопада 2012 року у справі № 2610/21791/2012
до прокуратури Київської області та
слідчого управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області для
відновлення досудового слідства у
кримінальній справі № 47-1042.

3. Зобов'язати голову Шевченківського
районного суду міста Києва Савицького
Олега Антоновича та керівника апарату
Шевченківського районного суду міста
Києва Марчук Марину Володимирівну
забезпечити направлення засвідченої
копії постанови Шевченківського
районного суду міста Києва від 09
листопада 2012 року у справі №
2610/21791/2012 до прокуратури Київської
області та слідчого управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області для відновлення досудового
слідства у кримінальній справі № 47-1042.

4. Присудити на користь ОСОБА_2
здійснений ним судовий збір у розмірі
73,10 грн. (Сімдесят три гривні десять
копійок) із Державного бюджету України.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 23
червня 2014 року