Справа № 412/5595/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/50789/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Зайця В.С.,
Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2013 року у справі №
412/5595/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Краснодоні та Краснодонському
районі Луганської області про
скасування вимоги пенсійного фонду, -

в с т а н о в и л а:

01 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Краснодоні та Краснодонському районі
Луганської області, в якому просила
визнати дії відповідача
неправомірними та скасувати вимогу про
сплату недоїмки від 17 червня 2013 року
№2002 та повідомлення від 24 травня 2013
року №1771.

Постановою Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 серпня 2013 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Краснодоні та Краснодонському
районі Луганської області щодо вимоги
про доплату ОСОБА_1 до мінімального
страхового внеску в розмірі 1194,03 грн. та
скасовано вимогу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Краснодоні та Краснодонському районі
Луганської області на ім'я ОСОБА_1 про
сплату недоїмки від 17 червня 2013 року
№2002 року на суму 1194,03 грн. В задоволенні
адміністративного позову в іншій
частині відмовлено за
необґрунтованістю.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1
подала касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить паспорт
серії НОМЕР_1.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
НОМЕР_2, виданого 11 липня 2000 року, ОСОБА_1
призначена пенсія за вислугу років.

Згідно з свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
серії НОМЕР_3, ОСОБА_1 є фізичної особою -
підприємцем. Дата проведення державної
реєстрації 21 листопада 2005 року.

Відповідно довідки від 25 листопада 2005
року ОСОБА_1 взята на облік платника
податків у Краснодонській ОДПІ.

Згідно з свідоцтвом платника єдиного
податку серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 01 січня
2012 року перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

24 травня 2013 року відповідачем складено
повідомлення-розрахунок № 1771,
відповідно до якого позивачу необхідно
здійснити доплату до мінімального
страхового внеску 1194,03 грн.

17 червня 2013 року відповідачем складено
вимогу № 2002 про сплату недоїмки.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з неправомірності
спірної вимоги, посилаючись на те, що у
відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»позивач
звільнена від сплати єдиного внеску.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходили з того, що позивач не набула
права звільнення від сплати за себе
єдиного внеску, оскільки не підпадає
під дію ст. 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду, з
наступних підстав.

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2426-VI (Закон №2426-VI), який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону №
2464-VI платниками єдиного внеску є:
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно ч.12 ст.9 Закону № 2464-VI єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника. Статтею 25
Закону № 2464-VI передбачено, що суми
недоїмки стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням штрафів.
Територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Відповідно до змін від 07.07.2011 року до ч.4
ст.4 Закону № 2464-VI, які набрали чинності
06.08.2011 року, особи які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV пенсіонер
- особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. Статтею 9
зазначеного Закону передбачені
наступні види пенсій: пенсія за віком,
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання, пенсія у
зв'язку із втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
передбачені ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" а саме: особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно вимог п.16 Прикінцеві
Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», положення закону України
«Про пенсійне забезпечення»
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років.

Стаття 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачає види
державних пенсій: за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі
роботи не менше 25 років; жінки -
після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років (ст. 12).
Одним з різновидів пенсії за віком, є
пенсія за віком на пільгових умовах,
передбачена ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Отже пенсія «за вислугу років» не є
різновидом «пенсії за віком», а є
різновидом трудової пенсії.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивач отримує пенсію з 11 липня 2000
року за вислугу років призначену
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб». Пенсія за віком, передбачена
розділом ІІІ Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не призначена. Крім того,
позивачем на надано до матеріалів
справи доказів її переходу з одного
виду пенсії (за вислугою років) на інший
(за віком).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що у
позивача відсутнє право на пільги,
передбачені ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає вірним висновок апеляційного
суду про те, що Управління Пенсійного
фонду України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі Луганської
області при винесенні ОСОБА_1 вимоги
від 17.06.2013 року № 2002 про зобов'язання
сплатити недоїмку зі сплати єдиного
внеску діяло у межах та у спосіб,
визначений чинним законодавством
України.

Колегія суддів дійшла думки, що
приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, судом апеляційної
інстанції вірно встановлено характер
спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року у справі № 412/5595/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: