Справа № 2а-1870/9142/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" липня 2014 р. м. Київ
К/800/17414/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
приватного підприємця - ОСОБА_2

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2013

у справі № 2а-1870/9142/12

за позовом приватного підприємця -
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013, відмовлено у задоволенні
позову про скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.11.2012
№/56926.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

У зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування суми
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за травень 2012 року,
складено акт від 29.10.2012
№3379/17-1016//199, в якому зафіксовано
порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3,
п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 203.1 ст. 203
Податкового кодексу України, внаслідок
чого позивачем завищено податковий
кредит та занижено суму ПДВ, що за
підсумками підлягає сплаті платником
податку до бюджету за травень 2012 року в
розмірі 53907,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки,
відповідачем 08.11.2012 прийнято податкове
повідомлення-рішення №/56926, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість в розмірі 53907,00 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 13476,75 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що приймаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, ДПІ у м. Суми
діяла на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суди
дійшли висновку, що позивачем не
позивачем не доведено фактичного
здійснення господарських операцій з
придбання товару саме від ТОВ
"Торгово-промислова компанія",
Харківською філію "Мізол", ТОВ
"Арсенал-Центр". Крім того, судом було
зобов'язано позивача надати докази
транспортування товару від
контрагентів, докази зберігання
отриманих товарів, але вимоги суду не
виконані.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції вважає такі висновки судів
попередніх інстанцій передчасними та
такими, що зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин у
справі.

Датою виникнення права платника ПДВ
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст.
198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, платник податку виключно
на підставі проведеної
оподатковуваної господарської
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
ПДВ до складу податкового кредиту
звітного періоду.

Разом з тим, на підтвердження факту
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
"Торгово-промислова компанія",
Харківською філію "Мізол", ТОВ
"Арсенал-Центр", в матеріалах справи
наявні первинні документи
бухгалтерського обліку, а саме:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки, банківські виписки,
квитанції до прибуткового касового
ордера.

Слід зазначити, що за наявності
документів, які підтверджують фактичне
отримання позивачем товарів та
використання їх у власній
господарській діяльності, ненадання
такого документу як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для висновків
про відсутність підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з придбання товару, оскільки,
відповідною транспортною
документацією обов'язково мають бути
підтверджені витрати з послуг по
перевезенню вантажів, а не послуги з
придбання товару.

За наведених обставин, судам слід
врахувати наведені вище обставини та
з'ясувати характер та зміст спірних
операцій, дослідити усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції, наявність у підприємства
основних засобів та трудових ресурсів,
необхідних для вчинення дій, що
становлять зміст відповідних операцій,
і на підставі цього зробити
вмотивований висновок про те, чи
відбувся дійсний рух активів між
учасниками відповідних операцій.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч. 2 ст.
227 КАС України.

При новому розгляді, слід взяти до
уваги вищезазначене та прийняти
законне і обґрунтоване рішення
відповідно до норм матеріального,
процесуального права, надати належну
правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного
підприємця - ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2013
скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль