Справа № 826/8954/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2014 року 17:05 №
826/8954/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі Головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О.,
Шулежка В.П. при секретарі судового
засідання Хилі І.В. за участю
представників: позивача - Медведчук
Н.З., відповідача - Бойко О.С., третьої
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справуза позовом
Департаменту культури виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)до Державної виконавчої
служби України третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_5про скасування постанови
про накладення штрафу від 05 червня 2014
року ВП № 42561198, -

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 01 липня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернувся Департамент
культури виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (далі -
позивач) з адміністративним позовом
про скасування постанови Державної
виконавчої служби України (далі -
відповідач) про накладення штрафу від 05
червня 2014 року ВП № 42561198.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
оскаржувана постанова є протиправною
та підлягає скасуванню, оскільки
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України не
було вжито жодних заходів для
перевірки виконання рішення суду та не
встановлено, що для виконання
вказаного рішення суду необхідні
документи, без яких його виконання
неможливе (копії документів, які
посвідчують надання пільг та довідки
про склад сім'ї за формою № 3).

Окрім цього, позивач зазначає, що
вказані документи йому було надано
стягувачем (ОСОБА_5) лише у квітні 2014
року, а тому вчасне їх ненадання є
поважною причиною невиконання
позивачем вимог державного виконавця.

Під час розгляду справи
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Державна виконавча служба України
подала заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначає, що постанова про накладення
штрафу від 05 червня 2014 року ВП № 42561198
прийнята на підставі та у
відповідності до норм чинного
законодавства, а тому просила в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Представники третьої особи - ОСОБА_5
проти задоволення адміністративного
позву заперечували та просили
відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20 березня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби Бойком О.М. на підставі
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.01.2014 року № 2а-14947/12/2670 прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 42561198 з примусового
виконання рішення суду, яким
зобов'язано Департамент культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) перерахувати з 01
березня 2009 року плату за комунальні
послуги по квартирі АДРЕСА_1 за
тарифами, встановленими для житлового
приміщення по місту Києву та
зобов'язано Департамент культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) видати ОСОБА_5 довідку
за формою № 3.

Вказаною постановою державного
виконавця надано боржнику семиденний
строк для добровільного виконання
рішення суду.

23 квітня 2014 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби Бойком О.М. за невиконання
рішення Окружного адміністративного
суду м. Києва у встановлений державним
виконавцем строк прийнято постанову
про накладення на позивача штрафу у
розмірі 680, 00 грн. та надіслано боржнику
(Департаменту культури виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)) вимогу № 411/5-1 про
зобов'язання виконати рішення суду.

05 червня 2014 року відповідачем у зв'язку
з невиконанням рішення суду та
законної вимоги державного виконавця
на позивача повторно накладено штраф у
розмірі 1 360, 00 грн.

Незгода з постановою про накладення
штрафу у розмірі 1 360, 00 грн. обумовила
звернення позивача до
адміністративного суду з позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва не
погоджується з доводами Департаменту
культури виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
р. № 606-XIV (далі - Закон 606-XIV) - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці) ( ч.2
ст. 2 Закону № 606-XI).

Статтею 5 Закону № 606-XIV встановлено, що
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Державному виконавцю повинні
бути безоплатно надані у встановлений
ним строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Згідно частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 17 Закону № 606-ХІХ,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, яким в силу ст. 5 цього
Закону є рішення суду.

Частиною другою ст. 27 Закону № 606-ХІХ
передбачено, що у разі ненадання
боржником у 7-денний термін, з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження,
документального підтвердження повного
виконання рішення, державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 606-XIV після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно ч. 2 ст. 75 Закону № 606-XIV у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав (ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV).

При цьому, ст. 89 Закону № 606-XIV
передбачено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Отже, як вбачається із вказаних норм
закону, постанова про накладення
штрафу на боржника - посадову особу
може бути винесена лише у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії.

Як зазначалося раніше, 20 березня 2014
року відповідачем на підставі
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.01.2014 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
надано боржнику (Департаменту культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)) строк для
добровільного виконання вказаної
постанови протягом семи днів з моменту
її винесення (отримання).

Вказана постанова була надіслана
позивачу листом № Б-3762/5-411/1 від 20
березня 2014 року та отримана останнім 24
березня 2014 року, що підтверджується
копією повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Як підтверджено матеріалами справи,
позивач судове рішення самостійно у
вказаний термін не виконав, а тому
23.04.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про накладення
штрафу у розмірі 680, 00 грн. та надіслано
вимогу щодо його виконання.

Вказаною вимогою зобов'язано боржника
(позивача) виконати рішення суду в
триденний строк з моменту її отримання,
про що повідомити Відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби.

З наданих відповідачем матеріалів
виконавчого провадження № 42561198
вбачається, що рішення суду було
виконано позивачем у повному обсязі 30
квітня 2014 року, а 23 червня 2014 року
вказане виконавче провадження було
закінчено.

Одночасно, з постановою про закінчення
виконавчого провадження оскаржувана
постанова про накладення штрафу від 05
червня 2014 року була скасована.

Приймаючи до уваги те, що на час
вирішення даної справи, оскаржуване
рішення самостійно скасовано суб'єктом
владних повноважень, підстави для
задоволення адміністративного позову
відсутні.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого, вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Департаменту культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
І.О. Іщук

В.П. Шулежко

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 09.07.2014 року.