Справа № 826/6157/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2014 року 09:05 № 826/6157/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити дії
ОСОБА_1, (надалі - позивач-1), та ОСОБА_2,
(надалі - позивач-2), звернулись до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, (надалі -
відповідач), про визнання
протиправними та скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії, а саме:
1. Визнати протиправними та скасувати:
- Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №8327988
від 26 листопада 2013 року, яке підписане
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Бродюк Іриною Юріївною;
- Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №8326942
від 26 листопада 2013 року, яке підписане
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Бродюк Іриною Юріївною.
2. Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
- за громадянином Канади ОСОБА_2
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків з Державного реєстру
фізичних осіб - платників податків
НОМЕР_1) право власності на 1/4 квартири
- за громадянкою Канади ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків з Державного реєстру
фізичних осіб - платників податків
НОМЕР_2) право власності на 1/4 квартири
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивачами для проведення державної
реєстрації права власності на частку
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, було подано відповідачу всі,
передбачені чинним законодавством
документи, незважаючи на що, останнім
були прийняті оскаржувані рішення, чим
порушено законні права та інтереси
Представник відповідача, будучи
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, на судові
засідання не прибув, у письмових
запереченнях на позовну заяву просив у
задоволенні позову відмовити повністю,
оскільки, при винесенні оскаржуваних
рішень діяв у спосіб та в межах,
визначених чинним законодавством
України, а тому не допустив порушень
законних прав та інтересів позивача.
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло, виданого 16 липня 1998
року Радянською районною державною
адміністрацією на підставі
р., квартира АДРЕСА_1, (надалі - Квартира
НОМЕР_3) належить на праві приватної
власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї:
ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях
кожному. Бюро технічної інвентаризації
м. Києва Київської міської ради
народних депутатів у реєстрову книгу
внесено відповідний запис за №129 від 28
Зазначене вище Свідоцтво містить
запис: "Першою Київською державною
нотаріальною конторою 09 березня 2000
року за реєстром №1-891, посвідчений
договір дарування 2/4 частин вказаної в
свідоцтві квартири, від імені ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7".
28 грудня 2009 року між ОСОБА_7, як
відчужувачем, та ОСОБА_8, як набувачем
майна, укладено Договір довічного
утримання (догляду), який посвідчено
державним нотаріусом Першої київською
державною нотаріальною контори
Мазуром Р.Л. та зареєстровано у реєстрі
за №5-4744, відповідно до якого,
відчужувач передає у власність
набувачу майна 2/4 Квартири НОМЕР_3,
взамін чого набувач майна
зобов'язувався надати відчужувачеві
довічне матеріальне забезпечення.
Крім того, зазначений вище Договір
довічного утримання (догляду) містить
посвідчену нотаріусом заборону на
відчуження 2/4 частин Квартири НОМЕР_3,
зареєстровану в реєстрі заборон за
№1321.
11.11.2013 р. позивач-1 та позивач-2
звернулись до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
із Заявами про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень (реєстраційний
номер 3904228 та 3903829) на 1/4 Квартири НОМЕР_3.
26.11.2013 р. відповідачем за наслідками
розгляду заяв позивача-1 та позивача-2
були прийняті рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №8327988 (надалі - Рішення про
відмову №9171357) та №8326942 (надалі -
Рішення про відмову №8326942), оскільки на
об'єкт на який заявлено право 28.12.2009 р.
зареєстровано заборону на нерухоме
майно на підставі договору довічного
утримання, власником якого зазначена
інша особа.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень:, тау
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень з
метою забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
відповідно до абз.1 ч.1 ст.2 якого,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним, особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам, без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям., іноземним державам, а
також територіальним, громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Частиною 7 статті 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державна реєстрація
права власності та інших речових прав
проводиться за місцем розташування
об'єкта нерухомого майна в межах,
території, на якій діє відповідний
орган державної реєстрації права
власності та інших речових прав, крім
випадків, установлених абзацами другим
і третім частини п'ятої цієї статті.

Положеннями статті 6 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що систему органів
державної реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав, органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.1, 7 Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року №401/2011,
Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.
Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" передбачено, що орган
державної реєстрації прав, серед
іншого, проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
визначено, що державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", розгляд заяви про державну
реєстрацію обтяжень і прийняття
рішення про таку реєстрацію, відмову у
державній реєстрації обтяжень або її
зупинення проводиться в день
надходження заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
обтяжень.

Частиною третьою ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено, зокрема,
у разі якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Абзацом 2 пункту 4 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 р. №1141, (надалі - Порядок №1141)
передбачено, що ведення Державного
реєстру прав передбачає, зокрема, пошук
відомостей у Державному реєстрі прав.

Положеннями п.10 Порядку №1141
передбачено, що під час розгляду заяви
(запиту) державний реєстратор здійснює
пошук у Державному реєстрі прав
відомостей про: нерухоме майно; право
власності та суб'єкта цього права; інші
речові права та суб'єкта цих прав;
іпотеку та суб'єкта цього права;
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав.

Згідно відомостей (інформації) з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №13414918 від 26.11.2013 р. 28.12.2009
р. зареєстрована заборона на
відчуження Квартири НОМЕР_3 на підставі
Договору довічного утримання, 5-4745,
28.12.2009 р.

Суд звертає увагу, що зазначене вище
обтяження позивачем не оскаржувалось.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідачем
було правомірно відмовлено у державній
реєстрації даного права власності.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідачем було доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття Рішення про відмову №8326942 та
Рішення про відмову №9171357.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене в
сукупності, керуючись вимогами ст. ст.
69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко