Справа № 805/4001/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зінченко О.В.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
справа №805/4001/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Гайдара А.В.

Яковенка М.М.

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі

м. Донецька
Головного управління Міндоходів у

Донецькій
області

на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду

від 26 травня 2014
року (повний текст складений та

підписаний 30
травня 2014 року)

по адміністративній справі № 805/4001/14
(суддя Зінченко О.В.)

за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Дніпропром-М»

до Державної
податкової інспекції у Київському
районі

м. Донецька
Головного управління Міндоходів у

Донецькій
області

про скасування
податкового повідомлення-рішення від

14 березня 2014
року №, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року задоволені позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М»
(надалі позивач, товариство, платник
податків) до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (надалі
відповідач, податковий орган,
інспекція) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
року №. Скасоване податкове
повідомлення-рішення податкового
органу від 14 березня 2014 року №
(арк. справи 69-73).

Ухвалюючи постанову суд першої
інстанції виходив з відсутності у діях
позивача порушень вимог Податкового
кодексу України та відсутність підстав
у контролюючого органу для збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову (75-77).

Апелянт доводить, що позивач мав
скористуватись своїм правом на подачу
до податкового органу заяви зі скаргою
на постачальника при подачі звітності
за серпень 2013 року.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надав клопотання про
зупинення розгляду справи у зв'язку із
хворобою представника.

Позивач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Надав заперечення на апеляційну
скаргу, в яких проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
оскаржуване судове рішення залишити
без змін з підстав його правомірності.

Суд апеляційної інстанції вважає
заявлене клопотання відповідача про
зупинення розгляду справи таким, що не
підлягає задоволенню, оскільки явка
відповідача у даній справі не є
обов'язковою та неявка відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М», як
юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області 20 червня 2007 року, включене до
ЄДРПОУ за номером 35204133, про що
державним реєстратором зроблено запис
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців за №
1 000 734, перебуває на податковому
обліку податкового органу з 21 червня 2007
року, є платником податку на додану
вартість (арк. справи 6-16).

Відповідач у справі Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області у
відповідності до норм Податкового
кодексу України є органом державної
влади, уповноваженим здійснювати
функцію контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування і
сплати податків та зборів,
установлених Податковим кодексом, а
також перевіряти достовірність цих
документів щодо правильності
визначення об'єктів оподаткування і
обчислення податків та зборів.

Податковим органом 24 січня 2014
року проведено камеральну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» за
грудень 2013 року, за результатами якої
складений акт перевірки № 2/22-3/35204133,
яким встановлені порушення пункту 201.10
статті 201 розділу V Податкового Кодексу
України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ, в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 33 167 грн.
внаслідок включення до складу
податкового кредиту у декларації з
податку на додану вартість за грудень
2013 року від 16 січня 2014 року №
податкової накладної № 2 від 27 серпня
2013 року на суму 33 166 грн. 67 коп. податку
на додану вартість незареєстрованої у
Єдиному реєстрі податкових накладних
(арк. справи 21-23).

На підставі висновків акту перевірки
та керуючись підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 та пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області прийняте податкове
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
року № , яким за порушення пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України позивачу зменшено суму
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 33 166 грн. 67
коп. та зобов'язано сплатити штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі 16
583 грн. 33 коп. (арк. справи 24).

Суть спірних правовідносин
полягає у правомірності визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за грудень 2013 року, що
регулюється нормами Податкового
кодексу України.

В силу приписів пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
відповідно до пункту 198.2 статті 198
Кодексу вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, підставами для виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту є
оплата товарів/послуг та отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу у
редакції чинній станом на 27 серпня 2013
року, тобто на момент видачі позивачеві
податкової накладної його
контрагентом).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу у редакції чинній станом на 27
серпня 2013 року, тобто на момент видачі
позивачеві податкової накладної його
контрагентом).

Пунктом 198.6 (абзац третій) статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі, якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: у паперовому вигляді; в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно абзацу дев'ятому пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за звітний період.

Абзацом 11 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України у редакції
чинній до 1 січня 2014 року передбачалось,
що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів, послуг.

Зміни до пункту 201.10 статті Податкового
кодексу України згідно Закону України
від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо обліку та реєстрації
платників податків та удосконалення
деяких положень» набрали чинності 1
січня 2014 року, відповідно до яких, у
разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі.

Отже, починаючи з 1 січня 2014 pоку платник
податків-покупець товарів/послуг має
право подати скаргу на продавця
товарів/послуг тільки протягом 60 днів,
що настають за останнім днем
граничного строку подання декларації з
ПДВ, в якому не надано податкову
накладну, а до 1 січня 2014 року
Податковий кодекс України не містив
такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 16
січня 2014 року позивач надав до
податкової інспекції податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2013 року за № ,
в якій включив до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість у розмірі 200 084 грн. (арк. справи
33-38).

Разом із податковою декларацією з
податку на додану вартість від 16 січня
2014 року № за грудень 2013 року
позивачем надано до податкового органу
також додаток № 8 до згаданої вище
декларації - «Заяву про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8)» (арк. справи 39), в якій заявлено про
порушення Товариством з обмеженою
відповідальністю «Арм Груп-Україна» в
частині не реєстрації в Єдиному
реєстрі податкової накладної № 2 від 27
серпня 2013 року, та копії документів, що
підтверджують факт отримання
товарів/послуг, а саме: податкової
накладної на поставку товару від
контрагента позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Арм
Груп-Україна» від 27 серпня 2013 року № 2
на загальну суму 199 000 грн., з яких
податок на додану вартість у сумі 33 166
грн. 67 коп. (арк. справи 25), платіжного
доручення № 2114 від 27 серпня 2013 року, яке
підтверджує факт оплати товариством
суми 199 000 грн. за оренду техніки
відповідно до договору від 28 листопада
2011 року № 28-11/11, у тому числі податок на
додану вартість у розмірі 33 166 грн. 67
коп. (арк. справи 26), договору від 28
листопада 2011 року № 28-11/11 (арк. справи
27-30), додатку № 1 до договору № 28-11/11 від
28 листопада 2011 року (арк. справи 31), акту
прийому - передачі № 1 до договору №
28-11/11 від 28 листопада 2011 року (арк.
справи 32).

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на те, що товариство мало
скористатись своїм правом на подання
скарги на постачальника протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі, як визначено абзацом 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України (зі змінами та
доповненнями) з огляду на наступне.

За приписами статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до частини четвертої статті
150 Конституції України передбачено, що
з питань, передбачених цією статтею,
зокрема офіційне тлумачення
Конституції України, Конституційний
Суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на
території України.

Даючи оцінку спірним відносинам,
необхідно виходити з позиції
Конституційного Суду України
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 09 лютого 1999 року № 1-7/99,
викладеної стосовно дії загально -
правового принципу норми права у часі.
За якою, дію нормативно-правового акта
в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним, чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, виходячи з наведених норм
Конституції України та позиції
Конституційного Суду України можна
зробити висновок, що приписи абзацу 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України у редакції згідно
Закону України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
обліку та реєстрації платників
податків та удосконалення деяких
положень» від 24 жовтня 2013 року № 657-VII,
що набрали чинності 1 січня 2014 року, і
якими обмежено право покупця
товарів/послуг у разі відмови продавця
таких товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту, лише протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі, можуть бути
застосовані лише до правовідносин, які
виникли після набрання ними чинності.
Тобто, означені норми застосовуються
до правовідносин стосовно відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі, які виникли лише після 11 січня
2014 року.

При цьому, вказані вище положення
Податкового кодексу України не можуть
бути застосовані до правовідносин, які
виникли до 1 січня 2014 року, а
правовідносини, що виникли до 1 січня 2014
року повинні регулюватися приписами
Податкового кодексу України, які були
чинними до вказаної дати.

Приймаючи до уваги, що у розглядуваному
випадку правовідносини позивача із
його контрагентом стосовно порушення
порядку реєстрації податкової
накладної виникли до 1 січня 2014 року,
поширення контролюючим органом на дані
правовідносини приписів абзацу 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, у редакції чинній з 1
січня 2014 року щодо можливості подання
скарги на такі дії контрагента лише
упродовж 60 календарних днів, що
настають за граничним терміном подання
податкової декларації за звітний
(податковий) період, у якому не надано
податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі, є
неправомірним.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог. Доводи апеляційної
скарги не спростовують правильність
прийнятої судом першої інстанції
постанови.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції ухвалив постанову із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, внаслідок чого
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
травня 2014 року у справі № 805/4001/14 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у справі № 805/4001/14 - залишити без
змін.

Ухвала постановлена та підписана 7
липня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі..

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
А.В. Гайдар

М.М. Яковенко