Справа № 826/10432/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/2803/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Логвиненка А.О.; Єрьоміна А.В.,
секретар судового засідання - Наумець
О.В.;

за участю представника відповідача
Вендоліної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АНКОН ТРЕЙД» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про скасування рішення, що
переглядається за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АНКОН ТРЕЙД» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 2 вересня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ТОВ «АНКОН ТРЕЙД»
(Товариство) звернулося до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (Митниця) про
скасування рішення про визначення
митної вартості та стягнення коштів.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням
Митниці від 15 травня 2013 року визначено
митну вартість ввезеного позивачем
товару (взуття спеціальне робоче) за
третім методом (вартістю аналогічного
товару), та відмовлено у прийнятті
митної декларації Товариства у зв'язку
з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному
органу усі необхідні документи, що
підтверджують достовірність
визначення митної вартості за ціною
контракту, а внаслідок коригування
вартості Підприємство надмірно
сплатило митних платежів на суму 26 558,68
грн, просили стягнути вказану суму з
Державного бюджету України, скасувавши
рішення Митниці від 15 травня 2013 року №
100270000/2013/300555/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 2
вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані рішення
скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, представника
відповідача, перевіривши оскаржувані
рішення судів та матеріали справи в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до
зовнішньоекономічного контракту з Соfra
S.l.R. (Італія) у травні 2013 року позивачем
ввезено на митну територію України
партію взуття. Задекларована позивачем
митна вартість, обчислена за ціною
договору, склала 13 284,06 євро
(137 789,12 грн).

На підтвердження заявленої вартості,
окрім митної декларації, Підприємство
надало Митниці такі документи:
міжнародну транспортну накладну;
зовнішньоекономічний контракт з Соfra
S.l.R. з додатком; рахунок-фактуру
(інвойс); сертифікат про походження
товару; довідку про надання
транспортно-експедиційних послуг.

Митницею проведено консультацію з
декларантом, в результаті якої
Товариству запропоновано на
підтвердження заявленої вартості
надати копію митної декларації країни
відправлення; виписку з бухгалтерської
документації; прейскуранти виробника
товару; висновки про якісні та
кількісні показники товару,
підготовлені експертними
організаціями.

На виконання цієї вимоги позивачем
надано платіжне доручення, що
підтверджує сплату авансового платежу
за товар в розмірі 30% вартості; проформи
- рахунки та копія митної декларації
країни відправлення.

Після цього позивачу відмовлено в
митному оформленні ввезеного товару та
винесено оскаржуване рішення про
визначення митної вартості в розмірі 20
052,08 євро. Застосовано третій метод
визначення митної вартості на підставі
відомостей про ціну на аналогічні
товари автоматизованої інформаційної
бази Держмитслужби.

Відповідач обґрунтував своє рішення
тим, що вартість, визначена
Товариством, не підтверджена
документально.

Не погодившись з рішенням Митниці,
позивач скористався процедурою сплати
фінансової гарантії, та сплатив митні
платежі виходячи з митної вартості,
скоригованої Митницею. Товар випущено
у вільний обіг.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції, а апеляційний суд
погодившись з таким висновком,
виходили з того, що за наявності
розбіжностей у відомостях декларації
та інших документах, неподання
декларантом на вимогу митного органу
усіх додаткових документів, що
підтверджують вартість товару, є
підставою вважати рішення про
коригування митної вартості
правомірним.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
висновок апеляційного суду
передчасним.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
(МК) України від 13 березня 2012 року № 4496-VI
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54
МК України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частин першої - четвертої
статті 60 МК України у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну
вартість береться прийнята органом
доходів і зборів вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які
продано на експорт в Україну і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті
у разі, якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо подібних
(аналогічних) товарів, для визначення
митної вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

Частиною першою статті 61 МК України
передбачено, що товари не вважаються
ідентичними або подібними
(аналогічними) оцінюваним, якщо вони не
вироблені в тій же країні, що і товари,
які оцінюються.

Відповідно до частини п'ятої статті 60
МК України інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Як вбачається зі змісту рішення
апеляційного суду, його мотивація
майже дослівно відтворює відповідні
висновки суду першої інстанції.

Відповідно до статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

У апеляційній скарзі позивач
заперечував висновки суду першої
інстанції, зазначаючи, що Митницею
застосовано метод визначення митної
вартості за ціною на подібні товари (що
підтверджується матеріалами справи та
поясненнями Митниці). Оскільки такий
метод може застосовуватись виключно
щодо товарів, які мають одну і ту ж
країну виробника, позивач звертав
увагу на відмінність країни походження
ввезених ним товарів та аналогічних
товарів, ціну на які використала
Митниця при здійсненні коригування.

Апеляційний суд вказані доводи залишив
поза увагою. Не дослідив суд і
твердження позивача про відсутність у
поданих документах розбіжностей, які
стали підставою для проведення
коригування, зокрема щодо місця
відправлення товару.

При цьому, апеляційний суд, без
посилання на відповідне документальне
підтвердження, вказав про застосування
Митницею шостого (резервного) методу
визначення митної вартості.

Це свідчить про невідповідність
рішення апеляційного суду вимогам
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо законності та
обґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 229
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АНКОН
ТРЕЙД» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді
М.І.Цуркан

А.О.Логвиненко

А.В.Єрьомін