Справа № 812/3294/14
Суддя: Л.С. Качуріна
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2014 рокуЛуганськСправа № 812/3294/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Качуріної Л.С.,

при секретарі: Якимчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції про
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року відкрито провадження в
адміністративній справі № 812/3294/14 за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, в якому позивач просить:
зобов'язати здійснити усі, передбачені
Законом заходи щодо примусового
виконання виконавчого листа №
2а-5536/11/1270 виданого 13 липня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 24 лютого 2012 року за
вихідним № 992/07-07 управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі
м. Луганська реєстрованим листом
було направлено на примусове виконання
виконавчого листа № 2а-5536/11/1270 виданого
13 липня 2011 року про стягнення з ДП
«Луганськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Луганське» у сумі
241701,52 грн.

03 березня 2012 року Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції направив постанову про
відкриття виконавчого провадження на
адресу управління.

24 жовтня 2012 року позивачем на адресу
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції
направлено запит про хід виконавчого
провадження. Відповідь не надходила.

21 грудня 2012 року була направлена скарга
на дії (бездіяльність) державного
виконавця, після чого на адресу
позивача надійшла постанова про
поновлення виконавчого провадження
від 03 січня 2013 року. Проте кошти на
адресу управління не надходили.

31 березня 2014 року представник
управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська у
відповідності до вимог статті 12 Закону
України «Про виконавче провадження»
ознайомився зі станом виконавчого
провадження, про що складено протокол
ознайомлення, який засвідчений
підписом державного виконавця.

02 квітня 2014 року була направлена скарга
на дії (бездіяльність) державного
виконавця, але відповідь не надійшла до
теперішнього часу.

На думку позивача, відповідач не вжив
усіх передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень, у зв'язку
з чим ним не здійснені заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення.

У судовому засіданні представник
позивача у судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином (арк.
справи 32, 36). Заявою від 26 травня 2014 року
позивач просить розглянути справу без
участі управління (арк. справи 21).

Представник Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції у судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
повідомлений належним чином (арк.
справи 17, 27, 33, 34, 35). Правом подати суду
заперечення проти позову та докази на
підтвердження своїх доводів не
скористалися.

Вимоги ухвал суду від 19 травня 2014 року,
26 травня 2014 року та 11 червня 2014 року про
витребування документів, які мають
суттєве значення для всебічного,
повного, об'єктивного та правильного
вирішення справи, на підставі яких суд
повинен встановити наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін відповідач
не виконав.

Клопотанням від 01 липня 2014 року № 8783/0850
представник відповідача просить
перенести судове засідання на іншу
дату (арк. справи 38).

Вирішуючи питання про поважність
причини неприбуття представника
відповідача у судове засідання 01 липня
2014 року на 10 год. 50 хв., суд вважає
необґрунтованим посилання позивача на
таку причину неприбуття, як
призначення судового засідання у
господарському суді Луганської
області на 01 липня 2014 року об 11 год. 15
хв., з таких підстав.

По-перше, частиною 3 статті 35 КАС
України передбачено, що повістка
повинна бути вручена не пізніше ніж за
сім днів до судового засідання, крім
випадку, коли повістка вручається
безпосередньо в суді. Повістка у
справах, для яких встановлено
скорочені строки розгляду, має бути
вручена у строк, достатній для прибуття
до суду. Згідно з частиною 5 статті 181
КАС України, адміністративна справа з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби вирішується судом протягом
десяти днів після відкриття
провадження у справі. Тобто, зазначеною
нормою передбачено скорочені терміни
розгляду адміністративних справ щодо
оскарження рішень державних
виконавців. Відповідач у даній справі
неодноразово повідомлявся судом про
призначення справи до розгляду у
строки, достатні для прибуття до суду
та для надання заперечень проти позову.

По-друге, відповідач є юридичною
особою. Тобто, у відповідності до вимог
частини 7 статті 56 КАС України законним
представником органу, підприємства,
установи, організації в суді є його
керівник чи інша особа, уповноважена
законом, положенням, статутом, а не один
головний державний виконавець
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції.

По-трете, жодним нормативним актом не
визначені переваги між розглядом справ
судами та участю представників сторін
у їх засіданнях. Крім того, заява при
видачу дублікату наказу
господарського суду Луганської
області призначена до розгляду на 11
год. 15 хв.

З таких підстав, неявка у судове
засідання 01 липня 2014 року представника
відповідача, визнана судом неповажною.

Відповідно до частини 6 статті 71 та
частини 4 статті 128 КАС України суд
вирішує справу за відсутності сторін
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановивши фактичні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, суд прийшов до такого.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, а також
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (тут і надалі посилання на
норми Закону України від 21 квітня 1999
року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» наводяться в редакції
Закону України від 04 листопада 2010 року
№ 2677-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про виконавче провадження» та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення процедури
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб)»).

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення)
(стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999
року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

У відповідності із статтею 17 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу.

Частиною 4 статті 4 Закону України від 24
березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну
виконавчу службу» передбачено, що
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Частиною 1 статті 11 Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 11 Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом
(підпункт 1).

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
відповідно до частини 3 статті 11 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» має право:
1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону; 2)
здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 4) безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, у разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища; 5) накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку;
6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей; 7) за згодою власника
використовувати приміщення, у тому
числі комунальної власності, для
тимчасового зберігання вилученого
майна, а також транспортні засоби
стягувача або боржника для перевезення
майна; 8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення; 9)
звертатися до органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ, про
роз'яснення змісту документа; 10)
звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання; 11) викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ; 12)
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; 13) накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом;
14) застосовувати під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку; 15) у процесі виконання
рішень за наявності вмотивованого
рішення суду про примусове проникнення
до житла чи іншого володіння фізичної
особи безперешкодно входити на
земельні ділянки, до житлових та інших
приміщень боржника - фізичної особи,
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, проводити в
них огляд, у разі необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення; 16) вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження; 17) з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; 18) у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням; 19) у разі необхідності
залучати до проведення чи організації
виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача; 20) здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника. Строк здійснення
зведеного виконавчого провадження
обчислюється з моменту приєднання до
такого провадження останнього
виконавчого документа.

Частиною 1 статті 30 Закону України від 21
квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» визначені заходи
примусового виконання рішень, зокрема:
1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною 1 статті 52 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Відповідно до вимог частини 2 статті 52
Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках
таз інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах.

Згідно з частиною 4 статті 57 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» копії
постанови державного виконавця про
арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті, та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 65
Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»
державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що перебувають у банках або
інших фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
березня 2012 року позивач звернувся до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції з заявою
про відкриття виконавчого провадження
у справі № 2а-5536/11/1270 з примусового
виконання постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2011 року про стягнення з ДП
«Луганськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Луганське» на
користь управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі
м. Луганська витрати на виплату та
доставку пенсій за віком на пільгових
умовах у розмірі 241701,52 грн. Разом з
заявою від 22 лютого 2012 року № 1346/07-07 про
відкриття виконавчого провадження
стягувачем наданий оригінал
виконавчого листа у адміністративній
справі № 2а-5536/11/1270 (арк. справи 13, 14).

Постановою Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції від 03 березня 2012 року ВП № 31476199
на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа від 31
січня 2012 року № 2а-5536/11/1270, виданого
Луганським окружним адміністративним
судом про стягнення з ДП
«Луганськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Луганське» на
користь управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська витрати на виплату та
доставку пенсій за віком на пільгових
умовах у розмірі 241701,52 грн., яка
супровідним листом від 03 березня 2012
року № 2499 направлено на адресу сторін
(арк. справи 11, 12).

31 березня 2014 року на підставі частини 1
статті 12 Закону України «Про виконавче
провадження» головним спеціалістом -
юристом управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська з відома начальника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, в
присутності державного виконавця
проведено ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження № 31476199 та
станом його примусового виконання,
відкритого за заявою управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська від 22
лютого 2012 року № 1346/07-07 на підставі
виконавчого листа по адміністративній
справі № 812/5536/11/1260, виданого Луганським
окружним адміністративним судом про
стягнення з ДП «Луганськвугілля» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Луганське» на
користь управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська витрати на виплату та
доставку пенсій за віком на пільгових
умовах у розмірі 241701,52 грн., про що
складений протокол ознайомлення зі
станом виконання виконавчого
провадження (арк. справи 6-7).

При ознайомленні зі станом виконання
виконавчого провадження встановлено,
що в порушення вимог статті 11 Закону №
606, державний виконавець не вжив
заходів примусового виконання рішення
неупереджено, своєчасно та повно,
зокрема, державним виконавцем
неодноразово робились запити в ДПА
щодо відкритих розрахункових рахунків
боржника за період з 11 березня 2012 року
по 14 серпня 2012 року, 21 березня 2012 року
державним виконавцем отримано
відповідь від ДПА, 11 березня 2012 року
надіслано запити до МРЕВ та БТІ та
складено акт від 10 січня 2013 року про
вихід на територію.

Постановою від 03 січня 2013 року
поновлено виконавче провадження ВП
№ 31476199, яке постановою від 12
березня 2012 року було зупинено, у зв'язку
із закінченням строку дії мораторію
(арк. справи 8).

В ході судового розгляду судом
встановлено, що управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі м.
Луганська неодноразово зверталось зі
скаргами на дії (бездіяльність)
державного виконавця до начальника
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції від 21
грудня 2012 року № 6121/07-07 та від 31
березня 2014 року № 2148/1/07-07, проте
відповіді від відповідача не надходило
(арк. справи 5, 9). Доказів щодо
спростування зазначених доказів
відповідачем не надано.

Повноваження Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, у тому числі щодо дій,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), визначені Законом
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження», іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою регламентовано, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості, та частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, суд вважає, що відповідач
як суб'єкт владних повноважень, на
якого частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій та рішень, не
довів суду правомірність своїх дій та
рішень, що є підставою для задоволення
позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат
судом не вирішується, оскільки позивач
відповідно до пункту 18 частини 1 статті
5 Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні 01 липня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Складення постанови у повному обсязі
відкладено до 07 липня 2014 року, про що
згідно вимог частини 2 статті 167 КАС
України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції про
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити повністю.

Зобов'язати Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції здійснити усі, передбачені
Законом України від 21 квітня 1999 року
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»
заходи щодо примусового виконання
виконавчого листа по адміністративній
справі № 812/5536/11/1260, виданого Луганським
окружним адміністративним судом 31
січня 2012 року про стягнення з ДП
«Луганськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Луганське» на
користь управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська витрати на виплату та
доставку пенсій за віком на пільгових
умовах у розмірі 241701,52 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 07 липня 2014 року.

Суддя
Л.С. Качуріна