Справа № 802/1624/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1624/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання:
Александрова К.В.

за участю:

представника позивача Жученко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до комунального
підприємства "Барське районне бюро
технічної інвентаризації" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось в суд з позовом
до комунального підприємства "Барське
районне бюро технічної інвентаризації"
про стягнення 18125,00 грн.
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
у 2013 року та 163,20 грн. пені за
прострочення терміну сплати санкцій.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
10 червня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
ставиться питання про скасування
судового рішення, в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

До суду апеляційної інстанції прибув
представник позивача, який доводи
апеляційної скарги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач до суду апеляційної
інстанції свого уповноваженого
представника не направив, хоча про
дату, час і місце апеляційного
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Враховуючи що обов'язкова участь в
судовому засіданні сторін судом не
визнавалась, а в справі достатньо
доказів для вирішення спору, колегія
суддів суду апеляційної інстанції на
підставі частини 4 статті 1967 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
доводи апеляційної скарги та
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах апеляційної скарги,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
встановив, що відповідно до звіту КП
"Барське районне бюро технічної
інвентаризації" про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с. 4), середньомісячна кількість
штатних працівників облікового складу
за рік становить 8 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 1
особа; фонд оплати праці штатних
працівників становить 290,0 тис. грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника становить 36250,00
грн..

На думку позивача, відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця і, як
наслідок, розрахував в 06 рядку
Розрахунку заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі однієї середньорічної
заробітної плати - 18125,00 грн. (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що відповідачем
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", оскільки у КП
"Барське бюро технічної
інвентаризації" у 2013 році працювало 7
чоловік, тому відповідач не
зобов'язаний виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що для
підприємств (об'єднань), установ і
організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.

Згідно із вимогами частини 1 статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не
зайняте інвалідом визначається в
розмірі половини середньої річної
заробітної плати на відповідному
підприємстві, в установі, організації,
у тому числі підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, у
фізичної особи, яка використовує
найману працю.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції, колегія суддів апеляційного
суду виходить з того, що у звітному 2013
році у в штаті КП "Барське бюро
технічної інвентаризації" рахується 7
чоловік.

З листа Барського районного центру
зайнятості від 28.04.2014 №04-18/1071,
встановлено, що в січні 2013 року
відповідачем проведено вивільнення
працівників по причині скорочення
чисельності працівників, що
підтверджується також, Звітами про
запланове та фактичне вивільнення
працівників за формою №3-ПН, які
подавались до Барського районного
центру зайнятості (а.с.31).

В акті перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №02-07-35/65 від
20.01.2014, не значиться про порушення
законодавства про основи соціальної
захищеності інвалідів, та зазначено, що
загальна кількість оформлених
працівників станом на день перевірки
становить 7 осіб(а.с. 33-34).

Тобто враховуючи, що у відповідача в 2013
році не виникло обов'язку для
працевлаштування інвалідів, оскільки
загальна чисельність працюючих осіб
на підприємстві становить 7,
відповідно відсутня вина у не
працевлаштуванні інваліда, що є
складовими господарського
правопорушення, тому відсутні правові
підстави для застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
колегія суддів виходить із загальних
норм права відносно відповідальності
за порушення зобов'язань та
встановлення в діях або бездіяльності
роботодавця складу правопорушення з
метою застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Оскільки роботодавець не допустив
господарського правопорушення, то
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до нього за невиконання нормативу
робочих місць в розмірі 18125,00 грн. є
незаконним, тому заявлений позов у цій
частині не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду також не вбачає
підстав для нарахування і стягнення
пені на суму 163,20 грн.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що відповідачем було дотримано
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Відтак, представленими доказами
позивачем в порядку статті 71 КАС
України не доведено правомірності
заявлених вимог, через що заявлений
позов є безпідставним, а тому
задоволенню не підлягає.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги
колегія суддів суду апеляційної
інстанції до уваги не приймає, оскільки
вони не містять доказів правомірності
позовних вимог позивача та відповідно
ґрунтуються на неправильному
застосуванні апелянтом норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Враховуючи все вищевикладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

За правилами вимог частини 1 статті 200
КАС України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
11 липня 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Біла Л.М.

Граб Л.С.