Справа № 2а/255/292/2012 (255/9633/13-а)
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

03 липня 2014 року м. Київ
В/800/2695/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Сороки М.О.
Чумаченко Т.А. Шведа Е.Ю.розглянувши
заяву Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 18 березня 2014 року (К/800/2667/14)
в адміністративній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) "Райффайзен Банк Аваль" до
Головного управління благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради, треті особи - Комунальне
підприємство "Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька", Приватне
підприємство "Альянс-Інвест",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Либерасьєн",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Резиденція 2012" про
визнання протиправними дій з видачі
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухоме майно

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" у Ворошиловському районному
суді м. Донецька пред'явило позов до
Головного управління благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради, треті особи - Комунальне
підприємство "Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька", Приватне
підприємство "Альянс-Інвест",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Либерасьєн",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Резиденція 2012" про
визнання протиправними дій з видачі
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухоме майно.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 15 листопада 2013 року
у задоволенні позовних вимог ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" залишено без задоволення, а
постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 15 листопада 2013 року
- без зміни.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 березня 2014 року касаційну
скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
залишено без задоволення, а постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 15 листопада 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року - без зміни.

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" направило
до Вищого адміністративного суду
України заяву про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року у зазначеній справі.

У заяві просить скасувати зазначену
ухвалу Вищого адміністративного суду
України з підстав, передбачених
пунктом 1 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

При цьому послалося на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права у даній справі та в
інших справах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

В заяві ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
вказало, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року прийнята з неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права ніж ухвала Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року (К/800/26550/13), ухвала
Верховного Суду України від 16 березня
2010 року (№ 6-23062св09) та постанова
Верховного Суду України від 20 червня 2012
року (№ 6-62цс12).

На думку заявника суд касаційної
інстанції, застосовуючи одні і ті ж
норми матеріального права у подібних
правовідносинах, ухвалив різні за
змістом судові рішення.

Вивчивши заяву ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та додані до неї матеріали,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року у зазначеній справі,
оскільки у даному випадку мають місце
різні обставини справи та відсутнє
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах і прийняття різних за
змістом судових рішень.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Згідно з ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року, про перегляд Верховним
Судом України якої подано заяву,
предметом спору у цій справі є
правомірність дій Бюро технічної
інвентаризації щодо видачі дубліката
свідоцтва про право власності.

Суд касаційної інстанції у цій справі,
пославшись на положення пункту 8.6
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, погодився з правовим висновком
судів першої та апеляційної інстанцій
про те, що заявник для видачі дублікату
документу подав усі необхідні
документи та дотримався встановленої
процедури, яка передує зверненню до
відповідного державного органу з
відповідного питання, а у Бюро
технічної інвентаризації не було
підстав для відмови у видачі дубліката.

Проте, згідно з ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року (К/800/26550/13), на яку
посилається заявник, предметом спору у
справі є правомірність відмови органу
місцевого самоврядування у видачі
дубліката свідоцтва про право
власності на частину квартири.

Суд касаційної інстанції у цій справі,
проаналізувавши норми законодавства,
виходив з правомірності дій органу
місцевого самоврядування, яким
відмовлено у видачі дубліката
документа тільки з тих підстав, що за
його видачею повинні звертатися усі
співвласники квартири і що такого
порядку позивач не дотримався.

Також, згідно з ухвалою Верховного Суду
України від 16 березня 2010 року (№
6-23062св09) та постановою Верховного Суду
України від 20 червня 2012 року (№ 6-62цс12),
на яку також посилається заявник, у
справах оскаржені дублікати свідоцтва
про право власності, але не з підстав
порушення процедури їх видачі, а у
зв'язку з порушенням права власності
позивачів на об'єкти нерухомого майна.

Отже, у даному випадку спірні
правовідносини не мають характеру
тотожності. Крім того, відсутнє й
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску заяви Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року (К/800/2667/14) в
адміністративній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" до Головного
управління благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради, треті особи - Комунальне
підприємство "Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька", Приватне
підприємство "Альянс-Інвест",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Либерасьєн",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Резиденція 2012" про
визнання протиправними дій з видачі
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухоме майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Сорока М.О.

Чумаченко Т.А.

Швед Е.Ю.