Справа № 262/3571/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/1393/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Будьонівському районі м. Донецька про
перерахунок пенсії,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у
Будьонівському районі м. Донецька та
просив визнати неправомірними дії
управління ПФУ про відмову в
перерахунку йому пенсії за вислугу
років виходячи з розрахунку 90
відсотків від суми заробітної плати,
визначеної у довідці прокуратури
Донецької області від 12 липня 2012 року №
18 57 814; зобов'язати відповідача
відповідно до статті 50-1 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про
прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ)
провести такий перерахунок пенсії та
здійснити відповідні виплати.

Постановою Пролетарського районного
суду м. Донецька від 04 липня 2013 року
позовні вимоги задоволено. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Будьонівському районі м. Донецька щодо
обмеження під час перерахунку розміру
пенсії за вислугу років ОСОБА_2 та
зобов'язано відповідача провести
перерахунок пенсії з 01 липня 2012 року у
відповідності до довідки прокуратури
Донецької області від 12 липня 2012 року
№18-57-814 відповідно до статті 50-1 Закону
України "Про прокуратуру", в редакції
від 23 грудня 2010 року, виходячи з
розрахунку 90% від середнього заробітку
та здійснити відповідні виплати.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року постанову Пролетарського
районного суду м. Донецька від 04 липня
2013 року скасовано, та прийнято нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просив
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року скасувати, а постанову
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 04 липня 2013 року залишити в
силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19 вересня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилено, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від
17 грудня 2013 року ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 19
вересня 2013 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 12 лютого 2004 року
ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу
років на підставі статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ (у редакції, чинній на час
призначення пенсії) у розмірі 90
відсотків від суми заробітної плати.
Загальний стаж роботи позивача
становив 38 років 3 місяці 3 дні, у тому
числі на прокурорсько-слідчих посадах -
21 рік 12 днів.

ОСОБА_2 17 липня 2012 року звернувся до
управління ПФУ з заявою про
перерахунок пенсії на підставі статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 травня 2012 року № 505 «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників органів
прокуратури» (далі - постанова № 505) та
надав довідку.

Розпорядженням від 24 липня 2012 року
відповідач здійснив перерахунок
пенсії починаючи з 01 липня 2012 року
виходячи з розміру 80 відсотків від
заробітної плати, що зазначена в
довідці, на підставі статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ з урахуванням змін, внесених
Законом України від 08 липня 2011 року №
3668-VI «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (далі - Закон № 3668-VІ).

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Так, відповідно до частини першої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що
діяла на час призначення пенсії ОСОБА_2,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з
01 жовтня 2011 року, внесено зміни до
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема
змінено у відсотках розмір пенсії за
вислугу років, яка призначається
прокурорам і слідчим у разі реалізації
ними такого права: «Прокурори і слідчі
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку за
наявності на день звернення вислуги
років. (...) Пенсія призначається в
розмірі 80 відсотків від суми їхньої
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії».

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ
змін не зазнали (змінилася лише
нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на
пенсію, станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені
працівникам прокуратури пенсії
перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку:
внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у
зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
10 грудня 2013 року №21 348а13.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.
Із урахуванням наведених обставин
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року необхідно скасувати, а постанову
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 04 липня 2013 року залишити в
силі, оскільки вона є законною і
обґрунтованою та постановлена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Будьонівському районі м. Донецька про
перерахунок пенсії - скасувати.

Постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 04 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у
Будьонівському районі м. Донецька про
перерахунок пенсії - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В. Штульман