Справа № 814/1567/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08.07.2014 р.
№ 814/1567/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу

за позовомВрадіївського районного
центру зайнятості, вул. Героїв
Врадіївщини, 137-А, смт. Врадіївка,
Врадіївський район, Миколаївська
область, 56300

доОСОБА_1, АДРЕСА_1

простягнення коштів в сумі 1702,19 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Врадіївським районним центром
зайнятості подано позов до ОСОБА_1 про
стягнення зайво виплаченої допомоги по
безробіттю в сумі 1702,19 грн.

У судове засідання прибув представник
позивача, відповідач у судове
засідання не прибув, ухвалу суду
отримав 19.06.2014 р.

Згідно ст. 128 ч. 4 КАС України, у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до ст. 128 ч. 6 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. Враховуючи те, що в судове
засідання прибув тільки представник
позивача, а відповідач належним чином
повідомлений про дату і час судового
засідання, суд вважає, що маються
підстави для розгляду справи у
письмовому провадженні.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказав, що відповідач, перебуваючи на
обліку як безробітний та отримуючи
допомогу по безробіттю, одночасно
отримував стипендію в навчальному
закладі.

Позивач посилається на п. 3 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", за яким сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними,
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суд дійшов висновку про
те, що дану заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ч. 1-2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписам наведеної норми
кореспондують положення ч. 4 ст. 21 КАС
України, згідно з якими вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз вказаної вище норми дає
підстави для висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднані з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Статтею 11 Цивільного кодексу України,
встановлено, що підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. Майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала (ст. 1166
Цивільного кодексу України). Визначена
у вказаній нормі Цивільного кодексу
відповідальність є деліктною і
застосовується лише при наявності
певних, передбачених законом умов, а
саме: наявність складу правопорушення,
тобто - наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди -
відповідача; причинний зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вина відповідача -
заподіювача шкоди.

Оскільки центром зайнятості заявлені
до фізичної особи вимоги про
відшкодування шкоди за відсутності
публічно-правового спору, справа
підлягає вирішенню за правилами
цивільного судочинства.

Така ж правова позиція висловлена у
постановах Верховного Суду України від
18.06.2013 р. у справі № 21-204а13 і від 14.03.2013 р.
у справі № 21-15а13, в яких містяться
висновки про те, що вимоги органів
пенсійного фонду України про
відшкодування шкоди, заподіяної
фізичними або юридичними особами, які
не є суб'єктами владних повноважень,
вирішуються в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Не зважаючи на інший суб'єктний склад
сторін, правова позиція, висловлена у
вказаних рішеннях, має бути
застосована за аналогією до спору, що
розглядається.

Також суд приймає до уваги, що
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
14.02.2014 р. № 2 був виключений п. 16.2
постанови від 20.05.2013 р. № 8 "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів", яким передбачалось віднесення
відповідної категорії справ до
юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ст. 157 ч. 1 п. 1 КАС України,
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись ст. 157 ч. 1 п. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії ухвали суду
безпосередньо в суді, то п'ятиденний
строк на апеляційне оскарження ухвали
суду обчислюється з наступного дня
після закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії ухвали
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О. Мороз