Справа № 805/13445/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р.
К/800/13797/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду
від 19 листопада 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року по справі № 805/13445/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Східної
митниці Міністерства доходів і зборів
України

(далі - Східна Митниця)

про визнання дій
неправомірними, скасування наказу,
стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Східної Митниці, в
якому просила скасувати наказ Східної
Митниці від 14 серпня 2013 року № 418-к
в частині звільнення її з посади
старшого інспектора відділу митного
оформлення №1 митного поста
«Азов-порт» Східної Митниці, поновити
її на зазначеній посаді з 15 серпня 2013
року та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу і моральну шкоду в розмірі 5000
грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що наказом
Східної Митниці від 14 серпня 2013 року №
418-к її звільнено з посади старшого
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Азов-порт» Східної
Митниці.

Вказаний наказ вважає протиправним та
таким, що не відповідає нормам чинного
трудового законодавства України,
порушує охоронювані законом її права
та інтереси, право на працю, тому
підлягає скасуванню.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду
від 19 листопада 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

На виконання Указу Президента України
від 24 грудня 2012 року №726/2012 «Про деякі
заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
та на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
№229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів»
було утворено Східну митницю
Міндоходів, яка є правонаступником
Східної митниці Державної митної
служби України та здійснює всі її
функції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач працювала на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення №1 митного поста
«Азов-порт» Східної Митниці з 3
листопада 2010 року.

До моменту реорганізації Східної
Митниці діяли структура та штатний
розпис на 2013 рік, за якими штатна
чисельність установи складала 938
одиниць, в тому числі на МП «Азов-порт»
штатна чисельність працівників
складала 70 одиниць.

Відповідно до наказу Міністерства
доходів і зборів України від 26 квітня
2013 року № 80 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів» та
наказу Східної Митниці від 8 травня 2013
року №1 «Про введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису Східної
митниці Міндоходів на 2013 рік» прийнято
рішення щодо реорганізації митних
органів, введено в дію тимчасову
організаційну структуру Східної
Митниці та тимчасовий штатний розпис
на 2013 рік в межах штатної чисельності 770
одиниць, в тому числі на МП «Азов-порт»
штатна чисельність працівників
складає 61 одиницю.

14 червня 2013 року позивача було
попереджено про наступне вивільнення
згідно пункту першого статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України) та запропоновано останній
рівнозначну посаду старшого
інспектора МП «Сартана» Східної
Митниці (а.с.16).

Позивач відмовилась від
запропонованої посади.

Наказом Східної Митниці від 14 серпня 2013
року № 418-к ОСОБА_4 звільнено із
займаної посади старшого інспектора
відділу митного оформлення №1 митного
поста «Азов-порт» Східної Митниці
відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП
України, у зв'язку із скороченням
штатної чисельності.

Розглядаючи даний спір та відмовляючи
ОСОБА_4 у задоволенні позову про
поновлення на роботі, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що права позивача не були порушені,
оскільки їй була запропонована
рівнозначна посада у новій установі
від якої вона відмовилась.

Однак, судами першої та апеляційної
інстанцій при розгляді справи не
враховано наступного.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП України правовий захист
від необґрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного
звільнення, а також сприяння у
збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 49-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» (далі -
постанова № 9) містяться роз'яснення,
згідно з якими при розгляді спорів про
звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, з нормативного тлумачення
частини першої статті 40, частин першої
та третьої статті 49-2 КЗпП України
вбачається, що власник або
уповноважений ним орган одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці зобов'язаний запропонувати
працівникові всі наявні вакантні
посади, які він може обіймати
відповідно до своєї кваліфікації.

Суди відмовляючи у задоволенні позову
про поновлення на посаді, виходили з
того, що позовні вимоги ОСОБА_4 є
необґрунтованими, оскільки
відповідачем було запропоновано
позивачу рівнозначну посаду старшого
інспектора МП «Сартана» Східної
Митниці, від якої позивач відмовилась.

При цьому судами не було досліджено
питання щодо наявності інших вакантних
посад, які відповідно до своєї
кваліфікації ОСОБА_4 могла обіймати за
період з моменту попередження її про
наступне вивільнення до фактичного
звільнення.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 лютого 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Заїка М.М.

Рецебуринський Ю.Й.