Справа № 2а-5042/10/0270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Київ К/9991/20668/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.01.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 у
справі № 2а-5042/10/0270

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Аграрник"

до Іллінецької міжрайонної
державної податкової інспекції

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 18.11.2010 №
/2, яким позивачеві визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 21 572,00 грн. (у т.ч. 16 594,00,00
грн. за основним платежем та 4978,00 грн. за
штрафними санкціями), та від 18.11.2010 №
/2, яким донараховано податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у сумі 18 919,50 грн. (у
т.ч. 12 613,00 грн. за основним платежем та 6
306,50 грн. за штрафними санкціями) за
порушення вимог Закону України "Про
податок на додану вартість" та Закону
України "Про податок на додану
вартість". Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог вказаних Законів.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

При цьому відповідач у касаційній
скарзі зазначає, що позивач завищив
валові витрати та неправомірно включив
до податкового кредиту суми ПДВ з
придбання товарів у контрагента ТОВ
"Авітаком", оскільки, вказана операція
не підтверджена належно оформленими
первинними документами, що, на думку
контролюючого органу, свідчить про
здійснення правочину без мети настання
реальних наслідків, а отже такий
правочин є нікчемним.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 по 31.03.2010, за підсумками
якої складено акт від 01.07.2010.

У ході зазначеної перевірки
встановлено порушення позивачем п. 1.32
ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 п. 5.1 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємства"
(далі - Закон № 334/94-ВР) та пп. 7.2.1 п. 7.2, пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 198/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі - Закон № 198/97-ВР), в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 65 167,00 грн. та ПДВ на
суму 12 613,00 грн.

Такі висновки фахівців контролюючого
органу вмотивовано тим, що позивачем
безпідставно до складу валових витрат
віднесено витрати на придбання
кормової добавки "Фінішеру для
відгодівлі свиней" у сумі 66 375,00 грн. у
контрагента ТОВ "Авітаком", оскільки
вказана господарська операція не
підтверджена належно оформленими
первинними документами, зокрема,
податкова накладна від 17.12.2009 № 127 не
відповідає вимогам законодавства щодо
її заповнення, а отже і формування
позивачем податкового кредиту по
зазначеній податковій накладній також
є безпідставним.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки та за результатами
неодноразового адміністративного
оскарження відповідачем ухвалено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Так, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Положеннями пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

При цьому слід зазначити, що наявність
законодавчо визначених обставин для
формування валових витрат - первинні
документи - є обов'язковою, але, не є
безумовною підставою для визнання
правомірності такого формування.

Отже, за своїм змістом наведені норми
Закону № 334/94-ВР передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та
інших документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства сум, не підтверджених
будь-якими документами взагалі.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Отже, аналіз норм Закону № 168/97-ВР дає
підстави зробити висновок, що
наявність у платника податків виданої
йому продавцем товару податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог чинного законодавства, є
підставою для формування податкового
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ "Авітаком" було
здійснено господарську операцію по
придбанню кормової добавки "Фінішеру
для відгодівлі свиней", виконання якої
підтверджується належно оформленою
податковою накладною від 17.12.2009 № 127,
яка була досліджена судами попередніх
інстанцій під час розгляду справи, та
яка містять всі необхідні обов'язкові
реквізити визначені пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР для формування
податкового кредиту у відповідності до
вимог пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР.

З урахуванням сутності заперечень
податкового органу щодо невірно
зазначеного в податковій накладній
найменування покупця товару, тобто
позивача, суд касаційної інстанції
зазначає, що вказаний недолік не
перешкоджає ідентифікувати Товариство
та встановити достовірність
фактичного здійснення господарських
операцій та сплати ПДВ у складі ціни
товару, оскільки всі інші реквізити
податкової накладної (індивідуальний
податковий номер, місцезнаходження,
номер свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ) дають змогу
ідентифікувати особу покупця, тобто
позивача.

Отже, позивач цілком правомірно у
відповідності до законодавства відніс
до валових витрат, витрати на придбання
товару згідно проведеної
господарської операції з ТОВ "Авітаком"
та включив до податкового кредиту суму
ПДВ за податковою накладною отриманою
від контрагента по господарській
операції.

Посилання відповідача у акті перевірки
та касаційній скарзі на статті 203, 215, 228
Цивільного кодексу України є
безпідставними, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

За обставин, які склалися у даній
справі, визначенню правочину як такого,
що є нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР та Закону № 334/94-ВР не
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, спростовуються
належними та допустимими доказами,
яким суди надали належний правовий
аналіз.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції відхилити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 11.01.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 у
справі № 2а-5042/10/0270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко