Справа № 2а-3391/11/0203
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-3391/11/0203
Головуючий у 1-й інстанції: Стадник І.М.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Граб Л.С.

судді: Біла Л.М. Боровицький О. А.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації на постанову
Вінницького районного суду Вінницької
області від 08 серпня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації про
перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року позивачка
звернуласядо суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації відповідно до
якого просила суд визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування та виплати щорічної
грошової допомоги на оздоровлення
починаючи з 2008 року; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за період з 2008 року по 2010
рік.

Ухвалою Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 червня 2011 року
позовні вимоги в чатсині про визнання
незаконними дій відповідача щодо
відмови у виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення та стягнення
недоотриманої щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за період 2008 -
2009 років відповідно до Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи", - залишено
без розгляду.

Постановою Вінницького районного суду
Вінницької області від 08 серпня 2011
року, позовні вимоги задоволено,
визнано неправомірними дії
відповідача щодо нарахування
позивачці, як евакуйованій із зони
відчуження в 1986 році щорічної допомоги
на оздоровлення за 2010 рік в розмірі
трьох мінімальних заробітніх плат на
момент виплати з урахуванням вже
виплаченої суми.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду,
оскільки вона винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення по
справі, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
перебуває на обліку у відповідача, має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 2
категорії та є громадянином, який
евакуйований із зони відчуження у 1986
році.

Відповідач здійснив виплату щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
відповідно до Постанов Кабінету
Міністрів України №562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у 2010 року в
розмірі 75 грн.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
евакуйованим із зони відчуження в 1986
році має виплачуватись щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі
трьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування , їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач незаконно виплачував
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в меншому розмірі, ніж
передбачено нормами закону, суд визнає
такі дії відповідача неправомірними та
зобов'язує відповідача нарахувати та
виплатити позивачу таку допомогу за 2010
рік в розмірі трьох мінімальних
заробітних плат, відповідно до вимог
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
внаслідок чого право на одержання
щорічної допомоги на оздоровлення було
звужено.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вказане
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів» було визнано неконституційним,
а тому Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» діє в попередній редакції.

Всупереч ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»позивачу щорічна допомога
на оздоровлення виплачувалась в
меншому розмірі, що визначений
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
відповідач неправомірно виплачував
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. 48 зазначеного Закону.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, за яких рішення
суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження
в суді апеляційної інстанції

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, дослідив
наявні докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації, -залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
районного суду Вінницької області від
08 серпня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.