Справа № К/9991/13403/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року м. Київ
К/9991/13403/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України про
визнання дій та бездіяльності
протиправними за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2010 року представник позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся з позовом до
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
про визнання дій та бездіяльності
відповідача щодо розгляду скарги
протиправними.

В обґрунтування позову зазначив, що 8
грудня 2009 року ОСОБА_5, який діяв в
інтересах позивача на підставі
довіреності, подав до Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України (далі
департамент) скаргу на дії державних
виконавців Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м.
Києві. Проте, надана 30 грудня 2009 року
відповідь не відповідає вимогам Закону
України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
«Про звернення громадян» (далі - Закон
№ 393/96-ВР), оскільки позивач не мав права
пересилати скаргу за належністю до
Головного управління юстиції у м.
Києві.

Також позивач зазначила, що подана нею
скарга підлягала розгляду в порядку
статті 85 Закону України від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) в 10
денний строк, а тому її розгляд
відповідачем у порядку та в строк,
встановлений Законом № 393/96-ВР є
протиправним.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просила про задоволення позову
з вищезазначених підстав.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить ухвалені
судові рішення скасувати та
задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суди,
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що відповідач під час розгляду скарги
представника позивача від 8 грудня 2009
року та пересилання її за належністю до
Головного управління юстиції у м. Києві
дотримався порядку та строків
розгляду, встановлених Законом №
393/96-ВР.

Так, відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
статтею 40 Конституції України права,
регламентовано Законом №393/96-ВР.

Преамбулою до Закону № 393/96-ВР
передбачено, що цей Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

За приписами частини 1 статті 3 Закону
№393/96-ВР під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Статтями 4, 5 Закону №393/96-ВР
передбачено, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Згідно статті 14 Закону №393/96-ВР, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
посадові особи зобов'язані розглянути
пропозиції (зауваження) та повідомити
громадянина про результати розгляду.

За змістом частини 1 статті 15 Закону №
393/96-ВР, органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 19 цього Закону, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень, зокрема,
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і
вчасно перевіряти заяви чи скарги;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Судами встановлено, що 30 грудня 2009 року,
на виконання доручення Департаменту,
Головним управлінням юстиції у м. Києві
надано відповідь на скаргу
представника позивача від 8 грудня 2009 з
приводу порушених у ній питань.

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку, що відповідь на
вищезазначену скаргу надано
відповідачем у строк та в порядку,
передбаченому Законом № 393/96-ВР.

Правильними є також висновки судів
щодо правомірності дій відповідача під
час пересилання скарги за належністю
до Головного управління юстиції у м.
Києві виходячи з наступного.

Розгляд скарг громадян відбувається в
порядку статті 19 Закону №393/96-ВР, у
відповідності до частини 1 якої скарга
на дії чи рішення органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації,
посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або
посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

У відповідності до частин 1 і 3 статті 8
Закону № 606-XIV контроль за своєчасністю,
правильністю, повнотою виконання
рішень державним виконавцем
здійснюють начальник органу державної
виконавчої служби, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
та керівник вищестоящого органу.

Контроль за законністю виконавчого
провадження здійснюють Міністерство
юстиції України через Департамент
державної виконавчої служби та Головне
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські управління
юстиції через відповідні відділи
державної виконавчої служби.

В свою чергу, частина 3 статті 7 Закону №
393/96-ВР встановлює, якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Отже, зі змісту вищевказаних правових
норм вбачається, що питання порушені в
скарзі від 8 грудня 2009 року не входять
до повноважень Департаменту, а тому
відповідач правомірно переслав таку за
належністю до Головного управління
юстиції у м. Києві, яким 30 грудня 2009 року
надана обґрунтована відповідь з
приводу порушених у скарзі питань.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи скаржника про те, що
подана ним скарга підлягала розгляду в
порядку статті 85 Закону № 606-XIV,
оскільки згідно положень частини 1 цієї
статті, у виконавчому провадженні на
дії (бездіяльність) державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби по
виконанню рішення або відмову у
здійсненні передбачених цим Законом
дій стягувачем чи боржником може бути
подана скарга до начальника
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або до відповідного суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
скарга від 8 грудня 2009 року подана на
особистому прийомі до Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, а не до
начальника Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м.
Києві, як того вимагає частина 1 статті
85 Закону № 606-XIV.

Враховуючи викладене, суди дійшли
правильного висновку про
правомірність дій відповідача щодо
розгляду скарги у відповідності до
вимог Закону № 393/96-ВР.

Таким чином, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, а тому підстав
для скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало