Справа № 815/4485/13-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4485/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Колесниченко О. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Федусика А.Г.

при секретарі Івановій-Черноус К.І.

за участю представника позивача Каркоц
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
04.09.2013 року по справі за позовом
Приватного підприємства "Дорлідер" до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 02.12.2011
року, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Дорлідер"
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 02.12.2011
року.

В обґрунтування позову зазначалося, що
спеціалістами Державної податкової
інспекції Комінтернівському районі
Одеської області Державної податкової
служби було незаконно прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, у зв'язку із тим,
що з боку позивача відсутні будь-які
факти порушення документального
оформлення операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), які
здійснювались відповідно до вимог
чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення №
від 02.12.2011 року прийняте ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Державна
податкова інспекція у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області в апеляційній скарзі зазначає
про невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ПП «Дорлідер»
зареєстровано Комінтернівською
районною державною адміністрацією
Одеської області 26.03.2004 року, .

Згідно довідки Відділу статистики у
Комінтернівському районі Головного
управління статистики в Одеській
області Державної служби статистики
України АБ №488649, видами діяльності
позивача є: будівництво доріг і
автострад; виробництво неметалевих
мінеральних виробів; будівництво
житлових і нежитлових будівель;
вантажний автомобільний транспорт;
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії; надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; надання в оренду інших машин,
устаткування та товарів.

На підставі Наказу від 11.10.2011 року № 628,
головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
перевірок платників податків
управління податкового контролю
юридичних осіб ДПІ у
Комінтернівському районі Одеської
області, відповідно до ч.79.1 ст.79 та п.78.1.1
ч.78 ст.78 Податкового кодексу України
від 02.12.2012 року №2755-VI, а також з
урахуванням акту №1919/23-513/35179825 від
29.07.2011 року «Про неможливість
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «ВСТК» була проведена
позапланова невиїзна перевірка ПП
«Дорлідер, з питань нарахування
податку на додану вартість по
взаємовідносинам із ТОВ «ВСТК» та ТОВ
«Реконструкція» за періоди: травень,
червень 2011 року.

За наслідками зазначеної перевірки був
складений Акт № 1563/23/32863396 від 08.11.2011
року.

Під час перевірки було встановлено
наступні порушення ПП «Дорлідер:

- ст.ст.203, 207, 215, 228, 655, 875 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
правочинів, які спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлено ними. В результаті чого,
занижено рядок 25 суми ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
оподаткованого періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду на 3943018
грн.

- відсутність об'єктів, які підпадають
під визначення ст. 198.3 ст.198 та ч.201.4 ч.201.7,
201.10 ст.201, ст.192 Податкового кодексу
України від 02.12.2012 року №2755-VI. Дані,
наведені в деклараціях з податку на
додану вартість за червень 2011 року з
відповідними додатками про обсяги
податкового кредиту, а отже і про
обсяги виконання робіт, наданих
товарів, є не дійсними.

На підставі акту перевірки № 1563/23/32863396
від 08.11.2011 року ДПІ у Комінтернівському
районі Одеської області було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
02.12.2011 року № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість за
основним платежем в розмірі 3943018 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 1 грн.

Апелянт не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції зазначає у своїй
апеляційній скарзі про те,що
господарські операції позивача з
контрагентами не мали реальних
наслідків, тобто були нікчемними.

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ч.1 ст.207 ГК
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін -у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави (ч.1
ст.208 ГК України).

Положення ст.ст.207, 208 ГК України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є
нікчемним, і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Органи
державної податкової служби, вказані в
абз.1 ст.10 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», можуть на
підставі п.11 цієї статті звертатись до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.09р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений ст.228 ЦК України: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст.14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

З наведених норм законодавства слідує,
що висновки про нікчемність
правочинів, тим більш визнання
правочинів нікчемними відносяться
виключно до компетенції судів, а не
податкових органів.

Аналогічна позиція вказана в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
№К-25104/10 від 08.11.10р.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції ДПІ не було надано доказів
щодо визнання угод між ПП «Дорлідер» та
його контрагентами ТОВ «ВСТК» та
ТОВ «Реконструкція» у
встановленому законом порядку
недійсними.

Стосовно посилань податкового органу
на п. 198.3 ст.198 та н.201.4 н.201.7, 201.10 ст.201,
ст.192 Податкового кодексу України слід
зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Суд першої інстанції, дослідивши
надані ПП «Дорлідер» податкові
накладні, видаткові накладні, акти
здачі-прийому виконаних робіт прийшов
до правильного висновку, що зазначені
первинні документи мають всі необхідні
реквізити, встановлені чинним
законодавствам з питань
бухгалтерського обліку та
відповідають у повному обсязі вимогам
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що спростовує
твердження ДПІ, що первинні документи
складені з порушенням вимог чинного
законодавства.

Посилання апелянта в скарзі на
розбіжності в базах автоматичного
співставлення між податковим кредитом
позивача та податковими зобов'язаннями
ТОВ «ВСТК» та ТОВ
«Реконструкція», акт №1919/23-513/35179825 від
29.07.2011 року «Про неможливість
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «ВСТК» як на підставу для
позбавлення позивача права на
податковий кредит не ґрунтується на
нормах законодавства, оскільки позивач
не може відповідати за дії контрагента,
якщо доведе реальність здійснення
господарських операцій первинними
документами. Зазначена правова позиція
підтверджується рішеннями Верховного
суду України та Європейського суду з
прав людини.

Так, Верховний Суд України дійшов
висновку, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Стосовно посилань ДПІ в апеляційній
скарзі на матеріали кримінальної
справи слід зазначити наступне.

Так, згідно п. 83.1. ст. 83 Податкового
кодексу України для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є:

83.1.1. документи, визначені цим
Кодексом;

83.1.2. податкова інформація;

83.1.3. експертні висновки;

83.1.4. судові рішення;

83.1.5. виключено;

83.1.6. інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

З наведеного вичерпного переліку не
вбачається, що для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є матеріали
кримінальної справи .

Як вбачається з матеріалів справи
перевірка ,на підставі якої було
виставлено позивачеві оскаржуване
податкове повідомлення-рішення була
проведена 08.11.11р., при цьому підставою
проведення цієї перевірки було наказ
№628 від 11.10.2011р.

Постанова Приморського районного суду
м. Одеси про звільнення від
кримінальної відповідальності
директора ПП «Дорлідер» ОСОБА_2 та
припинення кримінальної справи
відносно нього була прийнята лише
23.10.2012 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

З наведеного вбачається, що навіть якщо
припустити наявність вироку у
кримінальній справі, на матеріали якої
посилається податковий орган, то
обставини, встановлені у вироку
поширюються лише на особу, щодо якої
постановлено відповідний вирок і не
можуть враховуватись адміністративним
судом при оцінці правомірності
поведінки юридичної особи.

Таким чином, матеріали кримінальної
справи не є належними і допустимими
доказами як у розумінні Податкового
кодексу України, так і Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається та підтверджується
висновками судово-економічної
експертизи №843/844 від 27.08.2012р., що ПП
«Дорлідер» самостійно були виявлені
помилки у податковому обліку, допущені
у період, що перевірявся та які не були
виявлені перевіряючи ми,а саме до
складу податкового кредиту з ПДВ
помилково не були включені суми за
податковими накладними, отриманими із
запізненням від ТОВ «БК
«Тоні», яке за договорами субпідряду,
укладеними з ПП «Дорлідер», виконувало
роботи по капітальному ремонту доріг
комунальної власності м. Одеси та
Одеської області. Податкова декларація
з ПДВ позивача за листопад 2011 року з
додатками № 1 та №5, зареєстрована ДПІ У
Комінтернівському районі м. Одеси
20.12.2011р.

В результаті проведеного самостійного
коригування даних податкової
декларації з ПДВ ПП «Дорлідер» за
червень 2011 року позитивне значення
податкового зобов'язання з ПДВ за
червень 2011 року зазначене у рядку 18
складає 750187 грн., яке перенесено у рядок
25 цієї ж декларації та підлягає
нарахуванню та сплаті у бюджет.

Згідно наявними в матеріалах справи
копіями платіжних доручень, оплата в
бюджет ПДВ за листопад 2011 року
проведена в сумі 823968,33 грн.(в тому числі
за червень 2011року в сумі 750187 грн.)
Зазначена сплата ПДВ відображена в
картках особистого рахунку ПП
«Дорлідер» за період 2011-2012р.р. як сплата
податкових зобов'язань, самостійно
визначених платником податків.

Згідно п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п. 187.1. ст. 188 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в
разі експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Відповідно до п.198.1ст198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг.

Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що в Податковому
кодексі України передбачено єдину
підставу для формування податкового
кредиту, а саме наявність у платника
податку належно оформленої податкової
накладної.

Таким чином, з огляду на матеріали
справи та висновки судової експертизи
сума ПДВ, яка підлягала сплаті у бюджет
за червень 2011 року складала 750187 грн.,
однак з урахуванням даних про фактичну
оплату цієї суми ПДВ позивачем та
даних картки особистого рахунку
підприємства заборгованості ПП
«Дорлідер» перед бюджетом не
вбачається.

Зазначені обставини також
підтверджуються листом в.о. начальника
ДПІ у Комінтернівському районі
Одеської області ДПС Т.В.Логіновської
№11229/10/22 від 12.11.2012р. (т.5 арк.спр.84)

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - залишити без задоволення,а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04.09.2013 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після складання
повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та
підписано 01.07.2014 р.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Шевчук О.А.

суддя
Федусик А.Г.