Справа № 2а-969/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
Справа №
11806/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
на постанову Нововолинського міського
суду Волинської області від 22 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
про зобов'язання нарахувати і
виплатити одноразову компенсацію та
допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В:

02.12.2010 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради, в якому просить визнати
нечинною відмову відповідача в
перерахунку одноразової компенсації
та щорічної допомоги на оздоровлення;
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплату одноразової
компенсації в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат та щорічної допомоги
на оздоровлення за 2007, 2008 роки у розмір 4
мінімальних заробітних плат, за 2009, 2010
роки у розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, передбачених ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Нововолинського міського
суду Волинської області від 22 грудня 2010
року позов задоволено частково.
Визнано відмову управління праці та
соціального захисту населення
Нововолинської міської ради щодо
перерахунку та виплати ОСОБА_1
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю, та щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008, 2009, 2010
роки, відповідно до вимог статті 48
Закону України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
протиправною. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Нововолинської міської ради провести
нарахування та виплату ОСОБА_1 різниці
в одноразових компенсаціях за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі
п'ятнадцяти мінімальних заробітних
плат та щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
та за 2009 і 2010 роки в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням виплачених сум. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Нововолинського міського суду
Волинської області від 22 грудня 2010
року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради належним чином та
відповідно до Законів України про
Державний бюджет України на
відповідний рік і постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
виконало свій обов'язок перед
позивачем щодо виплати йому
одноразової компенсації, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та щорічної
допомоги на оздоровлення. Просить
врахувати, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
їх розмір та цільове спрямування і що
управління не вправі самостійно
визначати розмір щорічної допомоги на
оздоровлення. Вважає, що при ухваленні
оскаржуваного судового рішення не були
враховані положення бюджетного
законодавства України та видаткові
можливості основного фінансового
документу держави.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Безспірно встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 має
статус учасника ліквідації аварії
Чорнобильській АЕС першої категорії,
що підтверджується посвідченнями
серії НОМЕР_1 від 10.09.2007 року, виданим
Волинською обласною державною
адміністрацією.

Згідно довідки МСЕК від 13 жовтня 2009
року позивачу було встановлено другу
групу інвалідності у зв'язку з
захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Як слідує із матеріалів справи,
управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
позивачу 07.02.2007 р. виплачено
компенсацію на оздоровлення за 2007 рік в
сумі 90 грн., 09.12.2008 р. - за 2008 рік в сумі 90
грн., 25.06.2010 р. - за 2009 рік в сумі 120 грн., а
за 2010 рік - 11.08.2010 р. в сумі 120 грн. При
отриманні 3 групи інвалідності
позивачу 16.09.2003 р. було виплачено
одноразову компенсацію, а при
отриманні 2-ї групи інвалідності - 24.06.2010
р. виплачено різницю в компенсаціях в
розмірі 94 грн. 80 коп. При виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення та
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю відповідач керувався
постановою Кабінету Міністрів України
№562 від 20.04.2007 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Частиною 1 статті 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що інвалідам
ІІІ-ої групи, виплачується щорічна
допомога на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.
Учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачується одноразова
компенсація. Розмір такої компенсації
для інвалідів ІІІ-ої групи становить 30
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Разом з тим, передбачено, що інвалідам
ІІ-ої групи, виплачується щорічна
допомога на оздоровлення у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачується одноразова
компенсація. Розмір такої компенсації
для інвалідів ІІ-ої групи становить 45
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях.

Згідно із пп. 11 п. 28 розділу 2 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в наступній
редакції: «Одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року зміни,
внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу 2
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правомірно поновлено ОСОБА_1
строк звернення до суду, оскільки
позивач 05.07.2010 року звертався до суду із
позовом з такими ж вимогами в порядку
ЦПК України, однак ухвалою
Нововолинського міського суду від
11.10.2010 року провадження у справі було
закрито на підставі ст.205 ЦПК України у
зв'язку із Рішенням Конституційного
Суду України від 09.09.2010 року № 19-рп/2010
року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність вимог позивача щодо
нарахування та виплати різниці в
одноразових компенсаціях за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі
п'ятнадцяти мінімальних заробітних
плат та щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
та за 2009 і 2010 роки в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», які
правомірно задоволено судом першої
інстанції.

Крім того, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про необхідність покладення
обов'язку з нарахування і виплати
спірної компенсації та допомоги на
оздоровлення саме на управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради в силу вимог частини 5
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплат, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги судом апеляційної
інстанції не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Як наслідок, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції визнає, що
судом першої інстанції, при вирішенні
даного публічно-правового спору,
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Нововолинського міського
суду Волинської області від 22 грудня 2010
року у справі № 2-а-969/10 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради про зобов'язання
нарахувати і виплатити одноразову
компенсацію та допомогу на
оздоровлення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник