Справа № 826/3189/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3189/14
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «МБТ
Трейд» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
квітня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МБТ Трейд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправним і скасування рішень, про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МБТ Трейд»
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправним і скасування рішень, про
стягнення коштів.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
квітня 2014 року позовні вимоги залишено
без задоволення.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ТОВ «МБТ
Трейд» подало апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
03 липня 2012 року між позивачем та ТОВ
«Зелмер Маркет» укладено
зовнішньоекономічний договір
купівлі-продажу № UА/001/2012 відповідно до
якого продавець ТОВ «Зелмер Маркет»
зобов'язався продати, а позивачем як
покупець купити у власність та
оплатити товари у певному асортименті,
зазначеному в рахунках з метою його
наступного оптового та роздрібного
перепродажу на території України.

Для поставки на внутрішньому ринку
України товарів позивач надав до
митниці вантажно-митні декларації.

Не погодившись із визначеною позивачем
у вантажно-митних деклараціях
вартістю товарів митним органом
прийнято рішення: №100250000/2013/600615/2, яким
здійснено коригування на 178,32 грн; №
100250000/2013/600614/2, яким здійснено
коригування на 707,07 грн; № 100250000/2014/600629/2,
яким здійснено коригування на 4278,18 грн;
№ 100250000/2014/600631/2, яким здійснено
коригування на 148,10 грн; коригування на
178,32 грн; № 100250000/2013/600631/2, яким здійснено
коригування на 148,10 грн; № 100250000/2014/600639/2,
яким здійснено коригування на 7578,17 грн;
№100250000/2013/600638/2, яким здійснено
коригування на 296,31 грн; № 100250000/2013/600701/2,
яким здійснено коригування на 296,31 грн.

У подальшому позивач подав до
відповідача нові вантажно-митні
декларації із зазначенням нової
митної вартості товарів.

Колегія суддів повністю погоджується
із доводами суду першої інстанції щодо
законності дій митного органу по
коригуванню митної вартості товарів з
урахуванням наступного.

Стаття 54 МК України визначає, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари (п.4 ст. 54 МК).

Як встановлено судом першої інстанції
і дана обставина підтверджується
зібраними у справі доказами, митним
органом виявлено під час опрацювання
наданих позивачем документів, що вони
не містять всіх необхідних відомостей,
які підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів.

Так, позивачем не було надано для
митного оформлення прайс-лист на
послуги перевезення, тоді як
відповідно до п. 1 параграфу 3 рамкового
договору, оплата «РОЗЛІГ СУУС» за
послуги, що надаються, визначена у
прайс-листі на послуги, що є додатком №
1 до нього.

Не надано позивачем до митного
оформлення страхові документи та
документи, що містять відомості про
вартість страхування, що передбачено
п.2 d) параграфу 5 рамкового договору на
експедирування від 31.08.2012 року №07/07/2012.

Як зазначено у п.17 ст. 58 МК України
особи, одна з яких є одноосібним
агентом, одноосібним дистриб'ютором чи
одноосібним концесіонером іншої, як би
це не називалося, вважаються
пов'язаними для цілей цього Кодексу,
якщо вони підпадають хоча б під один із
критеріїв, визначених у статті 15 Угоди
про застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Параграфом 2 рамкового договору
встановлено, що позивач є імпортером-
вистриб»ютером товару на території
України .

Таким чином, розрахована сума роялті та
інших ліцензійних платежів мала бути
зазначена позивачем у деклараціях
митної вартості товарів, проте доказів
понесення таких витрат позивач до
митного органу не подав.

Митним органом було зобов"язано
позивача надати додаткові документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів: транспортні
документи, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товарів, а також документи,
що містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товарів;
страхові документи, документи, що
містять відомості про страхування;
копію митної декларації країни
відправлення; виписку з бухгалтерської
документації покупця, що стосується
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних товарів на
території України; довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
оцінюваним товарам; розрахунок ціни; за
власним бажанням - інші додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів.

Крім того, необхідність витребування у
позивача додаткових документів була
викликана наявністю у Єдиній
автоматизованій системі Держмитслужби
України інформації про іншу митну
вартість аналогічних товарів.

Однак, позивач вимоги митного органу
не виконав, що призвело до прийняття
відповідачем рішень про коригування
митної вартості товарів, а тому
оскаржувані позивачем рішення є
правомірними.

За змістом ч.8,9 ст. 55 МК України,
протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Згідно ст. 57 МК України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 58 МК метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає вірними доводи
суду першої інстанції щодо
спростування доводів позивача, які
стосуються неправильності
застосування відповідачем резервного
методу визначення митної вартості
товарів, оскільки відповідачем чітко
надано обґрунтування підстав не
застосування інших методів, яке
узгоджується із нормами законодавства
та, виходячи з наданих документів.

Отже, рішення митного органу про
коригування митної вартості товарів є
правомірним, а тому підстав для їх
скасування колегія суддів не вбачає.

Судом також правомірно відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача понесених мита
та ПДВ, оскільки такі вимоги є
похідними від вимог щодо скасування
рішень про коригування митної
вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «МБТ
Трейд» залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 09 липня 2014
року

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.