Справа № 808/3638/14
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року 10 год. 40 хв. Справа №
808/3638/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Сацького Р.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Державного кадастрового реєстратора
Головного Управління Держземагенства
у Запорізькій області Мельник Тетяни
Леонідівни

2. Головного Управління
Держземагенства у Запорізькій області

про: визнання протиправними дій та
рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до 1. Державного
кадастрового реєстратора Головного
Управління Держземагенства у
Запорізькій області Мельник Тетяни
Леонідівни, 2. Головного Управління
Держземагенства у Запорізькій області,
в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державного
кадастрового реєстратора Головного
управління Держземагентства у
Запорізькій області Мельник Тетяни
Леонідівни щодо прийняття Рішення №
РВ-014 про відмову ОСОБА_1 у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
08.04.2014;

- визнати незаконним та скасувати
рішення № РВ-014 Державного
кадастрового реєстратора Головного
управління Держземагентства у
Запорізькій області Мельник Тетяни
Леонідівни про відмову ОСОБА_1 у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
08.04.2014;

- зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Запорізькій
області протягом чотирнадцяти днів з
дня прийняття постанови суду провести
повторний розгляд моєї заяви та внести
відомості (зміни до них) до Державного
земельного кадастру, відповідно до
раніше наданих документів.

До початку судового засідання сторони
надали заяви про розгляд справи без їх
участі в порядку письмового
провадження.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Керуючись приписами статей 41 КАС
України суд розглянув справу на
підставі наявних доказів, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось, у зв'язку із
відсутністю осіб, які беруть участь у
справі.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1, з
метою реалізації свого права на
належне оформлення за собою визнаного
права власності в порядку спадкування
згідно із законом на земельну ділянку
площею 0,1972 га, з них 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і 0,0972 га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої на території Сонячної
сільської ради Запорізького району
Запорізької області за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до Головного
Управління Держземагентства у
Запорізькій області із заявою про
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
08.04.2014 (реєстраційний № ЗВ-014)
разом з доданими до неї документами. У
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру
позивачу було відмовлено рішенням про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 08.04.2014 № РВ-014, прийнятим
Державним кадастровим реєстратором
Головного Управління Держземагентства
у Запорізькій області Мельник Тетяною
Леонідівною. У реєстрації відмовлено
на підставі того, що станом на сьогодні
в редакції Земельного кодексу України
такий вид цільового призначення
земельної ділянки як «особисте
підсобне господарство» відсутній
(стаття 121 ЗКУ) та у зв'язку з тим, що
державна реєстрація земельної ділянки
з цільовим призначенням як «особисте
підсобне господарство» неможлива до
моменту вирішення проблем на
законодавчому рівні. Тому, Державний
кадастровий реєстратор вважає,
реєстрація земельної ділянки з
цільовим призначенням під «особисте
підсобне господарство» в Державному
земельному кадастрі можлива за умови
зміни її цільового призначення.
Позивач вважає прийняте рішення про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 08.04.2014 № РВ-014 незаконним,
прийнятим з порушеннями норм чинного
законодавства України та таким, що
порушує права і законні інтереси
позивача з наступних підстав.
Позивачем, з метою реалізації свого
права на належне оформлення за собою
визнаного права власності в порядку
спадкування згідно із законом на
земельну ділянку площею 0,1972 га, з них 0,10
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку і 0,0972 га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої на території Сонячної
сільської ради Запорізького району
Запорізької області за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, до заяви була додана
виготовлена ФОП ОСОБА_4 на її
замовлення Технічна документація із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Отже право на земельну ділянку площею
0,1972 га було встановлено за позивачем
Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 28.05.2012 у
цивільній справі № 0810/762/2012 та на момент
звернення до суду з цим позовом з боку
Відповідача 1 порушується охоронюваний
законом інтерес позивача щодо способу
використання земельної та протиправно
нівелюється принцип беззаперечної
можливості проведення позивачем
державної реєстрації права власності
на землю шляхом виконання рішення суду.
Позивач вважає, що такими діями
Відповідач 1 порушує право позивача на
оформлення земельної ділянки
(отримання правовстановлюючих
документів).

У відповідності до чинного
законодавства України позивачем було
дотримано процедуру щодо внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру та обґрунтовано наголошено на
протиправності дій Відповідача 1 щодо
відмови позивачеві у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру.

Крім того, конкретних правових норм,
вимогам яких не відповідають надані
позивачем документи, у рішенні про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 08.04.2014 № РВ-014 не наведені.

Для здійснення реєстрації позивачем
було подано оформлений належним чином
документ, що посвідчує право - рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 28.05.2012 у
цивільній справі № 0810/762/2012, яке
набрало законної сили.

А отже, подані для здійснення державної
реєстрації документи дають змогу
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Від відповідача 1 та відповідача 2
надійшли аналогічні заперечення на
позовну заяву, в яких вони просять у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Зазначають, що 08.04.2014 державним
кадастровим реєстратором Мельник Т.Л.
було прийнято рішення № РВ-014,
яким було відмовлено у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру про спірну земельну ділянку.
Статтею 6 Земельного кодексу України в
редакції від 18.12.1990 передбачено право
приватної власності громадян на землю,
зокрема, право на одержання у власність
земельних ділянок, в тому числі і для
ведення особистого підсобного
господарства. Після прийняття чинного
на теперішній час Земельного кодексу
України від 25.10.2001, такий вид цільового
призначення земельної ділянки як
«особисте підсобне господарство»
відсутній. Державний комітет України
по земельних ресурсах в листі від 05.04.2002
№ 14-22-4/2080 звернув увагу, що поняття
«особисте підсобне господарство» (ст. 56
Земельного кодексу України від 18.12.1990 №
561-XII) та «особисте селянське
господарство» (ст. 33 Земельного кодексу
Україні від 25.10.2001 № 2768-III) за змістом
тотожні. Але, згідно роз'яснення
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 02.06.2009 № 6385/17/12-09,
будівництво житлових будинків на
земельних ділянках з видом
використання для ведення особистого
селянського господарства не
допускається. Тому, вважають,
реєстрація земельної ділянки з
цільовим призначенням під «особисте
підсобне господарство» в Державному
земельному кадастрі можлива за умови
зміни її цільового призначення. В разі
неможливості зміни цільового
призначення земельної ділянки, то
необхідно відповідною документацією
із землеустрою змінити цільове
призначення частини земельної ділянки
на «житлову та громадську забудову»
згідно норм, визначених статтею 121
Земельного кодексу України та
зареєструвати іншу частину земельної
ділянки під «особисте селянське
господарство».

Отже, з огляду на наведене, відповідачі
просять відмовити в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
повністю.

Сторони, під час розгляду справи, у
судовому засіданні повідомили, що ними
надано всі необхідні документи для
вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 18.06.2014, відповідно
до ст. 160 КАС України, сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю Серія
ІІ-ЗП № 017976, виданого Сонячною
сільською Радою народних депутатів
09.02.2001 ОСОБА_6, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 96-П,
їй була передана у приватну власність
земельна ділянка площею 0,1972 га (0,10 га -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, 0,0972 га - для ведення
особистого підсобного господарства),
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На момент видачі Державного акту на
право приватної власності на землю
Серія ІІ-ЗП № 017976 від 09.02.2001 діяв
Земельний кодекс України від 18.12.1990, в
редакції від 12.07.2000, стаття 6 якого
передбачала, що громадяни України
мають право на одержання у власність
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства, а
статті 48 та 56 зазначали, що землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність і надаються у
користування громадянам для ведення
особистого підсобного господарства.

Рішенням Запорізького районного суду
м. Запоріжжя від 28.05.2012 у цивільній
справі № 0810/762/2012 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Сонячної сільської ради
Запорізького району Запорізької
області, Ларинівської сільської ради
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області, третя особа:
Приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про встановлення факту приналежності
правовстановлюючого документу,
визнання права власності на земельні
ділянки в порядку спадкування за
законом та майновий пай, визнано за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування згідно із законом на
земельну ділянку площею 0,1972 га, з них 0,10
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку і 0,0972 га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої на території Сонячної
сільської ради Запорізького району
Запорізької області за адресою:
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На момент прийняття рішення
Запорізьким районним судом м.
Запоріжжя вже діяв Земельний кодекс
України від 25.10.2001 (чинний на теперішній
час), в редакції від 06.05.2012, статті 22 та 33
якого передбачають, що землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування громадянам для ведення
особистого селянського господарства.
Такий вид використання як «особисте
підсобне господарство» в діючому
Земельному кодексі України вже
відсутній. Так як предметом розгляду
цивільної справи № 0810/762/2012, яку
розглядав Запорізький районний суд м.
Запоріжжя, та 28.05.2012 прийняв рішення,
яке набрало законної сили, було
встановлення факту приналежності
правовстановлюючого документу,
визнання права власності на земельні
ділянки в порядку спадкування за
законом та майновий пай, то суд не
досліджував зміни у законодавстві
України, а розглядав справу в рамках
заявлених позовних вимог, відповідно
судом було визнано за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування згідно
із законом на земельну ділянку площею
0,1972 га, з них 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і 0,0972
га для ведення особистого підсобного
господарства, розташованої на
території Сонячної сільської ради
Запорізького району Запорізької
області за адресою: АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Отже, судове рішення
Запорізького районного суду м.
Запоріжжя від 28.05.2012 у цивільній справі
№ 0810/762/2012 є обов'язковим до виконання і
повинно бути виконано, громадянка
ОСОБА_1 має право на реалізацію свого
законного права власності на
відповідні земельні ділянки. Стаття 41
Конституції України встановлює, що
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Згідно частин 1, 2 статті 152
Земельного кодексу України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

На замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 була
виготовлена Технічна документація із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж в натурі (на
місцевості) за адресою: Сонячна
сільська рада, АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1
загальною площею 0,1894 га:

0,1000 га - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка);

0,0894 га - для ведення особистого
селянського господарства.

ФОП ОСОБА_4 діє у відповідності до
ліцензії на проведення землевпорядних
і землеоціночних робіт серія АГ № 583168
від 31.03.2011 та кваліфікаційного
сертифікату інженера-землевпорядника
№ 000679 від 03.01.2013.

Підставою для виконання робіт було:
рішення Запорізького районного суду м.
Запоріжжя від 28.05.2012 у цивільній справі
№ 0810/762/2012; Технічне завдання на
виконання робіт (розробку технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж на
земельну ділянку гр. ОСОБА_1; договору з
замовником на виконання робіт ВВ-1387;
Державного акту на право приватної
власності на землю Серія ІІ-ЗП № 017976
від 09.02.2001; заяви замовника.

Вказана Технічна документація була
додана до відповідної заяви ОСОБА_1 про
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
08.04.2014 (реєстраційний № ЗВ-014), яка
була подана Позивачем до Головного
управління Держземагентства у
Запорізькій області з метою реалізації
в свого права на належне оформлення за
собою визнаного права власності в
порядку спадкування згідно із законом
на земельну ділянку площею 0,1972 га, з них
0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і 0,0972
га для ведення особистого підсобного
господарства, розташованої на
території Сонячної сільської ради
Запорізького району Запорізької
області за адресою: АДРЕСА_1, після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру
Позивачу було відмовлено рішенням від
08.04.2014 № РВ-014 про відмову у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру,
прийнятим державним кадастровим
реєстратором Головного управління
Держземагентства у Запорізькій
області Мельник Тетяною Леонідівною.

Вказане рішення було прийнято на
підставі ст. 121 Земельного кодексу
України, а саме «станом на сьогодні в
редакції Земельного кодексу України
такий вид цільового призначення як
«особисте підсобне господарство»
відсутній. Державний комітет України
по земельних ресурсах в листі від 05.04.2002
№ 14-22-4/2080 звернув увагу, що поняття
«особисте підсобне господарство» (ст. 56
Земельного кодексу України від 18.12.1990 №
561-XII) та «особисте селянське
господарство» (ст. 33 Земельного кодексу
України від 25.10.2001 № 2768-III) за змістом
тотожні. Пряма заборона на здійснення
житлового будівництва для власних
потреб на земельній ділянці,
відведеній для особистого селянського
господарства, в українському
законодавстві відсутня. Більше того,
ст. 6 Закону передбачено, до майна, яке
використовується для ведення
особистого селянського господарства,
належать будинки, господарські
будівлі, споруди тощо. Отже, фактично
законодавець визначив, що житловий
будинок входить до майна особистого
селянського господарства. Переважно
українські особисті селянські
господарства не розділені, а тому
законодавець де-юре погодив можливість
зведення житлового будівництва для
власних потреб на земельній ділянці
для ведення особистого селянського
господарства. Але, згідно роз'яснення
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 02.06.2009 № 6385/17/12-09,
будівництво житлових будинків на
земельних ділянках з видом
використання для ведення особистого
селянського господарства не
допускається. Тому, вважаємо,
реєстрація земельної ділянки з
цільовим призначенням під «особисте
підсобне господарство» в Державному
земельному кадастрі можлива за умови
зміни її цільового призначення. Згідно
зі статтею 20 Земельного кодексу
України, громадяни мають право
ініціювати зміну цільового
призначення своєї земельної ділянки з
«особистого підсобного господарства»
на «землі житлової та громадської
забудови», якщо таке дозволяє
містобудівна документація. Зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення. В разі
неможливості зміни цільового
призначення земельної ділянки
(наприклад ч. 4 статті 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» та інше), то необхідно
відповідною документацією із
землеустрою змінити цільове
призначення частини земельної ділянки
на «житлову та громадську забудову»
згідно норм, визначених статтею 121
Земельного кодексу України та
реєструвати іншу частину земельної
ділянки під «особисте селянське
господарство». Враховуючи викладене,
державна реєстрація земельної ділянки
з цільовим призначенням як «особисте
підсобне господарство» неможлива до
моменту вирішення проблем на
законодавчому рівні».

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок ґрунтується
на основах, згідно з якими ніхто не може
бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної власті та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на основі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

З норми ч. 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування
здійснюють свої повноваження лише в
чітких рамках, визначених Конституцією
України та Законами України, та не
мають права виходити за рамки норм
права, визначених Конституцією або
Законами України, здійснювати дії, не
передбачені Конституцією або Законами
України.

Отже, державний кадастровий реєстратор
Головного управління Держземагентства
у Запорізькій області Мельник Тетяна
Леонідівна, приймаючи Рішення від
08.04.2014 № РВ-014 про відмову у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру, діяла
на основі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Земельним
кодексом України - на підставі ч. 5 ст. 20
Земельного кодексу України земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення використовуються їх
власниками або користувачами виключно
в межах вимог щодо користування
землями певного виду використання,
встановлених статтями 31, 33-37 цього
Кодексу.

Але, відповідні органи не мають права
вимагати виконання таких вимог, а
відповідно суб'єкти в сфері земельних
правовідносин не зобов'язані
виконувати такі вимоги, в силу
положення ч. 1 ст. 19 Конституції України,
згідно якої ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством, тобто, зміна цільового
призначення земельних ділянок
приватної власності здійснюється саме
за ініціативою власників земельних
ділянок (ч. 3 ст. 20 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Землеустрій - сукупність
соціально-економічних та екологічних
заходів, спрямованих на регулювання
земельних відносин та раціональну
організацію території
адміністративно-територіальних
одиниць, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил; цільове
призначення земельної ділянки - це
використання земельної ділянки за
призначенням, визначеним на підставі
документації із землеустрою у
встановленому законодавством порядку
(ст. 1 Закону України «Про землеустрій»).

Землеустрій здійснюється на підставі
укладених договорів між юридичними чи
фізичними особами (землевласниками і
землекористувачами) та розробниками
документації із землеустрою (ст. 22
Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
землеустрій» нормативно-правові акти з
питань здійснення землеустрою
встановлюють порядок організації,
державні стандарти, норми і правила
виконання робіт із землеустрою, їх
склад і зміст. Нормативно-правові акти
з питань здійснення землеустрою є
обов'язковими до виконання всіма
суб'єктами землеустрою.

Документація із землеустрою
розробляється у вигляді програм, схем,
проектів, спеціальних тематичних карт,
атласів, технічної документації.
Однією іх видів документації із
землеустрою є технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Склад, зміст і правила
оформлення кожного виду документації
із землеустрою регламентуються
відповідною нормативно-технічною
документацією з питань здійснення
землеустрою. Відповідність
документації із землеустрою
положенням нормативно-технічних
документів, державних стандартів, норм
і правил у сфері землеустрою
засвідчується сертифікованим
інженером-землевпорядником, який
відповідає за якість робіт із
землеустрою (ст. 25 Закону України «Про
землеустрій»).

Згідно статті 26 Закону України «Про
землеустрій» розробниками
документації із землеустрою є юридичні
та фізичні особи, які отримали ліцензії
на проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону та які володіють
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням, та які мають або є
сертифікованими
інженерами-землевпорядниками, які є
відповідальними за якість робіт із
землеустрою. Взаємовідносини
замовників і розробників документації
із землеустрою регулюються
законодавством України і договором.
Подання документації із землеустрою
до центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин, для внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру від імені замовника
документації здійснюється її
розробником, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про землеустрій» замовники
документації із землеустрою за рахунок
власних коштів мають право на вибір
розробника та укладання з ним договору
та доручати розробникам виконання
робіт із землеустрою.

Права та обов'язки розробників
документації із землеустрою також
закріплені статтею 28 Закону України
«Про землеустрій», а саме розробники
документації із землеустрою мають
право виконувати роботи із складання
документації із землеустрою.
Розробники документації із
землеустрою зобов'язані дотримуватися
законодавства України, що регулює
земельні відносини, а також державних
стандартів, норм і правил при
здійсненні землеустрою.

Згідно ст. 64 Закону України «Про
землеустрій» авторський нагляд за
виконанням проектів землеустрою
здійснюється розробниками
документації із землеустрою і
передбачає перевірку повноти та якості
виконання заходів, окремих рішень,
передбачених цією документацією, а
також вимог нормативно-правових актів
з питань здійснення землеустрою.

Також, глава 31 Земельного кодексу
України передбачає, що землеустрій - це
сукупність соціально-економічних та
екологічних заходів, спрямованих на
регулювання земельних відносин та
раціональної організації території
адміністративно-територіальних
одиниць, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил. Мета
землеустрою полягає в забезпеченні
раціонального використання та охорони
земель, створенні сприятливого
екологічного середовища та поліпшенні
природних ландшафтів. Землеустрій
передбачає, в тому числі, встановлення
в натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок та здійснюється суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, за
рахунок коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим і місцевих бюджетів, а також
коштів громадян та юридичних осіб.
Землеустрій здійснюється відповідно
до закону.

Таким чином, ліцензована землевпорядна
організація, у відповідності до
Земельного кодексу України, Закону
України «Про землеустрій» та договору,
укладеного із замовником має право та
обов'язок виготовити технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) у відповідності до вимог
діючого законодавства України, а саме
вказати цільове призначення земельної
ділянки площею 0,0972 га за адресою:
АДРЕСА_1, (замовник - ОСОБА_1) - для
ведення особистого селянського
господарства, як то передбачає
Земельний кодекс України в останній
редакції від 05.12.2013, та додати
відповідну технічну документацію до
заяви Позивача про внесення відомостей
(змін до них) до Державного земельного
кадастру, яку подати до Головного
управління Держземагентства України у
Запорізькій області і в такому випадку
підстави для відмови у внесенні (змін
до них) до Державного земельного
кадастру у державного кадастрового
реєстратора будуть відсутні.

Внесення відомостей до Державного
земельного кадастру та користування
такими відомостями здійснюється
виключно на підставі та відповідно до
Закону України «Про Державний
земельний кадастр». Забороняється
вимагати для внесення відомостей до
Державного земельного кадастру та
користування такими відомостями
надання документів та здійснення дій,
прямо не передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр», для державної реєстрації
земельної ділянки Державному
кадастровому реєстратору, який
здійснює таку реєстрацію, подаються:
заява за формою, встановленою
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин;
оригінал документації із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки; документація із
землеустрою, яка є підставою для
формування земельної ділянки у формі
електронного документа; документ, що
підтверджує оплату послуг з державної
реєстрації земельної ділянки.

Підставою для відмови у здійсненні
державної реєстрації земельної
ділянки є: розташування земельної
ділянки на території дії повноважень
іншого Державного кадастрового
реєстратора; подання заявником
документів, передбачених частиною
четвертою цієї статті, не в повному
обсязі; невідповідність поданих
документів вимогам законодавства;
знаходження в межах земельної ділянки,
яку передбачається зареєструвати,
іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем дотримано визначену чинним
законодавством процедуру щодо
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру.

Відповідач, вчинивши оскаржувані дії,
діяв у спосіб, встановлений
законодавством, але що в свою чергу
призвело до порушення прав Позивача.
Отже, на момент звернення до суду з цим
позовом порушується охоронюваний
законом інтерес Позивача щодо способу
використання земельної ділянки та
беззаперечного права проведення
державної реєстрації права власності
на землю (оформлення земельної ділянки
- отримання правовстановлюючого
документу) шляхом виконання рішення
суду, яке набрало законної сили та є
обов'язковим до виконання.

Таким чином, внаслідок неможливості
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру, у
зв'язку зі зміною в законодавстві
України, громадянці ОСОБА_1 неможливо
зареєструвати та реалізувати
конституційне право на землю.

Отже, у зв'язку зі зміною законодавства
України, а саме прийняття та введення в
дію Земельного кодексу України від
25.10.2001 № 2768-III та враховуючи технічну
неможливість реалізації Позивачем
права власності на земельну ділянку -
внесення відомостей (зміни до них) до
Державного земельного кадастру
державним кадастровим реєстратором
Головного управління Держземагентства
у Запорізькій області,
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 було
надано документи, що підтверджують
виникнення та перехід права власності
на земельну ділянку площею 0,1972 га, а
саме рішення Запорізького районного
суду Запорізької області від 28.05.2012 у
цивільній справі № 0810/762/2012, але
відповідно до Земельного кодексу
України від 25.10.2001 № 2768-III, такий вид
цільового призначення земельної
ділянки як «особисте підсобне
господарство» відсутній (стаття 121 ЗК
України), отже рішення № РВ-014 про
відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей
(змін до них) до Державного земельного
кадастру від 08.04.2014, прийняте Державним
кадастровим реєстратором Головного
Управління Держземагентства у
Запорізькій області Мельник Тетяною
Леонідівною, є правомірним, прийнятим в
рамках повноважень суб'єкта владних
повноважень та не суперечить нормам
діючого законодавства.

У зв'язку з чим суд не знаходить підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Враховуючи зазначене, та керуючись
статтями 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення її в повному обсязі,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В.
Сацький