Справа № 826/7343/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7343/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

01 липня 2014 року 10:30 справа №826/7343/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Дочірнього підприємства “Сіріус-2”

до

Київської міської ради

про

визнання нечинним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство “Сіріус-2” (далі по тексту – позивач, ДП “Сіріус-2”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту – відповідач), в якому просить: 1) визнати нечинним та скасувати рішення відповідача за №100/9688 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дочірньому підприємству ”Сіріус-2” для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі м. Києва”; 2) зобов’язати Київську міську раду надати дозвіл ДП “Сіріус-2” на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі міста Києва, відповідний дозвіл оформити у відповідному рішенні Київської міської ради.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7343/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 12 червня 2014 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 12 червня 2014 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2014 року поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Київської міської ради від 02 жовтня 2013 року №100/9688 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дочірньому підприємству “Сіріус-2” для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі м. Києва”, розглянувши клопотання ДП “Сіріус-2” від 04 грудня 2008 року про надання земельної ділянки в оренду на 5 років для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі міста Києва та додані документи, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2013 року ВП №37588819 з виконання виконавчого листа №2а-33/11, виданого 28 лютого 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва, у зв’язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на майно, керуючись статтями 9, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, Київська міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП “Сіріус-2” на вул. Жилянській у Шевченківському районі міста Києва орієнтовною площею 0,34 га в оренду на 5 років для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки, згідно положень Земельного кодексу України, відсутність документів, що посвідчують право власності на майно, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідач письмового заперечення проти позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що 04 грудня 2008 року Київською міською радою зареєстровано клопотання (заяву) ДП “Сіріус-2”, в якій останнє просило надати у користування земельну ділянку по вул. Жилянській у місті Києві (код ділянки 88:168:033р) орієнтовним розміром 0,34 га для комерційної експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею, в оренду на 5 років.

У зв’язку з тим, що відповідач тривалий час не розглядав подане позивачем клопотання, ДП “Сіріус-2” звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про зобов’язання Київської міської ради розглянути заяву та прийняти відповідне рішення.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2011 року у справі №2а-33/2011 зобов’язано Київську міську раду розглянути клопотання (заяву) ДП “Сіріус-2” від 04 грудня 2008 року і прийняти по ньому рішення.

На виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом міста Києва 28 лютого 2013 року видано виконавчий лист, а державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП №37588819.

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення, воно прийняте на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2013 року ВП №37588819 з виконання виконавчого листа №2а-33/11, виданого 28 лютого 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 123 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент подання клопотання) визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

До клопотання додаються матеріали, передбачені частиною п’ятою статті 151 цього Кодексу.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

У свою чергу частина п’ята статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що до заяви (клопотання) додаються: а) обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та/або відведення земельної ділянки; б) позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; в) засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); г) копія установчих документів для юридичних осіб, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Загальні положення і особливості та процедуру надання в постійне користування та передачі в оренду земельних ділянок в місті Києві фізичним та юридичним особам та оформлення права користування землею на підставі прийнятих Київською міською радою рішень на момент звернення позивач із клопотанням від 04 грудня 2008 року визначав Регламент розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затверджений рішенням Київської міської ради від 15 липня 2004 року №457/1867 (далі по тексту - Регламент).

Відповідно до пункту 3 статті 3 Регламенту визначено, що до клопотання (заяви) про надання у користування земельної ділянки додаються документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування, а також документи з відомостями про зацікавлену особу згідно з переліком, визначеним у додатку 2 до цього Регламенту.

У додатку 2 до Регламенту “Перелік документів, що додаються до клопотання (заяви) про надання у користування або передачу в оренду земельної ділянки” до клопотання (заяви) про надання у користування або передачу в оренду земельної ділянки для юридичних осіб додаються наступні документи:

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (за наявності такого свідоцтва) або копія наказу (рішення) про створення юридичної особи, засвідчена нотаріально чи органом, який видав такий наказ (прийняв таке рішення), у разі відсутності свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;

- нотаріально засвідчена копія довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

- нотаріально засвідчена копія статуту юридичної особи (Положення про юридичну особу);

- нотаріально засвідчені копії документів про право власності або право користування земельною ділянкою;

- нотаріально засвідчені копії правовстановлюючих документів на нерухомість, розташовану на земельній ділянці;

- доручення від імені юридичної особи конкретним особам на право подавати до Київради клопотання, заяви, інші документи і отримувати від Київради документи.

Інші документи:

а) викопіювання з чергового плану міста земельної ділянки, щодо якої звертається зацікавлена особа, та план земельної ділянки в масштабі 1:2000 або 1:500 з визначенням орієнтовних меж земельної ділянки;

б) інформація про бажане цільове призначення земельної ділянки з визначенням основних характеристик її забудови (поверховість, площа, кількість мешканців для житлових будинків тощо);

в) інформація про основне функціональне призначення об’єкта інвестування (будівництва) та про його складові частини і бажані основні техніко-економічні показники об’єкта;

г) інформація про правовий статус будівель чи споруд, якщо такі розташовані на земельній ділянці;

д) копія правовстановлюючих документів на земельну ділянку;

е) копія розпорядних документів про надання земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 статті 4 Регламенту зацікавлена особа самостійно визначає, у якому вигляді подаються документи, що обґрунтовують розмір, призначення та місце розташування земельної ділянки.

Пункт 1 статті 7 Регламенту встановлює, що до клопотання (заяви) про надання в постійне користування або передачу в оренду земельної ділянки обов’язково додаються:

а) викопіювання з чергового плану міста земельної ділянки, щодо якої звертається зацікавлена особа, та план земельної ділянки в масштабі 1:2000 або 1:500 з визначенням орієнтовних меж земельної ділянки;

б) інформація про бажане цільове призначення земельної ділянки;

в) інформація про основне функціональне призначення об’єкта інвестування (будівництва) та про його складові частини і бажані основні техніко-економічні показники об'єкта з визначенням основних характеристик його забудови (поверховість, площа, кількість мешканців для житлових будинків тощо);

г) інформація про правовий статус будівель чи споруд, якщо такі розташовані на земельній ділянці;

д) копії правовстановлюючих документів на земельну ділянку;

е) копії розпорядних документів про надання земельної ділянки (за відсутності правовстановлюючих документів).

Як свідчать матеріали справи та зміст клопотання від 04 грудня 2008 року, до вказаного клопотання позивач додав план земельної ділянки на картографічних матеріалах в М1:2000 або 1:500; нотаріально засвідчені копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки про включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та статуту підприємства; рішення Київської міської ради від 27 грудня 2002 року №18011614 “Про погодження місць розташування об’єктів”.

Співставлення визначеного Земельним кодексом України та Регламентом необхідного обсягу документів із документами, що додані позивачем до клопотання від 04 грудня 2008 року, вказує, що ДП “Сіріус-2” не надало:

- обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки;

- графічні матеріали із зазначенням орієнтовного розміру земельної ділянки;

- викопіювання з чергового плану міста земельної ділянки;

- інформацію про бажане цільове призначення земельної ділянки;

- інформацію про основне функціональне призначення об’єкта інвестування (будівництва) та про його складові частини і бажані основні техніко-економічні показники об’єкта з визначенням основних характеристик його забудови (поверховість, площа, кількість мешканців для житлових будинків тощо);

- інформацію про правовий статус будівель чи споруд, якщо такі розташовані на земельній ділянці або інформацію про відсутність таких об’єктів.

Таким чином, на думку суду, разом з клопотанням (заявою) від 04 грудня 2008 року позивач не подав всі необхідні документи, перелік яких визначений Земельним кодексом України та Регламентом, що виключає можливість прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, відповідно до частин другої та третьої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Тобто, в порядку статті 123 Земельного кодексу України земельні ділянки передаються лише тим юридичним особам, що визначені у частині другій статті 134 Земельного кодексу України.

Так, частина друга статті 134 Земельного кодексу України встановлює, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:

розташування на земельних ділянках об’єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

використання земельних ділянок для потреб, пов’язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій);

використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями;

будівництва об’єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів;

надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків;

надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні;

надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено;

розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України;

надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;

надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала;

будівництва, обслуговування та ремонту об’єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об’єктів зв’язку та дорожнього господарства (крім об’єктів дорожнього сервісу);

створення озеленених територій загального користування;

будівництва об’єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об’єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд);

передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;

надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування;

розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції;

надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала;

поновлення договорів оренди землі;

використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності;

передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності;

надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків;

надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не довів суду своє право на отримання заявленої ним земельної ділянки у порядку статті 123 Земельного кодексу України та що на нього поширюються норми частини другої статті 134 Земельного кодексу України, зокрема не надав доказів, які б підтверджували, що на земельній ділянці по вул. Жилянській у Шевченківському районі міста Києва розташовані об’єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності ПП “Сіріус-2”; що на вказаній земельній ділянці здійснюється будівництва об’єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; що ДП “Сіріус-2” є державним чи комунальним підприємством, бюджетною установою, чи господарським товариством, у статутному капіталі якого державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків; що ДП “Сіріус-2” є підприємством у сфері культури і мистецтв, а земельна ділянка надається під творчі майстерні; що земельна ділянка надається для будівництва, обслуговування та ремонту об’єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об’єктів зв’язку та дорожнього господарства (крім об’єктів дорожнього сервісу).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про заборону вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 123 Земельного кодексу України, та заборону відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи з наступного.

Обставини справи свідчать, що клопотання позивача від 04 грудня 2008 року було розглянуто Київською міською радою 02 жовтня 2013 року.

Дійсно, відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент розгляду клопотання та прийняття оскаржуваного рішення та яка діє з 11 серпня 2013 року, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об’єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Разом з тим, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, норми Земельного кодексу України в редакції, що діє з 11 серпня 2013 року, належить застосовувати виключно при розгляді клопотань (заяв), що були подані на момент дії такої редакції; клопотання ж позивача від 04 грудня 2008 року необхідно оцінювати на відповідність нормам закону, які діяли на момент його подачі.

Суд враховує наявність в матеріалах справи копії рішення Київської міської ради від 27 грудня 2002 року №18011614 “Про погодження місць розташування об’єктів”, згідно пункту 16 якого погоджено ДП “Сіріус-2” місце розташування ринку з гостьовою автостоянкою та кафе на вул. Жилянській, 148-160 у Шевченківському районі міста Києва на земельній ділянці загальною орієнтовною площею 0,34 га, однак звертає зазначає, що вказане рішення не є безумною підставою для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за умови не подання ДП “Сіріус” разом із клопотанням від 04 грудня 2008 року всіх документів, передбачених Земельним кодексом України в редакції, чинній на момент подачі клопотання, та Регламентом.

Враховуючи викладене, на думку суду, рішення Київської міської ради від 02 жовтня 2013 року №100/9688 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дочірньому підприємству “Сіріус-2” для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі м. Києва” не суперечить приписам Земельного кодексу України та є правомірним, відповідно, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

За умови підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, як наслідок не підлягають задоволенню також позовні вимоги про зобов’язання Київської міської ради надати дозвіл ДП “Сіріус-2” на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації ринку з гостьовою автостоянкою, кафе та адміністративною будівлею на вул. Жилянській у Шевченківському районі міста Києва, та оформити такий дозвіл у відповідному рішенні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, судом не встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи із системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ДП “Сіріус-2” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Дочірньому підприємству “Сіріус-2” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко