Справа № 2а/2370/4567/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/26366/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Ліпського Д.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області про визнання
незаконною та скасування вимоги,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 03 січня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області,
в якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог просив, визнати
протиправною та скасувати вимогу
відповідача № Ф - 354 від 06 квітня 2012 року
про сплату боргу в сумі 3030 грн. 71 коп.;
визнати нечинним рішення відповідача
про відмову звільнити позивача від
сплати єдиного внеску; зобов'язати
відповідача переглянути питання про
звільнення ОСОБА_3 від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування з серпня 2011 року
як пенсіонера за віком та фізичну особу
- підприємця, який обрав спрощену
систему оподаткування.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 03 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області № Ф - 354 від 06
квітня 2012 року про сплату боргу. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
виконавчим комітетом Канівської
міської ради 02 серпня 2010 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
(свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця Серія
НОМЕР_2).

01 листопада 2012 року позивач звернувся
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Каневі та Канівському районі з
письмовою заявою, в якій просив
звільнити його від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як пенсіонера за
віком та фізичну особу - підприємця,
який обрав спрощену систему
оподаткування з серпня 2011 року у
відповідності до частини 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

12 листопада 2012 року позивач отримав від
відповідача лист в якому останньому
було відмовлено у звільненні від
сплати єдиного внеску в зв'язку з тим,
що позивачу, як фізичній особі-суб'єкту
підприємницької діяльності, яка
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, та отримує пенсію,
призначену відповідно до інших законів
України, необхідно сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах.

20 листопада 2012 року позивач звернувся
до ВДВС Канівського міськрайонного
управління юстиції з проханням видати
останньому копію постанови про
відкриття виконавчого провадження
відносно нього, оскільки з пенсії
позивача відбувається відрахування
грошових сум, але причина виникнення
боргу останньому було не відомо.

Цього ж дня позивач отримав постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 32112902 від 11 квітня 2012 року, з якої
дізнався, що стягнення з пенсії
відбувається на підставі Вимоги № Ф-352
виданої 06 квітня 2012 року Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі про стягнення
недоїмки у сумі 3030,71 грн.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати і
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року №2464-VI.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок), це консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно пункт 4 частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є,
зокрема, фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року №3609-VI, яким статтю 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
доповнено частиною четвертою,
відповідно до якої фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зі змісту вищевказаної
норми законодавства вбачається, що
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування та
одночасно є пенсіонерами, що отримують
пенсію за віком або по інвалідності,
можуть бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058
визначено поняття "пенсія", зокрема, це -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Так, статтею 26 вищевказаного Закону
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Тобто нормами зазначеного Закону
встановлено загальне правило набуття
(призначення) пенсії.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачу призначено пенсію
за віком на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а відтак на нього
розповсюджуються норми Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, законодавець підкреслив,
що пенсійний вік для громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, за відповідних умов може
зменшуватися, а отже, призначення
пенсії із зменшенням пенсійного віку
не впливає на статус позивачки як
пенсіонера за віком.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що оскільки
позивачка отримує довічну пенсію за
віком, а частина 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах на підставі статті
55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», й враховуючи, що матеріали
справи не містять доказів укладення
ним з УПФ у відповідності до статті 12
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» договору про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
у позивача відсутній обов'язок зі
сплати за себе з серпня 2012 року єдиного
внеску, що не було враховано
відповідачем при винесення
оскаржуваної вимоги.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
відхилити, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 03
січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: