Справа № К/9991/7840/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року м.
Київ К/9991/7840/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Маслія В.І.
Логвиненка А.О.провівши попередній
розгляд адміністративної справи за
касаційною скаргою Семеїзської
селищної ради Автономної Республіки
Крим на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2010р. у справі №
2а-14732/09/7/0170 за позовом Заступника
прокурора м. Ялти Автономної
Республіки Крим до Семеїзської
селищної ради Автономної Республіки
Крим третя особа Державне
підприємство "Лівадія" про визнання
недійсним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора м. Ялти Автономної
Республіки Крим звернувся з позовом до
Семеїзської селищної ради, в якому
просив визнати недійсним та скасувати
рішення відповідача № 2 від 20.06.2007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем
вирішено питання щодо вилучення
земельної ділянки з порушенням
порядку, передбаченого чинним
законодавством.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.02.2010р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2010р. постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 18.02.2010р.
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Семеїзської селищної ради № 2 від
20.06.2007р. «Про припинення права
користування частиною земельної
ділянки ДП «Лівадія».

На постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2010р. надійшла касаційна скарга
Семеїзської селищної ради, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, ставиться
питання про її скасування та залишення
в числі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, рішенням Сімеїзської
селищної ради № 2 від 20.06.2007р.
Державному підприємству "Лівадія"
припинено право постійного
користування земельною ділянкою
загальною площею 4,8006 га на території
Сімеїзської селищної ради у межах
смт.Голуба затока; вказану земельну
ділянку переведено у землі запасу
Сімеїзської селищної ради; внесено
відповідні зміни до державного акту ДП
"Лівадія" на право користування землею;
Ялтинському міському управлінню
земельних ресурсів доручено внести
відповідні зміни до
обліково-кадастрової документації.

Розглядаючи справу та задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
виходив з того, що оскаржуване рішення
відповідача прийнято в межах наданих
повноважень та у спосіб встановлений
законом.

Натомість суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги вмотивував свої висновки тим, що
погодження, яке надане ДП "Лівадія"
Міністерства аграрної політики
України на вилучення земельної
ділянки, не може вважатися таким, що
передбачене статтею 151 Земельного
кодексу України, оскільки надано за
межами повноважень, наданих йому
установчими документами та
законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 84 Земельного кодексу України
встановлено, що у державній власності
перебувають усі землі України, крім
земель комунальної та приватної
власності. До земель державної
власності, які не можуть передаватись у
комунальну власність належать
земельні ділянки, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти.

Право державної власності на землю
набувається і реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації
відповідно до закону.

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у комунальну
власність, належать: а) землі атомної
енергетики та космічної системи; б)
землі оборони, крім земельних ділянок
під об'єктами соціально-культурного,
виробничого та житлового призначення;
в) землі під об'єктами
природно-заповідного фонду та
історико-культурними об'єктами, що
мають національне та загальнодержавне
значення; г) землі під водними об'єктами
загальнодержавного значення; ґ)
земельні ділянки, які використовуються
для забезпечення діяльності Верховної
Ради України, Президента України,
Кабінету Міністрів України, інших
органів державної влади, Національної
академії наук України, державних
галузевих академій наук; д) земельні
ділянки зон відчуження та безумовного
(обов'язкового) відселення, що зазнали
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи; е) земельні
ділянки, які закріплені за державними
професійно-технічними навчальними
закладами; є) земельні ділянки,
закріплені за вищими навчальними
закладами державної форми власності; ж)
земельні ділянки, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї).

Відповідно до статті 142 цього Кодексу
припинення права власності на земельну
ділянку у разі добровільної відмови
власника землі на користь держави або
територіальної громади здійснюється
за його заявою до відповідного органу.
Органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у разі згоди
на одержання права власності на
земельну ділянку укладають угоду про
передачу права власності на земельну
ділянку. Угода про передачу права
власності на земельну ділянку підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Припинення права
постійного користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його
заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі
заяви землекористувача приймає
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

Пункт 12 Перехідних положень Земельного
кодексу України встановлює, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції, відповідно до статуту ДП
"Лівідія", підприємство на добровільних
засадах входить до складу
Національного виробничо-аграрного
об'єднання "Масандра" та засновано на
державній власності, у зв'язку з чим
підпорядковане Міністерству аграрної
політики України.

Згідно з пунктами 1, 2 Статуту основною
метою підприємства є розвиток
виноградарства, садівництва та
виноробної промисловості на підставі
власної сировинної бази, забезпечення
державних потреб у винограді,
виноробній та іншій продукції.
Підприємство здійснює свою діяльність,
керуючись чинним законодавством
України, Статутом Національного
об'єднання "Масандра" та положеннями
свого Статуту.

Указом Президента України від 06.10.1999р. з
метою підтримки та розвитку унікальної
виноградно-виноробної зони Південного
берега Криму, збереження вітчизняних
класичних технологій виробництва
високоякісних марочних і колекційних
вин, пропаганди українського
виноробства, та з урахуванням значної
ролі виробничо-аграрного об'єднання
"Масандра" при вирішенні цих завдань
постановлено: надати
виробничо-аграрному об'єднанню
"Масандра" статус національного та
надалі іменувати його - Національне
виробничо-аграрне об'єднання
"Масандра", Кабінету Міністрів України
вжити заходів з метою внесення змін до
Статуту виробничо-аграрного об'єднання
"Масандра", що випливають із цього
Указу, а також допускати вилучення та
передачу майна, що перебуває у
державній власності та закріплене
підприємствами, які входять до складу
Національного виробничо-аграрного
об'єднання України "Масандра".

Пунктом 4.8 статуту ДП "Лівадія"
зазначено, що підприємство здійснює
володіння, користування землею й
іншими природними ресурсами
відповідно до мети своєї діяльності та
законодавству України. Пунктом 4.5
статуту ДП "Лівадія" встановлено, що
підприємство не має права безоплатно
передавати належне йому майно іншим
юридичним особам чи громадянам,
відчужувати майно, віддавати в заставу
або здавати в оренду підприємство має
право лише за попередньою згодою
Органу управління майном в порядку,
визначеному законодавством.

Згідно з п.п. «ж» п. 3 ст.84 Земельного
кодексу України до земель державної
власності, які не можуть передаватись у
комунальну власність належать
земельні ділянки, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що оскільки
попередній землекористувач -ДП
«Лівадія» є державним підприємством,
то земельна ділянка, на якій
розташоване підприємство, є власністю
держави, повноваження по розпорядженню
якою відносяться відповідно до ст.16
Земельного кодексу України до
компетенції Ради Міністрів Автономної
Республіки Крим. Отже, відповідач з
перевищенням повноважень припинив
право постійного користування спірною
земельною ділянкою.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судом апеляційної інстанції
вірно застосовані норми матеріального
та процесуального права. Доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Семеїзської селищної
ради Автономної Республіки Крим
відхилити, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від
24.11.2010р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: