Справа № 815/3345/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3345/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Белан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1,
який діє від свого імені та як законний
представник неповнолітнього сина
ОСОБА_2, до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2014 року ОСОБА_1, який діє від
свого імені та як законний представник
неповнолітнього сина ОСОБА_2,
звернувся до суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, в якому просив зобов'язати
Головне управління державної
міграційної служби України в Одеській
області зареєструвати ОСОБА_1 та його
неповнолітнього сина - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим,
що йому на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
від 17.03.2008 року належить земельна
ділянка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,0582 га. На підставі свідоцтва
про право власності від 22.07.2013 року №
6587281 йому також належить на праві
власності садовий будинок АДРЕСА_1,
розташований на зазначеній вище
земельній ділянці. Позивач вказав, що
наприкінці грудня 2013 року у зв'язку з
необхідністю реєстрації свого місця
проживання та місця проживання свого
неповнолітнього сина ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, він звернувся до
Київського районного відділу в м. Одесі
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області з відповідною заявою. 09.01.2014
року на звернення ОСОБА_1 відповідач
надав відповідь з відмовою
зареєструвати позивача та його сина за
адресою постійного місця проживання у
зв'язку з тим, що в Свідоцтві про право
власності від 22.07.2013 року будинок
АДРЕСА_1, зазначений як садовий будинок,
а отже він не призначений для
постійного проживання в ньому. В
обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
також вказав, що відповідно до звіту
про проведення технічного обстеження
будівельних конструкції та інженерних
мереж об'єкта - садового будинку
АДРЕСА_1 від 16.05.2014 р. приміщення будинку
відповідають вимогам ДБН В 2.2-2005
«Житлові будинки. Основні положення».
Садовий будинок придатний для
проживання людей цілий рік, у тому
числі зимою, набір приміщень
відповідає житловому будинку згідно
вимогам ДБН В 2.2-2005, інженерні мережі
(водо, газо, електропостачання та
водовідведення забезпечують необхідну
життєдіяльність мешканців). На
підтвердження факту постійного
проживання разом з сином у вказаному
будинку ОСОБА_1 надав довідку Органу
самоорганізації населення «Золотий
берег» № 394 від 04.06.2014 року. З
урахуванням викладеного, позивач
вважає, що підстав для відмови в
реєстрації в будинку за АДРЕСА_1 у
відповідача не було, а тому просив суд
позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
який діє у власних інтересах та як
законний представник неповнолітнього
сина ОСОБА_2, та представник ОСОБА_1
позов підтримали та просили суд
задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову,
зазначивши, що зареєструвати ОСОБА_1 та
його неповнолітнього сина за адресою
постійного місця проживання не є
можливим, оскільки у Свідоцтві про
право власності від 22.07.2013 року будинок
АДРЕСА_1 зазначено як садовий будинок, а
отже він не призначений для постійного
проживання в ньому. Тому у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
який діє у власних інтересах та як
законний представник неповнолітнього
сина, представників позивача та
відповідача, дослідивши надані
сторонами докази, суд встановив
наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
власності на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
Серії ЯД № 910703 від 17.03.2008 року належить
земельна ділянка площею 0,0582 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, діл.
НОМЕР_1, цільове призначення земельної
ділянки - для ведення індивідуального
садівництва (а.с.13).

На підставі Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 22.07.2013
року індексний номер 6587281 ОСОБА_1
належить на праві власності садовий
будинок загальною площею 289,5 кв.м,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається,
що в грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
Київського районного відділу в м. Одесі
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області з заявою про реєстрацію свого
місця проживання та місця проживання
свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

09.01.2014 року Київський районний
відділ в м.Одесі Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області листом №1417 у
відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо
реєстрації місця проживання заявника
та його неповнолітнього сина повідомив
ОСОБА_1 про неможливість зареєструвати
заявника та його сина за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки належний ОСОБА_1 на
праві приватної власності будинок є
садовим будинком, а садовий будинок не
призначений для постійного проживання.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 11.12.2003 року № 1382-IV "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин (далі Закон № 1382-IV),
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону № 1382-IV визначено, що
реєстрація є внесенням інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції. При цьому,
під місцем проживання розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001
року № 127, садовий будинок - це будинок
для літнього (сезонного) використання.
У межах одного поселення або району
можуть передбачатися змішані типи
використання земельних ділянок: для
відпочинку, ведення садівництва та
городництва тощо з будівництвом як
дачних, так і садових будинків. На
ділянках садових (дачних) будинків
можуть бути розміщені також
господарські будівлі (у тому числі для
утримання домашньої птиці, кролів
тощо).

Виходячи з вищезазначених норм
законодавства, садовий будинок не є
житловим будинком, оскільки
призначений для сезонного
використання.

Згідно з вимогами статті 35 Земельного
кодексу України, земельні ділянки,
призначені для садівництва, можуть
використовуватись для закладання
багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських
культур, а також для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо.

Статтею 38 Земельного кодексу України
встановлено, що до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Як встановлено судом, нерухоме майно
позивача за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано як садовий будинок, що
розміщений на земельній ділянці,
цільове призначення якої - для ведення
індивідуального садівництва, тому
зазначений садовий будинок не
призначений для постійного проживання
та не належить до житлового фонду.

Частиною 1 ст.29 Цивільного кодексу
України передбачено, що місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно ст.ст.379 та 380 Цивільного кодексу
України, житлом фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них. Житловим
будинком є будівля капітального типу,
споруджена з дотриманням вимог,
встановлених законом, іншими
нормативно-правовими актами, і
призначена для постійного у ній
проживання.

Статтею 6 Закону № 1382-IV передбачено
проведення реєстрації саме в житлі,
оскільки ч.2 вказаної статті Закону
вимагається подання для реєстрації
документів, що підтверджують право на
проживання в житлі.

Таким чином, на думку суду,
Законом № 1382-IV передбачено здійснення
реєстрації виключно в житлі, до якого
згідно з наведеними правовими нормами
садовий будинок не належить.

Суд враховує доводи позивача, що
відповідно до звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкції та інженерних мереж
об'єкта - садового будинку АДРЕСА_1 від
16.05.2014 р. приміщення будинку
відповідають вимогам ДБН В 2.2-2005, а
садовий будинок придатний для
проживання людей цілий рік, у тому
числі зимою, набір приміщень
відповідає житловому будинку згідно
вимогам ДБН В 2.2-2005, інженерні мережі
(водо, газо, електропостачання та
водовідведення забезпечують необхідну
життєдіяльність мешканців), проте ці
доводи не змінюють статусу цієї
нерухомості з садового будинку на
житловий будинок, а відтак не створюють
підстав для проведення реєстрації
місця проживання ОСОБА_1 та його
неповнолітнього сина ОСОБА_2 у
вказаному садовому будинку.

Вищезазначений звіт лише підтверджує
придатність належного позивачу
садового будинку для проживання, проте
однією з обов'язкових вимог до житла,
визначених наведеною вище ст.379 ЦК
України, є призначення цього
приміщення для проживання, і цьому
критерію садовий будинок позивача за
своїм цільовим призначенням не
відповідає.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідач правомірно відмовив в
реєстрації ОСОБА_1 та його
неповнолітнього сина у садовому
будинку за адресою: АДРЕСА_1, а тому
підстав для зобов'язання відповідача
зареєструвати позивача та його
неповнолітнього сина у вказаному
садовому будинку суд не вбачає. Тому у
задоволенні позову ОСОБА_1, який діє від
свого імені та як законний представник
неповнолітнього сина ОСОБА_2, належить
відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 7-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, який діє від свого імені
та як законний представник
неповнолітнього сина ОСОБА_2, до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про зобов'язання зареєструвати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції з
одночасним надісланням її копії до
суду апеляційної інстанції - протягом 10
днів з дня проголошення постанови, а у
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, - протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у
разі неподання апеляційної скарги у
10-денний строк з дня отримання копії
постанови. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 07
липня 2014 року.

Суддя:
В.В.Андрухів