Справа № 2а-2248/11/2414
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-2248/11/2414
Головуючий у 1-й інстанції: Гончарова
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Полотнянко Ю.П.

судді: Загороднюк А.Г. Залімський І. Г.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 27 липня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Чернівці
ради про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Шевченківського
районного суду м.Чернівці з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Шевченківської
районної в м.Чернівці ради про
перерахунок пенсії.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 27 липня 2011 року в
задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ставить
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
інвалідом війни І групи, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Позивачу у 2009, 2010 роках була виплачена
до 5 травня щорічна грошова допомога як
інваліду війни І групи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що право
позивача на отримання щорічної
грошової допомоги до 5 травня як
інваліду війни І групи передбачено ч. 5
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Так, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин, щорічно до 5
травня інвалідам війни 1 групи, статус
якого має позивач, виплачується разова
грошова допомога у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком.

Згідно частинам 1 та 4 ст.17-1 названого
Закону вказану виплату здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
частину 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» викладено в новій
редакції, відповідно до якої інвалідам
війни щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Вказане положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» втратило
чинність, як таке, що визнано
неконституційним, на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
частини 5 статті 13 Закону «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої розмір грошової допомоги
інвалідам війни І групи має становити 8
мінімальних пенсій за віком.

Наявність у позивача права на
отримання допомоги у вказаному розмірі
є визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
має обраховуватися щорічна разова
грошова допомога позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст.28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
щодо не взяття до уваги положень ч. 3 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання грошової допомоги у
встановлених законом розмірах.

Враховуючи, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 200 КАС
України, залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову районного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, -залишити
без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 27 липня 2011 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Загороднюк А.Г.

Залімський І. Г.