Справа № 2а-822/10/0970
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/80890/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011

у справі № 2а-822/10/0970

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківську

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернувся до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську про скасування
податкового повідомлення - рішення №
/0 від 08.10.2009.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19.05.2010 позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення: №
/0 від 08.10.2009; № /1 від 29.12.2009; №
/2 від 20.01.2010; № /3 від 17.02.2010
року в частині визначення позивачу
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
16666, 67 грн., застосування штрафної
санкції в розмірі 8333, 34 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19.05.2010 скасовано прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний
суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведена
планова виїзна комплексна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2008 по 30.06.2009 та складено акт
№ 12401/17-3/НОМЕР_1 від 25.09.2009.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято
повідомлення-рішення № /0 від
08.10.2009, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 31887 грн.: 21258
грн. основний платіж та 10629 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

В порядку адміністративного скарження
скарги позивача залишено без
задоволення, а рішення без змін та
прийнято податкові повідомлення -
рішення: № /1; № /2; № /3.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", у травні місяці 2009 року
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість в
розмірі 16666, 67 грн., згідно податкової
накладної № від 25.05.2009 виписаної
ТОВ „ЛММ Сервіс", за придбаний гараж по
вул. Любачівського, 9 в м.
Івано-Франківську.

Позивач здійснював проектування,
монтаж, наладку випробування систем
електропостачання, торгівлю
непродовольчими товарами на загальній
системі оподаткування, згідно з
розділом IV Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян".

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 1.32 ст. 1 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначено, що господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем придбано у ТОВ „ЛММ Сервіс"
гараж, загальною площею 20,5 кв.м.,
підтверджується договором про пайову
участь у будівництві
квартирно-житлового будинку по вул.
Любачівського в м. Івано-Франківську
від 07.12.2005, актом прийому передачі
гаражу (боксу) № 11 (VIII) в
багатоквартирному житловому будинку
по вул. Кардинала Любачівського та
платіжними дорученнями.

В підприємницькій діяльності позивач
використовує вантажно-пасажирський
автомобіль, яким розвозяться матеріали
на об'єкти, так як підприємцем
надаються електромонтажні роботи.

Крім того, позивач реалізовує
електротовари, які також доставляються
покупцям на власному автомобілі, для
зберігання вказаних товарів і
автомобіля придбано гараж.

Чинне законодавство України при
реєстрації права власності на нерухоме
майно не відокремлює його належність
фізичній особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності.

Аналіз укладеної позивачем угоди, дає
підстави вважати, що покупка гаражу,
спрямовані на отримання доходу
позивача.

Таким чином, понесені позивачем
витрати з покупки майна належать до
валових витрат, оскільки вони пов'язані
з його господарською діяльністю, а отже
правомірно включені позивачем до
складу податкового кредиту.

Зазначене судом апеляційної інстанції
при постановленні оскаржуваного
судового рішення взято до уваги не
було, що призвело до безпідставного
скасування рішення суду першої
інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у
справі № 2а-822/10/0970 постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011 слід
задовольнити, постанову суду
апеляційної інстанції скасувати, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19.05.2010 залишити без змін.

Керуючись ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011 у
справі № 2а-822/10/0970 скасувати.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19.05.2010 у справі № 2а-822/10/0970 залишити в
силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко