Справа № 2а/0570/2504/2012
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/37800/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Білуги С.В.,
Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове до ДП
"Селидіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу "Автобаза"
про стягнення пені,

в с т а н о в и в :

У лютому 2012 року Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що ним виявлено факти
порушення ДП "Селидіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу "Автобаза"
(далі - Підприємство) вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, які
спричинили втрату працездатності», за
що нараховано пеню в сумі 953,45 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року, яку залишено без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до Акту перевірки
правильності нарахування, повноти і
своєчасності перерахування страхових
внесків та витрачання коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України № 3 від 13 січня 2012
року нарахована пеня в сумі 953,45 грн.

Суть спору полягає у можливості
стягнення з відповідача, як
страхувальника, нарахованої у 2011 році
пені по заборгованості зі сплати
страхових внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України, яка
виникла за період з 1 грудня 2010 року по 31
грудня 2011 року.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
стягнення з Підприємства пені. При
цьому суд виходив із того, що на час
нарахування зазначеної пені втратила
чинність норма закону, яка передбачала
таке стягнення, оскільки з 1 січня 2011
року частину другу статті 52 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» було скасовано
відповідно до Закону України від 8
липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Проте, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції не погоджується з
таким висновком, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 52 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка діяла до 1 січня 2011
року, було передбачено, що за
прострочення сплати страхового внеску
до Фонду зі страхувальника стягується
пеня згідно із законом. З прийняттям і
вступом у дію Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI наведена вище норма
матеріального права була скасована.

З 1 січня 2011 року на підставі постанови
правління Фонду від 30 листопада 2010 року
№ 31 втратила чинність і Інструкція про
порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затверджена
постановою правління Фонду від 12 липня
2007 року № 36 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2007 року за № 867/14134), відповідно до якої
відділення Фонду виявило порушення
порядку сплати страхових внесків.

У той же час відповідно до абзацу
п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції вважає, що після набрання
чинності Законом № 2464-VІ за органами
Фонду збережено повноваження щодо
застосування фінансових санкцій (пені)
за несплату заборгованості зі
страхових внесків, яка виникла до 1
січня 2011 року.

Окрім того частиною третьою статті 25
Закону № 2464-VІ передбачено, що суми
недоїмки стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням штрафів.

Отже, нарахована Підприємству пеня у
зв'язку з несплатою страхових внесків
при виплаті заробітної плати за період
з 1 листопада по 31 грудня 2010 року має
бути стягнута і після 1 січня 2011 року,
оскільки така заборгованість зі сплати
внесків та пеня виникли в період дії
частини другої статті 52 Закону № 1105-XIV.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постановах
від 19 лютого, 1 та 15 жовтня, 19 листопада
2013 року (№№ 432а12, 323а13, 332а13, 327а13
відповідно).

Проте, відповідно до акта перевірки
заборгованість зі сплати пені у
розмірі 953,45 грн. виникла за період
несплати страхових внесків з 1 грудня
2010 року по 31 грудня 2011 року.

Оскільки розрахунком співставлення
фактично сплачених страхових внесків,
який міститься в матеріалах справи, не
розраховано різницю суми пені за
несплату страхових внесків саме за
період з 1 грудня 2010 року по 31 грудня 2010
року, що має суттєве значення для
визначення правових норм, які слід
застосовувати до спірних
правовідносин, а суд касаційної
інстанції позбавлений можливості
встановлювати обставини у справі та
давати їм оцінку, справу необхідно
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення судів
попередніх інстанцій внаслідок
допущених порушень норм
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно
прийняти законне і обґрунтоване
рішення відповідно до зазначених норм
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

С.В. Білуга

Т.О. Лиска