Справа № 826/10800/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Соколова
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі - позивач або ОСОБА_2)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби (надалі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.03.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
вересня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції,
вказуючи на порушення судом норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як свідчать матеріали справи,
позивач зареєстрований як фізична
особа - підприємець 02.12.2004 року,
перебуває на податковому обліку в ДПІ у
Печерському районі м. Києва з 15.12.2004
року за № 8620, про що свідчить довідка
про взяття на облік платника податків
за формою № 4-ОПП та відповідно
свідоцтва Серії НОМЕР_1, виписаного
22.05.2012 року, є платником єдиного податку
за ставкою 5 % за видом господарської
діяльності: надання в оренду та
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна. Місцем провадження
господарської діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1.

Позивачу на праві приватної власності
належать нежилі приміщення з № 1 по № 6,
вітрини, № 7, вітрина (групи приміщень №
133) загальною площею 130,90кв.м., які
розташовані в АДРЕСА_1 (літера А), що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 20.12.2010 року № 1144-В та
витягом про державну реєстрацію прав
від 14.01.2011 року № 28680412. Зазначені
приміщення знаходяться в
багатоповерховому будинку, власником
якого є інша особа.

19.03.2013 року Державною податковою
інспекцією у Печерському районі м.
Києва ДПС згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54
розділу ІІ та п.286.5 ст.286 розділу XIII
Податкового кодексу України, позивачу
визначена сума податкового
зобов'язання з податку на землю з
фізичних осіб в загальному розмірі 11 087,
13грн.

Крім того, судом встановлено, що згідно
листа Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради від 02.07.2013 року № 05707-13726 на ім'я
позивача, відповідно до даних міського
земельного кадастру станом на 31.12.2012
року за фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 земельні ділянки на підставі
документів, які посвідчують право
власності чи користування (оренди) у
Департаменті земельних ресурсів
зареєстровані не були.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції, дійшов висновку,
що податкове повідомлення-рішення ДПІ
у Печерському районі міста Києва ДПС
від 19.03.2013 року № є неправомірним.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, з таким
висновком суду першої інстанції
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо, згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України, нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
контролюючими органами, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу
України використання земель в Україні
є платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

В пп. 14.1.147 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України встановлено, що плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно із положеннями Податкового
кодексу України, земельний податок - це
обов'язків платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів (пп. 14.1.72
ст. 14); орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності - це обов'язків платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою (пп.
14.1.136 ст.14).

Відповідно до ст. 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Власники земельних ділянок - юридичні
та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), які відповідно до закону
набули права власності на землю в
Україні, а також територіальні громади
та держава щодо земель комунальної та
державної власності відповідно;
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (п. 14.1.34., п.
14.1.73. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу
України).

Статтею 270 Податкового кодексу України
передбачено, що об'єктом плати за землю
є земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні та земельні
частки (паї), які перебувають у
власності.

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України), а
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної ділянки
(п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Положенням п. 287.1 ст. 287 Податкового
кодексу України передбачено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126
Земельного кодексу України).

Згідно ч.4 ст.28-1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державний кадастровий реєстратор, який
здійснив державну реєстрацію
земельної ділянки, після прийняття
рішення про затвердження документації
із землеустрою та надання земельної
ділянки у власність за заявою особи,
яка має право на подання заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо такої земельної ділянки,
в день надходження такої заяви подає до
органу державної реєстрації прав
відповідну заяву в електронній формі,
наявні оригінали електронних
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, або
наявні електронні копії оригіналів
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
виготовлені шляхом сканування таких
документів у паперовій формі. За
результатом розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, поданої державним
кадастровим реєстратором, орган
державної реєстрації прав надсилає
державному кадастровому реєстратору
документи, оформлені за результатом
розгляду такої заяви, та у випадку,
встановленому статтею 18 цього Закону,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно для їх видачі заявнику.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
на час виникнення спірних
правовідносин законодавства, колегія
суддів вважає, вірним висновок суду
першої інстанції про те, що право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Також, колегія суддів погоджується, що
обґрунтування відповідача про те, що
податкове зобов'язання нараховується
згідно витягу з технічної документації
про нормативну грошову оцінку частини
земельної ділянки, є необґрунтованими,
оскільки зазначений документ не є
доказом того, що позивач є
землекористувачем або власником
зазначеної вище земельної ділянки так
як виходячи із аналізу вищевикладених
положень діючого законодавства даний
витяг не визначено як документ, що
посвідчує право власності або право
користування земельною ділянкою.

Водночас відповідачем не надано
доказів того, що позивач є власником,
землекористувачем або орендарем
земельної ділянки загальною площею
130,90кв.м, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 (літера А).

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційної скарги спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.