Справа № 2011/15630/2012
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 р. Справа № 2011/15630/2012Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання
- Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою Харківської
міської ради на постанову
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 06 березня 2014 року по справі
за адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської
міської ради, виконавчого комітету
Харківської міської ради про визнання
дій протиправними, скасування рішення
та стягнення матеріальної шкоди, -

В с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, яким
просить визнати протиправним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради № 175
від 28.03.2012 року в частині звільнення
території міста Харкова від павільйону
гральних автоматів по АДРЕСА_1 та
стягнути з Харківської міської ради
шкоду, що спричинена демонтажем
належної йому на праві приватної
власності нежитлової будівлі в розмірі
78.479,90 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим,
що належний йому по праву власності
павільйон комп'ютерних ігор (гральних
автоматів) не має статусу самовільно
розміщеної споруди, про що він заявляв
при вчиненні дії по демонтажу цього
павільйону. Внаслідок таких дій йому
заподіяна матеріальна шкода у
розмірі78.479,90 грн.

Постановою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 26 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені в повному обсязі.

Судове рішення обґрунтоване тим,
що за наявності у позивача
правовстановлюючих документів на
павільйон комп'ютерних ігор (ігрових
автоматів), що розташований в АДРЕСА_1,
та на земельну ділянку, на якій
розташований цей павільйон, оспорюване
рішення відповідача, в частині, яка
стосується зазначеного павільйону, є
неправомірним. З підстав, визначених
ст.ст. 22, 393, 1166 Цивільного кодексу
України судом задоволені вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої неправомірним рішенням
відповідача.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в
апеляційній скарзі Харківська міська
рада, посилаючись фактично на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
рішення суду з прийняттям нового
судового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог позивача в
повному обсязі.

Апелянт вважає, що наявність судового
рішення про визначення за позивачем
права власності на павільйон
комп'ютерних ігор (ігрових автоматів)
не позбавляє нерухоме майно статусу
об'єкту самочинного будівництва,
оскільки цей об'єкт в встановленому
законом порядку не прийнятий в
експлуатацію. Судом не враховано, що
згідно із лисом Управління
Держземагенства у м. Харкові від 18.02.2013
року № 67/08/А-13 в управлінні
обліковується угода № 00795 від
14.08.2012 року про розірвання договору
оренди землі, укладеному між
Харківською міською радою та
позивачем. А відповідно до листа
Інспекції ДАБК у Харківській області
від 15.02.2013 року за № 7/20-1251 відсутня
інформація щодо введення об'єкту в
експлуатацію за адресою - АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
доводи апеляційної скарги щодо
дотримання правильності застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі апеляційної скарги,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» мала
архітектурна форма є елементом
благоустрою. Цим законом, а також
іншими Законами і нормативно-правовими
актами регулюються правові та
економічні відносини між юридичними
особами, фізичними
особами-підприємцями і місцевою владою
щодо розміщення цих об'єктів та їх
експлуатації.

Колегія суддів зазначає, що згідно
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виконавчий
комітет є виконавчим органом міської
ради, який утворюється міською радою на
строк її повноважень. Виконавчий
комітет міської ради в межах своїх
повноважень приймає рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються міським
головою.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування доводяться
до відома населення. На вимогу громадян
їм може бути видана копія відповідних
актів органів та посадових осіб
місцевого самоврядування. Згідно з
положенням ч. 1 ст. 21 Закону «Про
інформацію» акти органів місцевого
самоврядування є основним джерелом
інформації цих органів.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами та інших категорій
фізичних осіб, які постійно або
тимчасово проживають в місті, селі,
селищі.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування
ненормативного характеру набирають
чинності з дня їх прийняття, якщо
самими актами не встановлено пізніший
термін набрання ними чинності. Ці акти
доводяться до відома виконавців та
усіх зацікавлених осіб.

Офіційне оприлюднення актів
органів та посадових місцевого
самоврядування здійснюється на
веб-сторінці ради або у місцевому
друкованому засобі масової інформації
у термін не пізніше 30 днів з дня їх
прийняття.

Судом встановлено, що 26.09.2002 року
виконавчим комітетом Харківської
міської ради здійснена державна
реєстрації позивача ОСОБА_1 як фізичної
особи підприємця (т. 1, а.с. 7).

Рішенням ХХУ сесії Харківської
міської ради 1У скликання від 06.10.2004
року за № 147/04 затверджений проект
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0172 га., та ця
земельна ділянка надана в оренду ФО-П
ОСОБА_1 для будівництва павільйону
комп'ютерних ігор (гральних автоматів)
строком до 01.09.2006 року та для
експлуатації строком до 01.09.2029 року (т. 1,
а.с. 9).

14.11.2005 року Харківською
регіональною філією ДП «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» здійснена
реєстрація (№ за р. 82145/05) договору
оренди землі, укладеному між позивачем
та Харківської міською радою (т. 1, а.с.
10-14).

13.03.2006 року позивачем отриманий
дозвіл на виконання будівельних робіт
підготовчого періоду для будівництва
павільйону комп'ютерних ігор (гральні
автомати) по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 20).

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 12.01.2010 року по
справі № 47/196-09 задоволений позов ФО-П
ОСОБА_1 до Харківської міської ради, а
саме, за позивачем, зокрема, визнано
право власності на нежитлову будівлю
павільйону комп'ютерних ігор літ. «А-1»,
загальною площею 19,5 кв.м., по АДРЕСА_1 (т.
1, а.с. 21-24).

Рішенням виконавчого комітету
Орджонікідзевської районної в м.
Харкові ради від 05.10.2010 року № 218/1
павільйону комп'ютерних ігор по
АДРЕСА_1 присвоєна поштова адреса -
АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 31).

16.12.2010 року державним
реєстратором КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації»
здійснено державну реєстрацію прав
ФО-П ОСОБА_1 (№ по р. 32381038) на нежитлову
будівлю літ. «А-1» по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 30).

Пунктом 1 рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
28.03.2012 року за № 175 «Про відновлення,
належне утримання та приведення
міської території у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан» доручено Департаменту
комунального господарства разом з
іншими комунальними підприємствами
міста забезпечити звільнення
територій від безхазяйного майна,
самовільно розміщених об'єктів,
тимчасових споруд торгівельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності, малих
архітектурних форм, покинутих
будівельних матеріалів і конструкцій,
транспортних засобів, механізмів, тощо
згідно додатку (п. 42 Додатку - тимчасова
споруда (павільйон гральних автоматів)
АДРЕСА_1.

Згідно із п. 1.2 цього рішення, - у
разі не звільнення територій у
добровільному порядку провести
звільнення територій від самовільно
збудованих об'єктів та розміщеного
майна згідно додатку, шляхом їх
демонтажу та переміщення на територію
комунального підприємства
«Харківводоканал» (т. 1, а.с. 32-33).

01.04.2012 року Департаментом
комунального господарства виконавчого
комітету Харківської міської ради
складений Акт № С 152/12 про проведене
звільнення території від самовільно
розміщених об'єктів - об'єкту,
розташованого по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 34).

Не погоджуючись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів зазначає,
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи містобудування» новозбудовані
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабміном України. Експлуатація не
прийнятих у встановленому
законодавством порядку об'єктів
забороняється. Замовник без належного
прийняття в експлуатацію не зможе
набути право власності на забудову.
Зазначене ґрунтується на положеннях п.
2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якого,
якщо законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, то
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації, а якщо право
власності підлягає й державній
реєстрації - то з моменту такої
державної реєстрації.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

На основі аналізу ст.ст. 182, 331 ЦК
України, Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» можна зробити
висновок, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна) та з моменту
державної реєстрації. Відповідно до ст.
2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень. Таким
чином, можливо зробити висновок про те,
що момент виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно не може
пов'язуватись з його державною
реєстрацією, адже сама реєстрація
згідно з законодавством не є
правовстановлюючим чинником, а є лише
фактом визнання цього права з боку
держави.

Із матеріалів справи вбачається, що
право власності ФО-П ОСОБА_1 на
нежитлову будівлю павільйону
комп'ютерних ігор літ. «А-1», загальною
площею 19,5 кв.м., по АДРЕСА_1 встановлено
рішенням господарського суду
Харківської області від 12.01.2010 року (що
набрало законної сили) по справі №
47/196-09 за позовом ФО-П ОСОБА_1 до
Харківської міської ради про визнання
права власності.

Таким чином право власності на
вищезазначену нежитлову будівлю ФО-П
ОСОБА_1 набув на підставі судового
рішення. Даних, які б свідчили про те, що
судове рішення скасовано чи змінено
судам першої та апеляційної інстанцій
відповідачем не надано.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Погоджуючись з висновком суду щодо
обґрунтованості позовних вимог ФО-П
ОСОБА_1 про визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради № 175
від 28.03.2012 року в частині звільнення
території міста Харкова від павільйону
гральних автоматів по АДРЕСА_1, колегія
суддів зазначає, що рішення
відповідача, в частині, що оскаржується
позивачем, не може вважатися
обґрунтованим, тобто прийнятим з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
оскільки майно позивача не має статусу
самовільно розміщеного об'єкта. Таким
чином, рішення відповідача в частині
демонтажу, як самовільно розміщеного
об'єкту, належного позивачу по праву
власності нежитлового приміщення, не
відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України,
у зв'язку з чим воно підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

У зв'язку з оскарженням позивачем ФО-П
ОСОБА_1 рішення суб'єкта владних
повноважень, яким відповідно до
положень п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, є
виконавчий комітет Харківської
міської ради, в порядку, визначеному ст.
52 КАС України, до участі у справі у
якості другого відповідача судом
залучений виконавчий комітет
Харківської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що
згідно зі ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями або бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Аналогічна норма передбачена і
статтями 1173 - 1176 Цивільного кодексу
України. Тобто при підтвердженні в
установленому порядку фактів
незаконних рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень
завдана юридичній або фізичній особі
шкода відшкодовується за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним
особам в результаті неправомірних
рішень, дій або бездіяльності органів
місцевого самоврядування,
відшкодовується за рахунок коштів
місцевого бюджету, а в результаті
неправомірних рішень, дій або
бездіяльності посадових осіб
місцевого самоврядування - за рахунок
їх власних коштів у порядку,
встановленому законом (ч. 1 ст. 77 цього
Закону).

Стаття 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до органів
місцевого самоврядування відносить
органи, які відповідно до Конституції
України та цього Закону створюються
сільськими, селищними, міськими,
районними в містах (у разі їх створення)
радами для здійснення виконавчих
функцій і повноважень місцевого
самоврядування у межах, визначених цим
та іншими законами.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм слід дійти висновку, що юридичною
підставою такої відповідальності
органів місцевого самоврядування є
заподіяння шкоди юридичним чи фізичним
особам у результаті прийняття
незаконних рішень, вчинення
неправомірних дій або бездіяльності
при здійсненні ними виконавчих функцій
і повноважень місцевого
самоврядування, передбачених Законом
та іншими законами.

Колегія суддів зазначає, що деліктне
зобов'язання - це зобов'язання, в якому
особа, що протиправним і винним діянням
(неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю) заподіяла шкоду
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи або їхньому майну,
зобов'язана відшкодувати її в повному
обсязі.

Колегія суддів також зазначає, що
обов'язковою умовою настання деліктної
відповідальності, є причинний зв'язок
між протиправним рішенням, діями чи
бездіяльністю заподіювача шкоди та
шкодою, заподіяною потерпілому.

Так, Пленум Верховного Суду України у
постанові від 27 березня 1992 року (з
наступними змінами) N 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
зазначив, що «розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що ... шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок».

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
Акту № С 152/12 від 01.04.2012 року про
проведене звільнення території від
самовільно розміщених об'єктів
вбачається, що демонтаж вищезазначеної
будівлі комп'ютерних ігор (гральних
автоматів), як про це визначено в
рішенні Харківської міської ради від
28.03.2012 року № 175, проведений його
виконавцями у спосіб не переносу
будівлі, який би виключив її
пошкодження, а у спосіб руйнування
елементів будівлі (т. 1, а.с. 169) з
подальшою їх утилізацією. Крім того,
матеріали справи (т. 1, а.с. 150, 169, 170)
свідчать про те, що демонтаж нежитлової
будівлі у повному обсязі не відбувся,
оскільки елементи будівлі, зокрема, її
каркас, залишився на місці.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоду майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992
року № 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», коли неможливе
відшкодування заподіяної майну шкоди в
натурі, потерпілому відшкодовуються в
повному розмірі збитки (у тому числі
неодержані доходи) відповідно до
реальної вартості (на час розгляду
справи) втраченого майна, робіт, які
необхідно провести, щоб виправити
пошкоджену річ або усунути інші
негативні наслідки неправомірних дій
заподіювача шкоди.

Приходячи до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 про
стягнення на його користь матеріальної
шкоди в розмірі 78.479,90 грн., яка
заподіяна йому демонтажем належної на
праві власності нежитлової будівлі -
павільйону комп'ютерних ігор,
загальною площею 19,5 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_1, колегія суддів
також зазначає про ненадання позивачем
суду доказів реальної вартості (на час
розгляду справи)
втраченого/пошкодженого майна.

Колегія суддів звертає увагу, що
розрахунок майнової шкоди (т. 1, а.с. 115-118)
проведений позивачем із урахуванням
положень ст. 225 Господарського кодексу
України. Зазначеного висновку колегія
суддів дійшла з огляду на перелік інших
витрат, включених позивачем до
розрахунку.

Так, ст. 225 ГК України, зокрема,
передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню включаються:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків.

Не приймаючи до уваги зазначений
розрахунок і, відповідно, докази, що
надані в його обґрунтування, колегія
суддів зазначає, що ст. 225 ГК України
регламентований склад (перелік)
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, тобто правопорушення у
сфері господарювання, тоді як
правовідносини, що виникли між
позивачем та відповідачем, є
публічно-правовими.

Колегія суддів не приймає у якості
доказів розміру реальної вартості
втраченого майна, наведені у
розрахунку витрати на будівництво
будівлі комп'ютерних ігор (гральних
автоматів), оскільки, як зазначалось в
постанові вище, в повному обсязі
демонтаж будівлі не був проведений,
були зруйновані складові елементи
конструкції, а із довідок про вартість
виконаних підрядних робіт за березень,
червень, вересень, грудень 2006 року (т. 1,
а.с. 39-42) взагалі не можливо встановити,
які конкретно роботи виконувались, які
матеріали були використані при
проведенні цих робіт та їх вартість.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що
після експлуатації нежитлової будівлі
вартість матеріалів, що були
використані на її будівництво, повинна
змінитися.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що апеляційна
скарга Харківської міської ради в
частині вимог про скасування постанови
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року про
стягнення з Харківської міської ради
на користь позивача матеріальної шкоди
в розмірі 78.479,90 грн. підлягає
задоволенню, а судове рішення в цій
його частині скасуванню з прийняттям
нового про відмову в задоволенні цих
позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 за їх
недоведеністю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України у тому випадку, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо суд апеляційної
інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування постанови
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року в частині,
якою з Харківської міської ради на
користь ФО-П ОСОБА_1 стягнутий судовий
збір у розмірі 784 грн. Дана сума судових
витрат підлягає згідно із положеннями
ст. 9 Закону України «Про судовий збір»
зарахуванню до Державного бюджету
України.

Колегія суддів зазначає, що рішення про
обов'язок органу Державної
казначейської служби України стягнути
на користь позивача судові витрати у
розмірі 32,19 грн. із місцевого бюджету м.
Харкова шляхом їх безспірного списання
із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача, судом першої
інстанції може бути прийняте у
відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 168
КАС України.

Інші доводи та заперечення сторін на
висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 94, 184, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської
ради задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 06 березня 2014 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
з Харківської міської ради на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН
НОМЕР_1) матеріальну шкоджу в розмірі
78.479 (сімдесят вісім тисяч чотириста
сімдесят дев'ять) грн. 90 (дев'яносто) коп.
з прийняттям нового судового рішення
про відмову в задоволені позовних
вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення шкоди, що спричинена
демонтажем належної на праві приватної
власності нежитлової будівлі
павільйону комп'ютерних ігор,
загальною площею 19,5 кв.м., по АДРЕСА_1, в
розмірі 78.479 (сімдесят вісім тисяч
чотириста сімдесят дев'ять) грн. 90
(дев'яносто) коп.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 06 березня 2014 року
скасувати в частині стягнення з
Харківської міської ради на користь
ФО-П ОСОБА_1 судового збору у розмірі 784
(сімсот вісімдесят чотири) грн.

В іншій частині постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 06 березня 2014 року залишити
без змін.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складання ухвали у повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
(підпис) Л.В.
Мельнікова

Судді
(підпис) Н.С.
Бартош

(підпис) Л.О.
Донець

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 11 липня 2014
року.