Справа № 872/16523/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 рокусправа № 804/11787/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника відповідача (апелянта) -
Рябоконь Сергія Васильовича,

представників позивача - Зінухової
Лариси Микитівни, Сидорова Юрія
Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.10.2013 р.

по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТД
РЕАГЕНТ" до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.04.2013р. №, №, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся 06.09.2013
року до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень. Просив визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення: № від
23.04.2013р. яким позивачу нараховане
податкове зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 6 205
702,75 грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання) у
розмірі 5 107 897,00 грн., та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
097 805,75 грн.; № від 23.04.2013р., яким
позивачу нараховане податкове
зобов'язання із податку на прибуток
приватних підприємств у загальній сумі
85 287,00 грн., з яких за основним платежем
(збільшено податкове зобов'язання ) у
розмірі 74817,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
10470,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення були прийняті із
грубим порушенням законодавства,
оскільки висновки акту перевірки від
01.03.2013р. щодо заниження позивачем
податку на прибуток та заниження
податку на додану вартість не
ґрунтуються на нормах ПК України та
інших нормативних актах, зроблені
всупереч діловій практиці та
економічній суті господарських
операцій. Також, позивач зазначає, що
висновки про нереальність правочинів
не відповідають ні первинним
документам, які були надані позивачем
до перевірки, ні вимогам діючого
законодавства, жодний правочин
позивача із його контрагентами не
визнаний недійсним або фіктивним у
судовому порядку, висновок про
нереальність здійснення позивачем
фінансово-господарської діяльності
щодо господарських операцій,
зазначених у акті перевірки, носить
суб'єктивний характер та суперечить
основним принципам здійснення
господарської діяльності. Окрім того,
позивач посилається і на те, що
податковому органу до перевірки були
надані всі первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують факти
реальності здійснення господарських
операцій з контрагентами позивача у
перевіряє мий період, зокрема, докази
поставки, отримання, перевезення
товару та їх оплату, що здійснювалась
відповідно до платіжних доручень,
правомірність віднесення позивачем до
складу ПДВ по податкових накладних, які
не зареєстровані в ЄРПН,
підтверджується скаргою на
постачальника з доданими до неї
первинними документами, яка
зареєстрована в ДПІ, що є підставою для
включення таких сум до податкового
кредиту відповідно до абз.12 п.201.10 ст. 201
ПК України. Позивач вважає, що у ході
перевірки ним повністю було
підтверджено право на податковий
кредит на підставі Закону України "Про
податок на додану вартість" та
Податкового кодексу України, а тому
позивачем правомірно сформовано
валові витрати та податковий кредит у
відповідних звітних періодах по
правочинах, які не містять ознак
дефектності та спрямовані на реальне
настання правових наслідків та
відповідного економічного ефекту,
наявністю ділової цілі, що обумовлені
ними.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2013 року даний позов задоволений.
Визнано протиправними та скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Свою позицію суд
першої інстанції обґрунтував тим, що
позивачем надано до податкової
інспекції скарги на постачальника
товарів зі змісту яких вбачається, що
до них були додані відповідні
розрахункові документи, при цьому,
зазначені скарги були прийняті
податковим органом, що підтверджується
відповідним штампом податкової
інспекції (а.с. 233, 238, том 1). За умови
надання відповідних скарг на
постачальника, позивач мав право на
включення сум ПДВ до складу
податкового кредиту у відповідності до
норм ПКУ.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, постанову прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що позивачем було реалізовано товар
на експорт ТОВ "Прима Дистрибьюшен"
(Республіка Казахстан) всього у сумі
26951589 грн., тоді як зазначені
товарно-матеріальні цінності були
придбані позивачем у ТОВ "КПД" за ціною
28306824, тобто позивачем реалізовано
товар за ціною нижчою від його
придбання, збиток від вказаних
операцій склав 1355235 грн., тому
перевіряючими зроблені висновки про
те, що купівля ТМЦ та їх подальша
реалізація на експорт згідно з
укладеним контрактом за ціною, нижчою
від ціни придбання, не були зумовлені
характером виробничої або іншої
господарської діяльності товариства,
оскільки не мали на меті отримання
доходу від цих операцій. Намір позивача
отримати дохід лише в обраний
товариством спосіб - шляхом
відшкодування ПДВ з бюджету не можна
розглядати як самостійну ділову мету. З
огляду на наведене, правочин, який
спрямований винятково на зменшення
бази оподаткування, який не має під
собою розумної, економічно
обґрунтованої, необхідної і достатньої
ділової (господарської) мети може бути
визнаний недійсним, а тому фахівцями
ДПІ зроблено правомірний висновок, що
позивачем в порушення ст. 188, ст. 198 ПК
України завищено податковий кредит на
суму 4717804 грн. Також, позивачем
віднесено до податкового кредиту ПДВ в
сумі 320015 грн. за податковими накладними
в порушення абз. 12 п.201.10 ст. 201 ПК
України, що не оскаржується позивачем.
Також і фахівцями ДПІ зроблено
висновки про нереальність здійснення
господарських операцій позивачем з
контрагентами - ТОВ "Порталпром", ТОВ
"Агро СВ", ПП "Донбас Калій", ПП
"Спецінструмент", ПАТ "Нафтоімекс", ТОВ
"Будметалпостач", ПП "Кайрос-2005", ПП
"Регіон-04" на підставі актів перевірок
вказаних контрагентів, які були
отримані податковою інспекцією та
якими встановлено відсутність у
вказаних контрагентів необхідних умов
для здійснення господарських операцій,
відсутність основних фондів,
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а тому
правомірно зроблені висновки про
завищення позивачем податкового
кредиту.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача зазначив, що
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною. Зазначає, що актом
перевірки не встановлено жодного
фактичного порушення вимог наведених
відповідачем, яке б позволяло позивача
права на формування податкового
кредиту та валових витрат у
перевіряємий період. Посилається на те,
що факт реальності здійснення
господарської операції за договорами
позивача з контрагентами - ТОВ
"Порталпром", ТОВ "Агро СВ", ПП "Донбас
Калій", ПП "Спецінструмент", ПАТ
"Нафтоімекс", ТОВ "Будметалпостач", ПП
"Кайрос-2005", ПП "Регіон-04" -
підтверджується відповідними
первинними бухгалтерськими
документами, а саме договорами,
видатковими, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, які свідчать
про сплату за придбані товари, де у
складі придбаного товару позивачем
сплачено і суму ПДВ. Також посилається
на роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.2009
року №9 щодо нікчемності правочинів,
згідно якого при кваліфікації
правочину за ст. 228 ЦК України, має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушувати публічний порядок
сторонами правочину. Доказом вини
може бути вирок суду, постановленій у
кримінальній справі щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо. Тому договори
поставок, купівлі-продажу чи
перевезення не віднесені до переліку
тих правочинів, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави. Акт перевірки від 01.03.2013
року не містить посилань на вину
позивача, яка виразилася в намірі
позивача порушити публічний порядок,
не містить посилання на те, в чому таке
порушення полягає. Вказує на те, що
Податковий кодекс не ставить право
позивача на формування податку на
додану вартість та валових витрат в
залежність від факту підтвердження
сплати податку на додану вартість його
контрагентами. Юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Також,
посилається на абз. 12 п. 201.10 ст. 201 ПКУ,
згідно якої покупець має право додати
до податкової декларації за звітній
період заяву зі скаргою на
постачальника, який надав податкову
накладну, яка не зареєстрована в ЄРПН
або порушено порядок заповнення або
реєстрації в ЄРПН. Позивачем були
подані до податкової інспекції скарги
на постачальника товарів (що є в
матеріалах справи), при цьому
податковим органом були прийняті такі
скарги, що підтверджується вхідним
штампом податкової інспекції.

В судовому засіданні представник
відповідача (податкового органу)
апеляційну скаргу підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі (викладено вище).
Просить суд апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

В судовому засіданні представники
позивача (кожен окремо) проти
апеляційної скарги заперечили,
вважають рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною. Суду
надані пояснення, аналогічні видаленим
в запереченнях, проти апеляційної
скарги (викладено вище). Просять в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено
документальну планову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД РЕАГЕНТ" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 30.09.2012 року. За
результатами перевірки складено акт
від 01.03.2013 року №700/221/36574867 року. Актом
перевірки зафіксовані порушення
п.135.1,п.135.5.4 п.135.5 ст. 135, п.137.10 ст. 137 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму 59
262 грн.; абз.12 п.201.10 ст. 201, 198.2, 198.3 та 198.6
ст.198 ПК України, п.п.7.4.1,п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість", п.198.6, ст.186 ПК України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у сумі 5 107 897 грн. На
підставі акту перевірки винесені
податкові повідомлення-рішення від
23.04.2013р.: -№ про збільшення
позивачеві суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у загальній сумі 85280 грн. (
за основним платежем - 74817 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -10470
грн.); та № про збільшення
позивачеві суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальній сумі 6 205 702,75 грн. ( за основним
платежем - 5107897 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1097805,75 грн.).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України,
Податкового кодексу України, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

В порядку ст. 198 (п.198.3) Податкового
кодексу України, який набув чинності з
01.01.2011 року, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених ст.. 39 ПКУ, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного
періоду у зв'язую з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Згідно п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ, не включаються
до складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивач мав взаємовідносини з
такими контрагентами, зокрема, ТОВ
"Порталпром", ТОВ "Агро СВ", ПАТ
"Нафтоімпекс" ПВКП "Спецінструмент", ТОВ
"Будметалпостач", ПП "Донбас-Калій", ПП
"Кайрос-2005", ПП "Регіон-04" за угодами щодо
поставки, купівлі-продажу товару та
перевезення вантажів, що
підтверджується копіями договорів,
видатковими, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
копіями платіжних доручень, які
свідчать про сплату за придбані товари
(послуги) позивачем, де у складі
придбаного товару позивачем сплачено і
суму ПДВ. При цьому, факт використання
придбаних товарів у своїй
господарській діяльності
підтверджується також первинними
бухгалтерськими документами, зокрема,
копіями договорів, копіями видаткових
та податкових накладних, копіями
довіреностей на отримання товару,
копіями ВДМ, копіями платіжних
документів про проведення розрахунків
у безготівковій формі (а.с. 1-251
том2,а.с.1-252 том 3, а.с. 1-251 том 4, а.с.1-250 том
5, а.с.1-252 том 6, а.с.1-256 том 7, а.с.1-240 том 8).

Однак незважаючи на досліджені вище
первинні бухгалтерські документи, які
були досліджені також і під час
проведення перевірки податковим
органом, акт перевірки від 01.03.2013р.
містить посилання на те, що згідно
актів перевірок, отриманих від інших
ДПІ з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2010р. по 31.12.2010р. правочини, здійснені
з контрагентами позивача - ТОВ
"Порталпром", ТОВ "Агро СВ", ПАТ
"Нафтоімпекс" ПВКП "Спецінструмент", ТОВ
"Будметалпостач", ПП "Донбас-Калій", ПП
"Кайрос-2005", ПП "Регіон-04" порушують ч.1
ст. 203, ст.215, п.1 ст. 216, ст.228 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей у момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених
контрагентами, як наслідок не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже - є
нікчемними по ланцюгу до
"вигодонабувача", а тому зазначено, що
ТОВ "ТД Реагент" за нікчемними
правочинами завищено валові витрати.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік платника
податків від інших осіб, від фактичної
сплати його контрагентами податків до
бюджету, від знаходження постачальника
за юридичною адресою, а також від його
господарських або виробничих
можливостей. При цьому, питання
віднесення певних сум до складу витрат
чи податкового кредиту не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Натомість, у разі, якщо такі особи не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо таких осіб.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильної думки, що висновок
податкового органу про нікчемність
правочину, який на думку податкового
органу вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави та порушує публічний
порядок не може бути беззаперечним
доказом такої нікчемності, а повинен
доводитися в судовому порядку шляхом
подання відповідного позову на
виконання законодавчо визначених
повноважень.

Надані первинні документи
відповідають вимогам ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», мають всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб) отже ці
первинні документи є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
аналізуючи обставини справи та норми
ст. 198 ПКУ (п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6), ст. 201 ПКУ
(п. 201.4, 201.6) прийшов до правильного
висновку, що позивач має право на
відображення господарських операцій у
податковому обліку. Необхідною умовою
для віднесення сплачених у ціні
товарів/послуг сум податку на додану
вартість є сам факт придбання таких
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності / або подальшій реалізації.

В силу пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ, не включаються
до складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Матеріалами справи підтверджено, що
Акт перевірки від 01.03.2013 року не містить
посилань на вину позивача, яка
виразилася в намірі позивача порушити
публічний порядок, не містить
посилання на те, в чому таке порушення
полягає.

Податковий кодекс не ставить право
позивача на формування податку на
додану вартість та валових витрат в
залежність від факту підтвердження
сплати податку на додану вартість його
контрагентами. Юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПКУ, покупець
має право додати до податкової
декларації за звітній період заяву зі
скаргою на постачальника, який надав
податкову накладну, яка не
зареєстрована в ЄРПН або порушено
порядок заповнення або реєстрації в
ЄРПН, що є підставою для включення сум
податку до складу податкового кредиту.
Позивачем були подані до податкової
інспекції скарги на постачальника
товарів (що є в матеріалах справи), при
цьому податковим органом були прийняті
такі скарги, що підтверджується
вхідним штампом податкової інспекції.

Позивачем реалізовано товар на експорт
товариству ТОВ «Прима Дистрибьюшен»
(Республіка Казахстан) всього в сумі 26
951 589грн. (без урахування ПДВ) Натомість,
придбаний товар був у резидента ТОВ
«КПД» за ціною 28 306 824грн. (з урахуванням
ПДВ).

Ставка ПДВ при вивезенні товарів
за межі митної території України у
відповідності з пп. 195.1.1 «а» ст. 195 ПКУ, у
митному режимі експорту складає 0%.
Отже, розраховуючи загальну суму
витрат, які понесені на придбання
товарів, що в подальшому
експортувалися, податок на додану
вартість з цих витрат не враховується.
Тому сума витрат за операцією по
придбанню позивачем товарів у
резидента, які в подальшому
реалізовано нерезиденту, зазначається
без врахування ПДВ.

На експорт товар було продано за ціною
26 951 589грн.(без врахування ПДВ), якщо
товар було придбано за 23 589 020грн. (без
урахуванням ПДВ), то сума прибутку
становить 3 362 569грн.

В силу пп. 14.1.178 ст. 14 ПКУ, податок на
додану вартість - непрямий податок,
який нараховується та сплачується
відповідно до розділу V цього кодексу.
Оскільки ПДВ є непрямим податком, і
відшкодовується підприємству згідно з
нормами Податкового кодексу, то
формування первісної вартості товарів,
яка в подальшому складає собівартість
реалізованих товарів, ПДВ не
враховується в складі собівартості
придбаних і реалізованих товарів.

З точки зору податкового та
бухгалтерського законодавства ПДВ не
можна вважати ні доходом, ні витратами.

Зокрема ст. 139 ПКУ (п.139.1.6) визначено, що
податок на додану вартість, включеного
до ціни товару, не враховується при
визначенні оподаткованого прибутку.

Таким чином, вказану операцію з
експорту товарів не можна назвати
збитковою. Отже, для позивача правочини
з експорту товару був прибутковим.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД РЕАГЕНТ" до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.04.2013р. №, № - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна