Справа № 495/4376/14-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/4376/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 07.07.1995 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
495/4376/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської міської ради

про часткове визнання незаконним та
скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

16.06.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
адміністративним позовом до
Білгород-Дністровської міської ради
про часткове визнання незаконним та
скасування рішення.

Так, позивач просить суд визнати
незаконним та скасувати рішення
Білгород-Дністровської міської ради
від 27.12.20136 року № 806-VI «Про надання
дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду» в частині пункту 2
щодо встановлення терміну «до 01.06.2014
року для подання на розгляд та
затвердження проекту землеустрою» та
визначення, що «в разі неподання
документів до вказаного терміну, дане
рішення втрачає чинність».

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач -Б-Дністровська МР, відзив
або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду
не надав та його представник в судове
засідання не з'явився без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомив, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, про що свідчить наявна в
матеріалах справи відповідна розписка.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач - Б-Дністровська МР в судове
засідання не з'явився, будь-яких
клопотань не заявляв, хоча був належним
чином повідомлений про час та місце
проведення судового засідання, строк
розгляду справи, відповідно до ст.122
Кодексу адміністративного судочинства
України, закінчується і ніхто із сторін
не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, розглянути справу за
відсутності відповідача, на підставі
наявних та достатніх для розгляду
матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення позивача, суд
дійшов до наступників висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу
адміністративного судочинства
України, місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
із сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушено або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позиції Конституційного Суду
України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997
від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року
щодо офіційного тлумачення частини 2
статті 55, статей 64, 124 Конституції
України, статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України,
встановлено, що кожен має право
звернутись до суду, якщо його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на
звернення до адміністративного суду з
позовом не завжди співпадає з правом на
судовий захист, яке закріплено у статті
6 Кодексу адміністративного
судочинства України. Саме по собі
звернення до адміністративного позову
ще не означає, що суд зобов'язаний
надати такий захист. Адже для того, щоб
був наданий судовий захист, слід
встановити, що особа, яка звернулась з
позовом, дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем саме у публічно-правових
відносинах.

З наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушено його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дія або
бездіяльність мають бути такими, що
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки саме у сфері
публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до Б-Дністровської МР про
визнання незаконним та скасування
рішення Б-Дністровської МР від 27.12.20136
року №806-VI «Про надання дозволу гр.
ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду» в частині пункту 2 щодо
встановлення терміну «до 01.06.2014 року
для подання на розгляд та затвердження
проекту землеустрою» та визначення, що
«в разі неподання документів до
вказаного терміну, дане рішення
втрачає чинність».

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
27.12.2013 року Білгород-Дністровською
міською радою прийнято рішення № 806-VI
«Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в
оренду», яким вирішено:

1) Надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,5160 га в
оренду терміном на 49 років за адресою:
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування торговельно-готельного
комплексу.

2) Зобов'язати ОСОБА_1 згідно п.1 цього
рішення, представити до 01.06.2014 року
розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на
розгляд та затвердження
Білгород-Дністровської міської ради,
згідно ст.ст. 186, 186-1 Земельного кодексу
України. В разі неподання документів до
вказаного терміну, дане рішення
втрачає чинність.

Згідно із ст.24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що вирішення відповідно до
Закону питань земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України та п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України, до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належать повноваження щодо
розпорядження землями територіальних
громад.

Статтею 83 Земельного кодексу України
встановлено, що землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю: у комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.123 Земельного кодексу
України, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
передбачено порядок такого надання
земельних ділянок.

Разом з тим, ані Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ані
Земельним кодексом України, ані іншим
законом чи підзаконним актом не
передбачено обмеження у часі щодо
розробки проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки у
тимчасове користування на умовах
оренди.

Проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок розробляється на
підставі ст.50 Закону України «Про
землеустрій», який в себе включає
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок складаються у разі
зміни цільового призначення земельних
ділянок або формування нових земельних
ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок погоджуються та
затверджуються в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України.

Даним порядком також не передбачено
будь-які терміни, протягом яких
необхідно виконувати ті чи інші роботи
у проекті землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Більш того, роботи відносно виконання
проекту відведення земельної ділянки
виконують суб'єкти господарювання, що
мають відповідні ліцензії (дозволи) у
даній галузі, і відповідно здійснюють
свою роботу за грошову винагороду.

За твердженням ОСОБА_1, отримавши
рішення міської ради про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, він уклав договір із
землевпорядною організацією та
сплатив за це кошти. В свою чергу,
ОСОБА_1 фізично не встиг виконати всі
роботи по виготовленню проекту
землеустрою через необхідність
погодження останнього з різними
службами, оскільки земельна ділянка
знаходиться в історичній частині міста
Білгорода-Дністровського.

Таким чином, оскаржуваним рішенням
Б-Дністровська МР позбавила ОСОБА_1
можливості закінчення підготовки
проекту землеустрою та винесення його
на затвердження, а в подальшому і
укладення договору оренди земельної
ділянки, обмеживши ОСОБА_1 у строках, за
які необхідно виконати досить значний
перелік робіт.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно із ст.393 Цивільного кодексу
України, правовий акт органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що пункт 2
рішення Б-Дністровської МР від 27.12.20136
року № 806-VI «Про надання дозволу гр.
ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду» в частині встановлення терміну
«до 01.06.2014 року для подання на розгляд
та затвердження проекту землеустрою»
та визначення, що «в разі неподання
документів до вказаного терміну, дане
рішення втрачає чинність» суперечить
положень чинного законодавства,
порушує права та охоронювані законом
інтереси ОСОБА_1, а тому підлягає
визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з журналу реєстрації Центру
надання адміністративних послуг та
листа адміністратора, копія
оскаржуваного рішення від 27.12.2013 № 806-VI,
ОСОБА_1 отримана 17.01.2014 року, тобто
строк, передбачений для звернення з
адміністративним позовом, згідно із
ст.99 КАС України, позивачем не
порушений.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, відповідач -
Б-Дністровська МР, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи, не взяв участі в
судовому засіданні та не виконав,
покладених на нього ст.71 КАС України, як
на суб'єкта владних повноважень,
обов'язків по наданню суду доказів
правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 до
Б-Дністровської МР про часткове
визнання незаконним та скасування
рішення, у зв'язку з чим такий
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 87, 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з місцевого бюджету на користь
позивача підлягає присудженню
сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 83, 116, 123, 186, 186-1
Земельного кодексу України, ст.ст.24, 26, 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст. 21, 393
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 6,
9-11, 18, 41, 69-72, 87, 94, 99-100, 122, 128, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської міської ради
про часткове визнання незаконним та
скасування рішення - задовольнити.

Пункт 2 рішення Білгород-Дністровської
міської ради від 27.12.20136 року № 806-VI «Про
надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду» в частині
встановлення терміну «до 01.06.2014 року
для подання на розгляд та затвердження
проекту землеустрою» та визначення, що
«в разі неподання документів до
вказаного терміну, дане рішення
втрачає чинність» - визнати незаконним
та скасувати.

Присудити з місцевого бюджету
Білгород-Дністровської міської ради на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 74 (сімдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо апеляційна
скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Мишко