Справа № 2а/1770/358/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/72019/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційні скарги Фізичної особи -

підприємця ОСОБА_3, Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011

у справі № 2а/1770/358/11

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської

області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернулась до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області про скасування
податкових повідомлень - рішень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011
позовні вимоги задоволено частково,
визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення - рішення
№/0 від 20.08.2010, в частині
визначення позивачу податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 2550 грн., в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись постановою суду першої
інстанції та ухвалою суду апеляційної
інстанції позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанції
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Не погоджуючись постановою суду першої
інстанції та ухвалою суду апеляційної
інстанції відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанції
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, розглянувши надані письмові
докази в їх сукупності, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 29.01.2008 по
02.10.2010 складено акт №149/17-47/НОМЕР_1 від
10.08.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення: №/0 від
20.08.2010, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем
"прибутковий податок з доходів
фізичних осіб" у сумі 204537, 21 грн.;
№/0 від 20.08.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість" у
сумі 389316, 95 грн.: 257844, 63 грн. основний
платіж, 131472, 32 грн. штрафні (фінансові)
санкції.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 4.1 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп.
9.12.1 п. 9.12 ст. 9, пп. 22.3 ст. 22 Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб",
абз. б) п. 1 ст. 14 Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян", позивачем у перевіряємому
періоді не оподатковано чистий дохід
отриманий від підприємницької
діяльності, не охоплений єдиним
податком у розмірі: 577561, 50 грн., за 2009 рік
та 445124, 25 грн., за 2010 рік, а відтак не
сплачено податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності:
86634, 23 грн. за 2009 рік та 445124, 25 грн. за 2010
рік.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, пп.
4.1.4 п. 4.1 ст. 4, пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4
ст. 9 Закону України „Про податок на
додану вартість", позивачем у
перевіряємому періоді занижено
податкові зобов'язання в розмірі 257844, 63
грн.: 33656, 66 грн. за період з 12 травня по 30
червня 2009 року, 21878, 45 грн. за липень 2009
року, 10207, 17 грн. за серпень 2009 року, 16144,85
грн. за вересень 2009 року, 16464,69 грн. за
жовтень 2009 року, 15753,04 грн. за листопад
2009 року, 25039, 80 грн. за грудень 2009 року,
1397, 10 грн. за січень 2010 року, 8516, 24 грн. -
за лютий 2010 року, 31437, 60 грн. за березень
2010 року, 33257, 30 грн. за квітень 2010 року,
21150,79 грн. за травень 2010 року, 22940,77 грн.
за червень 2010 року, пп. 4.1.4 п.4.1 ст.4
Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", що призвело до неподання
декларацій по податку на додану
вартість за червень-грудень 2009 року,
січень-серпень 2010 року (15 податкових
періодів).

Позивача зареєстровано як суб'єкта
підприємницької діяльності з 29.01.2008.

Впродовж 2008-2010 років, позивач перебував
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності з правом провадити
такі види діяльності, як: транспортне
оброблення вантажів та складування,
організація перевезення вантажів та
роздрібна торгівля.

В III кварталі 2010 року позивачем подано
заяву про припинення підприємницької
діяльності.

Позивачем декларувався обсяг виручки
від такого виду діяльності як
організація перевезення вантажів у
звітах суб'єкта підприємницької
діяльності - платника єдиного податку
на рівні: I квартал 2008 року 5503, 31 грн., I
півріччя 2008 року 98678, 15 грн., III квартали
2008 року 171527, 22 грн., 2008 рік 240729, 14 грн., I
квартал 2009 року 66825,34 грн., I півріччя 2009
року 233650, 56 грн., III квартали 2009 року 411403,
65 грн., 2009 рік 488605, 52 грн., I квартал 2010
року 149454, 92 грн., I півріччя 2010 року 347967,
21 грн., III квартали 2010 року 3478967, 21 грн.

Спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності для суб'єктів малого
підприємництва запроваджено
зазначеним Указом, пункт перший статті
1 якого надає фізичним особам право
перебувати на такій системі
оподаткування за умови, якщо вони
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 Указу
Президента „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" N 727/98
від 03.07.1998 як виручку розуміють суму,
фактично отриману суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (стаття 5
Указу N 727/98).

Відповідно до статті 13 Декрету № 13-92
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Отже, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов'язок із
переходу з наступного звітного періоду
(кварталу) на загальну систему
оподаткування, так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету № 13-92,
який, згідно з пунктом 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
від 22 травня 2003 року № 889-IV „Про податок
з доходів фізичних осіб",
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону № 889-IV.

Таким чином, в даному випадку
судовим інстанціям для правильного
вирішення справи слід було дослідити
обставини щодо перевищення позивачем
(платником єдиного податку) граничного
розміру виручки у певному звітному
періоді (зокрема, перевірити доводи
відповідача про перевищення
граничного розміру виручки саме у
квітні 2009 року), встановити
господарські операції, за наслідками
здійснення яких відбулось перевищення,
та розмір перевищення, перевірити
правильність наведеного податковим
органом розрахунку податку з доходів
фізичних осіб.

Крім того, слід враховувати, що з
моменту перевищення граничного
розміру виручки, визначеного статтею 1
Указу № 727/98, на платника можуть
поширюватись положення Закону України
„Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР від 03.04.1997.

Так, пп. "б" п. 2.1 ст. 2 Закону №
168/97-ВР визначено, що платником податку
на додану вартість є будь-яка особа,
яка, зокрема, підлягає обов'язковій
реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2
Закону № 168/97-ВР особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі, коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Системний аналіз вказаних
законодавчих норм дає підстави для
висновку про те, що у разі, коли з
моменту порушення особою (платником
єдиного податку) умов застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності, передбачених
статтею 1 Указу № 727/98, нею допущено
перевищення суми, визначеної пп. 2.3.1 п.
2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР, у такої особи
виникає обов'язок зареєструватись
платником податку на додану вартість
та сплатити податок, починаючи з
операції, за якою відбулось
перевищення загальної суми від
здійснення операцій з поставки послуг.

У той же час зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

Таким чином, тільки з наступного
кварталу після того, у якому відбулося
порушення умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
суб'єкт малого підприємництва повинен
оподатковувати свої доходи за
правилами загальної системи
оподаткування та бути зареєстрованим
платником податку на додану вартість.

Для правильного вирішення цього спору
судам слід було перевірити висновки
акта перевірки щодо загального обсягу
виручки, отриманої позивачем у
перевірений період, встановити суму
перевищення цієї виручки над
максимально допустимим обсягом (як
умови застосування пільгового режиму
оподаткування), з'ясувати суму
податкових зобов'язань, що підлягають
сплаті з такої суми перевищення.

Також судами попередніх інстанцій не
перевірне доводи позивача стосовно
того, що за 2010 рік обсяг виручки від
реалізації послуг за рік не перевищує
500000 грн.

Не встановлення в судовому процесі
вище зазначених обставин як таких, що
мають суттєве значення у справі з
огляду на неможливість правильно
вирішити спір без їх з'ясування,
відповідно до частини другої ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень у
зв'язку з їх не відповідністю вимогам
частин 4 та 5 ст. 11, частині 1 ст. 138 та ст.
159 цього Кодексу з направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційні скарги
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області у справі № 2а/1770/358/11
задовольнити частково, судові рішення
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011 у
справі № 2а/1770/358/11 скасувати.

Справу № 2а/1770/358/11 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко