Справа № 826/4413/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4413/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Борисюк Л.П., Собківа Я.М.

за участю секретаря:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Служби безпеки
України у місті Києві та Київській
області про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Головного управління Служби безпеки
України у місті Києві та Київській
області (далі - Відповідачі) у якому
просив визнати дії відповідача
протиправними щодо відмови у наданні
інформації та зобов'язати відповідача
надати запитувану інформацію в повному
обсязі.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року в задоволенні вимог
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
задовольнити вимоги адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
11.10.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до Служби
безпеки України із запитом про надання
доступу до публічної інформації та
інформації про особу, на підставі та в
порядку ст.ст. 3, 4., 5 та 10 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
(а.с.32).

У запиті позивач зазначив, що
відповідно до довідки Апеляційного
суду м. Києва від 07.05.2012 р. та листа СБУ
від 11.05.2012 р., в рамках
оперативно-розшукової справи № 1931 від
01.09.2009 р. щодо позивача проводились
відповідні заходи, які, зокрема, були
пов'язані із тимчасовим обмеженням
його прав, як фізичної особи.

На вказаний запит Головним управлінням
Служби безпеки України у м. Києві та
Київській області позивачу надано
відповідь за № 51/17/5-48-пі/122 від 18.10.2013
року.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні вимог адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що копії документів, які
вимагаються позивачем (копії до всієї
інформації, яка зберігається у
матеріалах оперативно-розшукової
справи), містять інформацію з обмеженим
доступом, надання якої позивачу
обмежено законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
18.10.2013 року Головним управлінням Служби
безпеки України у м. Києві та Київській
області позивачу надано відповідь за №
51/17/5-48-пі/122 (а.с.33), в якій зазначено, що
Головне управління Служби безпеки
України у м. Києві у рамках
оперативно-розшукової справи № 1931 від
01.09.2009 р. стосовно ОСОБА_2 проводило
оперативно-розшукові заходи, а саме
зняття інформації з каналів зв'язку -
мобільного телефону, проведення фото-,
кіно-, і відео зйомки, слухового
контролю із застосуванням оптичних та
радіоприладів, інших технічних засобів
отримання інформації (постанова №
01-4882цт від 08.09.2009 року, терміном до 08.12.2009
р., гриф «цілком таємно») і на підставі
яких в подальшому було розпочато
досудове розслідування у
кримінальному провадженні № 420 130 000 000
000 68.

Крім того, відповідачем було
роз'яснено, що надати копії запитуваних
документів не видається за можливе,
оскільки відомості, які містяться у
вищевказаній справі, віднесені
колишнім УСБУ у м. Києві до державної
таємниці згідно з положеннями п. 4 ч. 1
ст. 8, ст.ст. 12, 15 Закону України «Про
державну таємницю» та розділу 4 (сфера
державної безпеки та охорони
правопорядку) Зводу відомостей, що
становлять державну таємницю,
затвердженого наказом від 12.08.2005 р. № 440,
а також службової інформації згідно з
вимогами Інструкції з питань обліку,
зберігання і використання документів
та інших матеріальних носіїв службової
інформації, затвердженого наказом СБ
України від 09.01.2003 р. № 3.

Відповідно до положень статті 2 Закону
України «Про оперативно-розшукову
діяльність» оперативно-розшукова
діяльність, це система гласних і
негласних пошукових, розвідувальних та
контррозвідувальних заходів, що
здійснюються із застосуванням
оперативних та оперативно-технічних
засобів.

В силу вимог статті 5 Закону України
«Про інформацію» (далі по тексту -
Закон) кожен має право на інформацію, що
передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення,
зберігання та захисту інформації,
необхідної для реалізації своїх прав,
свобод і законних інтересів.

Згідно з положеннями частини 2 статті 6
Закону право на інформацію може бути
обмежене законом в інтересах
національної безпеки, територіальної
цілісності або громадського порядку, з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення, для захисту репутації або
прав інших людей, для запобігання
розголошенню інформації, одержаної
конфіденційно, або для підтримання
авторитету і неупередженості
правосуддя.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону
будь-яка інформація є відкритою, крім
тієї, що віднесена законом до
інформації з обмеженим доступом.

Згідно з положеннями статті 21
вказаного Закону («Інформація з
обмеженим доступом») інформацією з
обмеженим доступом є конфіденційна,
таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про
фізичну особу, а також інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень. Конфіденційна
інформація може поширюватися за
бажанням (згодою) відповідної особи у
визначеному нею порядку відповідно до
передбачених нею умов, а також в інших
випадках, визначених законом.

Відносини, пов'язані з правовим режимом
конфіденційної інформації,
регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до
таємної або службової, а також порядок
доступу до неї регулюються законами.

До інформації з обмеженим доступом не
можуть бути віднесені такі відомості:

1) про стан довкілля, якість харчових
продуктів і предметів побуту;

2) про аварії, катастрофи, небезпечні
природні явища та інші надзвичайні
ситуації, що сталися або можуть статися
і загрожують безпеці людей;

3) про стан здоров'я населення, його
життєвий рівень, включаючи харчування,
одяг, житло, медичне обслуговування та
соціальне забезпечення, а також про
соціально-демографічні показники, стан
правопорядку, освіти і культури
населення;

4) про факти порушення прав і свобод
людини і громадянина;

5) про незаконні дії органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб;

6) інші відомості, доступ до яких не може
бути обмежено відповідно до законів та
міжнародних договорів України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно із статті 1 Закону публічна
інформація, це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до положень статті 9 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» відповідно до вимог
частини другої статті 6 цього Закону до
службової може належати така
інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів
владних повноважень, які становлять
внутрівідомчу службову
кореспонденцію, доповідні записки,
рекомендації, якщо вони пов'язані з
розробкою напряму діяльності установи
або здійсненням контрольних,
наглядових функцій органами державної
влади, процесом прийняття рішень і
передують публічному обговоренню
та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі
оперативно-розшукової,
контррозвідувальної діяльності, у
сфері оборони країни, яку не віднесено
до державної таємниці.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів зазначає, що доступ до
документів, які містять службову
інформацію надається відповідно до
частини 2 статті 6 Закону України «Про
доступ до публічної інформації».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 8
Закону України «Про державну таємницю»
до державної таємниці у порядку,
встановленому цим Законом, відноситься
інформація, зокрема у сфері державної
безпеки та охорони правопорядку:

- про особовий склад органів, що
здійснюють оперативно-розшукову або
розвідувальну чи контррозвідувальну
діяльність;

- про засоби, зміст, плани, організацію,
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення, форми, методи і
результати оперативно-розшукової,
розвідувальної і контррозвідувальної
діяльності;

- про осіб, які співпрацюють або раніше
співпрацювали на конфіденційній
основі з органами, що проводять таку
діяльність;

- про склад і конкретних осіб, що є
негласними штатними працівниками
органів, які здійснюють
оперативно-розшукову, розвідувальну і
контррозвідувальну діяльність;

- про результати перевірок,
здійснюваних згідно з законом
прокурором у порядку відповідного
нагляду за додержанням законів, та про
зміст матеріалів
оперативно-розшукової діяльності,
досудового розслідування та
судочинства з питань, зазначених у цій
статті сфер.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що відповідач діяв в межах
повноважень передбачених чинним
законодавством України надаючи
відповідь про відсутність підстав для
надання копій матеріалів
оперативно-розшукової справи.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 травня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Борисюк Л.П.

Собків Я.М.