Справа № 816/1312/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 р.Справа № 816/1312/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Зливко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014р. по
справі № 816/1312/14

за позовом Фермерського об'єднання
"Росток"

до Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області

про визнання нечинним акту та
скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

12 травня 2014 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду
адміністративний позов фермерського
об'єднання "Росток" до Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області про
визнання нечинним акту та скасування
припису задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
припис Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області від 08 жовтня 2013 року № 679.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Державна інспекція сільського
господарства України у Полтавській
області у апеляційній скарзі просить
постанову суду першої інстанції
скасувати в частині задоволених
позовних вимог, в цій частині ухвалити
нову постанову, якою в позові
відмовити. Заявник вважає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
а також було проігноровано факт
відсутності у Фермерського об'єднання
"Росток" правовстановлюючих документів
на земельні ділянки загальною площею
65,1 га., зокрема відсутні документи, що
підтверджують державну реєстрацію
права власності чи права постійного
користування. Фактично, позивачем
самовільно обробляються земельні
ділянки всупереч ст. 50, 125, 126 Земельного
кодексу України, нормам Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

Заперечень на апеляційну скаргу
Фермерським об'єднанням "Росток" до
суду подано не було.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання постанови прокуратури
Шишацького району від 03 жовтня 2013 року
про призначення додаткової перевірки
ФО "Росток", відповідно до наказу
Держсільгоспінспекції в Полтавській
області № 2638 від 07 жовтня 2013 року та
направлення від 07 жовтня 2013 року № 017,
державним інспектором сільського
господарства в Полтавській області
Левченко Н.А. була проведена
позапланова перевірка дотримання
вимог земельного законодавства ФО
"Росток", за результатами складено
відповідний акт № 25/4 від 08 жовтня 2013
року.

В результаті перевірки встановлено
самовільне зайняття та використання
земельних ділянок, що є порушенням
статей 125, 126 та пункту "д" статті 211
Земельного кодексу України, зокрема,
позивачем самовільно зайнято земельну
ділянку, орієнтовною площею 65,1 га на
території Сагайдацької сільської ради
Шишацького району (а.с. 8-19).

Одночасно державним інспектором
сільського господарства
Держсільгоспінспекції в Полтавській
області було складено акт обстеження
земельних ділянок № 135 від 08 жовтня 2013
року, яким було зафіксовано загальну
орієнтовну площу самовільно зайнятої
земельної ділянки в розмірі 65,1 га.
Згідно до п.5.2 Методичних рекомендацій
щодо застосування Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок було зроблено розрахунок
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, розмір якої склав 69635 грн.

08 жовтня 2013 року державним
інспектором на ім'я ОСОБА_2 було видано
припис № 679 щодо усунення виявлених
порушень вимог земельного
законодавства до 08 листопада 2013 року
(а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування припису від 08.10.2013 року №679,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено факт
самовільного використання земельних
ділянок ФО "Росток" без оформлення
відповідних дозвільних документів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

У відповідності до положень статті 22
Земельного кодексу України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування:

а) громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

б) сільськогосподарським
підприємствам - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

в) сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства;

г) несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства;

ґ) оптовим ринкам
сільськогосподарської продукції - для
розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

За правилами статті 93 Земельного
кодексу України користування
земельними ділянками може
здійснюватись на праві оренди.

Відповідно до частини першої
статті 93 Земельного кодексу України та
статті 1 Закону України "Про оренду
землі" право оренди земельної ділянки -
це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Орендодавцями земельних ділянок,
що перебувають у державній власності, є
районні, обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та Кабінет
Міністрів України в межах повноважень,
визначених законом (частини 4 статті 4
Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 123
Земельного кодексу України від 25.10.2011
року № 2768-ІІІ надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі: зміни
цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості). Надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Статтею 124 того ж кодексу встановлено
порядок передачі земельних ділянок в
оренду, відповідно до якого передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно статті 126 Земельного
кодексу України право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Як передбачено нормою частини 5 статті 6
Закону України "Про оренду землі", право
оренди земельної ділянки підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

За змістом статті 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що
земельні ділянки, що визначені
державним інспектором, як самовільно
зайняті позивачем, перебувають у
віданні громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
у межах, вказаних згідно долучених
викопіювань (а.с. 135-137, 142-144, 149-151), а право
на їх використання підтверджується:
державними актами громадян ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на право постійного
користування земельними ділянками,
відповідними рішеннями Сагайдацької
сільської ради, свідоцтвами про
державну реєстрацію юридичної особи та
виписками з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців з відмітками про
керівників вказаних підприємств (а.с.
60-75).

Відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження обставин
самовільного зайняття та оброблення ФО
"Росток" земельних ділянок загальною
площею 65,1 га, а не тих, які перебувають у
постійному користуванні громадян
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, під час
апеляційного перегляду справи не
спростовано достовірність актів на
право постійного користування
земельними ділянками ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Посилання відповідача на лист Відділу
Держземагентства у Шишацькому районі
Полтавської області від 08.10.2013 року за
вих. №01-01-10/4448 (а.с.44) висновків суду не
спростовують. У згаданому листі
зазначено про відсутність записів про
реєстрацію земельних ділянок, наданих
згідно рішення Шишацької районної ради
від 03.03.1998 року. Відповідно до копії
рішення Шишацької районної ради від
03.03.1998 року громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 надано земельні ділянки
розмірами по 21,7 га із земель запасу
Сагайдацької сільської ради для
розширення селянського (фермерського)
господарства (а.с.45-47).

Згідно з частиною 1 статті 22 та частиною
1 статті 23 Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який був
чинний на час отримання у користування
згаданих земельних ділянок у 1998 році,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

На виконання зазначеної норми у
Державних актах на право постійного
користування землею, виданих
громадянам України ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 заповнено графи "зміни у
користуванні" та зазначено про
виділення земельних ділянок площею по
21,7 га кожна.

З набуттям чинності Земельним кодексом
України від 25 жовтня 2001 року №2768-III
частиною 2 статті 92 обмежено коло
суб'єктів, які мають право набувати у
постійне користування земельні
ділянки із земель державної та
комунальної власності: а) підприємства,
установи та організації, що належать до
державної та комунальної власності; б)
громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації; в) релігійні
організації України, статути
(положення) яких зареєстровано у
встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності; г) публічне акціонерне
товариство залізничного транспорту
загального користування, утворене
відповідно до Закону України "Про
особливості утворення публічного
акціонерного товариства залізничного
транспорту загального користування".

При цьому пунктом 6 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25.10.2001
року громадян та юридичних осіб, які
мають у постійному користуванні
земельні ділянки, але за цим Кодексом
не можуть мати їх на такому праві,
зобов'язано до 1 січня 2008 року
переоформити у встановленому порядку
право власності або право оренди на
них.

Однак, згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
вересня 2005 року N 5-рп/2005, визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), положення пункту 6
розділу Х "Перехідні положення"
Земельного кодексу України щодо
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди без відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення.

До того ж, згідно з частиною п'ятою
статті 3 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" право власності
та інші речові права на нерухоме майно,
набуті згідно з чинними
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою. Відповідно до
цього Закону реєстрація речових прав
на нерухомість, їх обмежень
здійснюється лише в разі вчинення
правочинів щодо нерухомого майна, а
також за заявою власника (володільця)
нерухомого майна.

Таким чином, для позивача, у постійному
користуванні якого перебувають
земельні ділянки, надані із земель
комунальної власності до 2001 року, не є
обов'язковим державна реєстрація права
на такі земельні ділянки. Підстави для
припинення права постійного
користування ФО "Росток" у
відповідності до ст. 114 ЗК України також
відсутні.

Відповідно до вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області - залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014р. по
справі № 816/1312/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Повний текст ухвали
виготовлений 07.07.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.