Справа № 2а-8333/12/1370
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа № 876/4876/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.
В.,

суддів Шавеля Р.
М., Савицької Н. В.,

за участю секретаря Бєлкіна
Н. І.,

представника відповідача
Скрипник С. В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2013
року у справі №2а-8333/12/1370 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптик-Україна» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Оптик-Україна» звернулось з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова, яким
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 6 червня 2012
року №/7930, №/7931.

Позов обґрунтовує тим, що висновки
контролюючого органу, викладені в акті
позапланової виїзної перевірки про те,
що господарські операції не спричинили
реального настання правових наслідків,
оскільки господарюючі суб'єкти: ТзОВ
"Бізнес Стандарт Універсал", ТзОВ
"Захід-УА", ТзОВ "Євросонік", ТзОВ
"Росаріо" не відобразили податкових
зобов'язань по операціях поставки є
безпідставні. Товариство не несе
відповідальності щодо порушення
податкового законодавства його
контрагентами. За такі дії настає
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих господарюючих
суб'єктів. Окрім того ДПІ в акті
перевірки від 10 травня 2012 року не
наведено доказів намірів підприємства
на ухилення від сплати податків, умислу
на порушення публічного порядку та
доказів в чому таке порушення полягає.
Господарські операції мали реальний
характер, придбаний товар був
реалізований покупцям підприємства та
одержано дохід, з якого сплачено
податок до бюджету, що підтверджується
належними первинними документами.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від 6
червня 2012 року №/7930 та від 6 червня
2012 року №/7931.

З таким рішенням не погодився
відповідач. Просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити. В апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції не
взято до уваги висновки акту перевірки,
відсутність у договорах, укладених
позивачем із контрагентами, умов
транспортування товару або
обумовлення такої умови як вивіз
товару транспортом покупця, та факт не
надання для перевірки позивачем
товарно-транспортних накладних.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав пояснення, апеляційну
скаргу підтримав, просив рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Позивач явку свого представника не
забезпечив, хоч і був належно
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання, що відповідно до
статті 196 КАС України не перешкоджає
проведенню засідання без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
дотримання вимог валютного
законодавства за період з 1 квітня 2009
року по 31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 10 травня 2012 року №743/65/22-4/33533629.

Відповідно до вказаного акта в ході
перевірки встановлено порушення
пунктів 1, 2 статті 215, статтей 203, 216, 228 ЦК
України, пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5, підпункту 11.3.1 пункту
11.3 статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України.

Зокрема позивачем занижено податок на
прибуток на загальну суму 178024 грн, з них
за І кв. 2011 року - 128635 грн, за ІІ-IV кв. 2011
року - 49389 грн та завищено за IV кв. 2010
року на загальну суму 462,50 грн.

Крім того позивачем порушено підпункт
3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункт 7.3.1
пункту 7.3, підпункт 7.2.3 пункту 7.2,
підпункти 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункт 185.1 статті 185, статтю 187,
пункти 198.2, 198.3 статті 198 ПК України.

Зокрема позивачем занижено податок на
додану вартість на загальну суму 550984
грн, в тому числі за січень 2011 року - 4465
грн, за лютий 2011 року - 10272 грн, за
березень 2011 року - 140883 грн, за квітень 2011
року - 75587 грн, за червень 2011 року - 165910
грн, за вересень 2011 року - 53821 грн, за
жовтень 2011 року - 15754 грн, за листопад 2011
року - 771 грн, за грудень 2011 року - 83521 грн.

На підставі цього акту прийнято
податкове повідомлення-рішення від 6
червня 2012 року №/7931, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем - на суму 177561,50 грн та штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) - на суму 1
грн та податкове повідомлення-рішення
від 6 червня 2012 року №/7930, яким
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
за основним платежем - на суму 550984 грн
та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) -
на суму 38467,75 грн.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ
«Бізнес Стандарт Універсал" (продавець)
було укладено Договір купівлі-продажу
поліграфічних матеріалів та
обладнання №001-09/10 від 30 вересня 2010
року. Згідно з пунктом 3 договору, товар
постачається зі складу продавця
транспортом продавця. Датою поставки
товару вважається дата виписки
накладної для покупця. На виконання
договору позивачем отримано
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 956666,34 грн, з яких ПДВ -
159444,39 грн у листопаді та грудні 2010 року:
у листопаді 2010 року на суму 897414,59 грн, в
тому числі ПДВ 149569,10 грн; у грудні 2010
року - 59251,72 грн, в тому числі ПДВ - 9875,29
грн, про що виписано податкові
накладні, рахунки-фактури та видаткові
накладні.

Водночас, під час проведення перевірки
позивачем не було надано
товарно-транспортних накладних, тобто
відсутнє підтвердження реального
переміщення товару. Також такі
накладні не були надані суду.

Оскільки неможливо підтвердити
реальне переміщення товару, суд
приходить до висновку про те, що умови
за договором не були фактично виконані.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ «Захід
УА» (продавець) укладено Договір
купівлі-продажу поліграфічних
матеріалів та обладнання №18 від 1
червня 2011 року. Згідно з пунктом 3
Договору, товар постачається зі складу
продавця транспортом продавця. Датою
поставки товару вважається дата
виписки накладної для покупця. На
виконання договору позивачем отримано
товарно-матеріальні цінності на
загальну 2235138,18 грн, з яких ПДВ - 372523,03
грн у червні та липні 2011 року: у червні
2011 року - 1018386,81 грн, з них ПДВ - 169731,13 грн;
у липні 2011 року - 1216751,40 грн, з них ПДВ -
202791,90 грн, про що виписано податкові
накладні, рахунки-фактури та видаткові
накладні.

Водночас, під час проведення перевірки
позивачем не було надано
товарно-транспортних накладних, тобто
відсутнє підтвердження реального
переміщення товару. Також такі
накладні не були надані суду.

Оскільки неможливо підтвердити
реальне переміщення товару, суд
приходить до висновку про те, що умови
за договором не були фактично виконані.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ
«Євросонік» (продавець) було укладено
Договір купівлі-продажу поліграфічних
матеріалів та обладнання №002-12/10 від 30
листопада 2010 року. На виконання
договору позивачем отримано
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 93414,20 грн в тому числі ПДВ
- 15569,03 грн за грудень 2010 року, про що
виписано податкову накладну,
рахунок-фактуру та видаткову накладну.

Водночас, під час проведення перевірки
позивачем не було надано
товарно-транспортних накладних, тобто
відсутнє підтвердження реального
переміщення товару. Також такі
накладні не були надані суду.

Оскільки неможливо підтвердити
реальне переміщення товару, суд
приходить до висновку про те, що умови
за договором не були фактично виконані.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ
«Росаріо» (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу поліграфічних
матеріалів та обладнання від 30
листопада 2010 року №001-11/10. Згідно з
пунктом 3 Договору, товар постачається
зі складу продавця транспортом
продавця. Дата поставки товару
вважається дата виписки накладної для
покупця. На виконання договору
позивачем отримано
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 642298,80 грн в тому числі ПДВ
- 107049,80 грн у січні 2011 року, про що
виписано податкові накладні,
рахунки-фактури та видаткові накладні.

Водночас, під час проведення перевірки
позивачем не було надано
товарно-транспортних накладних, тобто
відсутнє підтвердження реального
переміщення товару. Також такі
накладні не були надані суду.

Оскільки неможливо підтвердити
реальне переміщення товару, суд
приходить до висновку про те, що умови
за договором не були фактично виконані.

Колегія суддів вважає беззмістовним
посилання позивача на факт подальшого
перепродажу товарів іншим
контрагентам, як на підтвердження
товарності оспорених операцій. Суд
апеляційної інстанції наголошує, що не
можливо встановити чи позивачем
продавались товари закуплені саме по
оспорюваних правочинах чи закуплені
раніше.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

У відповідності до пункту 5.1. статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" чинного в 2010 році
(далі - Закон) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2.
статті 5 Закону).

Згідно з пунктом 137.1 статті 137
Податкового кодексу України дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу права власності на такий
товар до покупця. Дохід від надання
послуг та виконання робіт визнається
за датою складення акта або іншого
документа, оформленого відповідно до
вимог чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг та
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Тобто зі змісту наведених норм
зрозуміло, що не включаються до складу
витрат, в тому числі валових витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, а також
те, що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг та дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною та
те, що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними.

На переконання колегії суддів в
матеріалах справи відсутні докази, що
підтверджують факт виконання умов
договору сторонами, а отже оскаржені
податкові-повідомлення рішення
винесені правомірно.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було неправильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а тому постанову суду
необхідно скасувати, та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 202, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
задоволити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2013
року у справі №2а-8333/12/1370 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
негайно після проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а у разі складення такої
в порядку частини 3 статті 160 КАС
України, протягом того ж строку з часу
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М. В.

Судді
Шавель Р. М.

Савицька Н. В.

Повний текст постанови складено 9
червня 2014 року