Справа № 801/3054/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Київ К/800/51319/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Пилипчук Н.Г.,
Федорова М.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року

у справі № 2а-2099/12/1370

за позовом Державного підприємства
«Львівський бронетанковий ремонтний
завод»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Державне підприємство «Львівський
бронетанковий ремонтний завод»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012 року
у справі № 2а-2099/12/1370, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року,
позов задоволено повністю. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби від 29.12.2011
року № /25909.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки Державного підприємства
«Львівський бронетанковий ремонтний
завод» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, заявленої на розрахунковий
рахунок за вересень 2011 року,
відповідачем складено акт від 20.12.2011
року № 1661/08-04/07985602, яким встановлено в
результаті порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3
ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4
ст. 200 Податкового кодексу України,
позивачем завищено суму податкового
кредиту в серпні 2011 року у розмірі 404 876,
52 грн., що призвело до завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту серпня 2011 року на
суму 404 876, 52 грн.; суму податкового
кредиту вересня 2011 року у розмірі 217 839,
62 грн., що призвело до завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту вересня 2011 року на
суму 217 839, 62 грн.; в результаті порушення
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п.
200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України позивачем завищено суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за вересень 2011 року у
розмірі 408 447, 42 грн.; в результаті
порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1,
п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України позивачем завищено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду за
вересень 2011 року на суму 12 729, 06 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 29.12.2011 року №
/25909, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 230 568, 68 грн.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу про нікчемність
правочинів між позивачем та його
контрагентами.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку щодо
реальності господарських операцій
позивача з його контрагентами та
неправомірного прийняття податковим
органом податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Статтею 198 Податкового кодексу України
передбачено право платників податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, яким є сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду (пп. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу).

У відповідності до п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
сплачених у складі ціни за придбану
продукцію та виконані роботи,
необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог
законодавства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій позивача з його
контрагентами підтверджується копіями
договорів, податковими накладними,
видатковими накладними, документами
складського обліку, платіжними
дорученнями. Отримані товари
використані позивачем у власній
господарській діяльності.

Посилання скаржника щодо
безпідставності формування
податкового кредиту на підставі того,
що по ланцюгу контрагентів
постачальників Державного
підприємства «Львівський
бронетанковий ремонтний завод» є
підприємства постачальники з ознаками
сумнівності судом касаційної
інстанції відхиляються, оскільки
порушення контрагентом-постачальником
податкової дисципліни не може бути
підставою для обмеження права покупця
на податковий кредит за умови
реальності господарської операції.

Податкове законодавство не ставить в
залежність право платника податку на
формування податкового кредиту в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.

Суд касаційної інстанції в даному
випадку зазначає про персональну
відповідальність кожного платника за
ведення податкового обліку.
Відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
законні і обґрунтовані рішення, які
постановлені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів відхилити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року
у справі № 2а-2099/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Н.Г.Пилипчук

М.О.Федоров