Справа № 815/1587/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1587/14

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

за участі: представник позивача -
Пашковський М.І. (довіреність від 11.06.2014
р.),

представник
відповідача - Чебаненко Є.Б.
(довіреність від 03.04.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 31 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Український
науково-дослідний інститут радіо і
телебачення» до Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Український
науково - дослідний інститут радіо і
телебачення» (далі - позивач, або ДП
«УНДІРТ») звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в Одеській
області (далі - відповідач, або ДФІ в
Одеській області) про визнання
протиправною та скасування вимоги
Державної фінансової інспекції в
Одеській області від 11.02.2014 року за №
15-06-23-14/1431 щодо усунення виявлених в
ході ревізії порушень, в частині:
відрахування (за наявністю заяв
працівників) 128868,00 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27202,24 грн.; в іншому
випадку, відшкодувати порушення за
рахунок відповідальних осіб: директора
ОСОБА_7, головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів); проведення відшкодування
зайво виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року вказаний
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову, наголошуючи,
зокрема, на правомірності прийнятої
вимоги від 11.02.2014 року за № 15-06-23-14/1431
щодо усунення виявлених в ході ревізії
порушень у спірній частині.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги вказаної
апеляційної скарги, з підстав
викладених в поданій апеляційній
скарзі.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просив залишити останню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, відповідно до п. 1.1.4.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ в
Одеській області на 4 квартал 2013 року,
на підставі направлень на проведення
ревізії, посадовими особами
відповідача було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«УНДІРТ», за період з 01.01.2011 року по
31.10.2013 року, за результатами якої
складено акт від 10.01.2014 року № 06-11/1.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, за наслідками проведеної
ревізії, на адресу позивача, листом від
11.02.2014 року за вих. № 15-06-23-14/1431,
відповідачем направлено вимогу,
зокрема, щодо усунення порушень шляхом
відрахування (за наявністю заяв
працівників) 128868,00 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27202,24 грн.; в іншому
випадку, відшкодувати порушення за
рахунок відповідальних осіб: директора
ОСОБА_7, головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів); проведення відшкодування
зайво виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

Не погоджуючись з вимогою відповідача
у вказаній частині позивач звернувся
до суду з позовом про визнання її
протиправною та скасування.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вказані вимоги ДП
«УНДІРТ», суд першої інстанції прийшов
до висновку про те, що при прийнятті
вимоги від 11.02.2014 року
за № 15-06-23-14/1431 щодо усунення виявлених
в ході ревізії порушень у оскаржуваній
позивачем частині, відповідач діяв не
на підставі, не в межах повноважень, та
не у спосіб, визначений чинним
законодавством.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача з огляду на викладене.

Так, спірною вимогою від позивача,
зокрема, вимагалось усунути виявленні
ревізією порушення шляхом
відрахування (за наявністю заяв
працівників) 128868,00 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27202,24 грн.; в
іншому випадку, відшкодувати порушення
за рахунок відповідальних осіб:
директора ОСОБА_7, головного бухгалтера
ОСОБА_5, що допустили зайві грошові
витрати; а також провести перерахунок
та відповідні звірки щодо сум внесків
до державних цільових фондів та
повернути зайво сплачені кошти в сумі
42845,25 грн. (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів).

Оскаржувана вимога ґрунтується на
висновку акту ревізії від 10.01.2014 року
№ 06-11/1, в якому, зокрема, зазначено,
що після погодження розписів Головою
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації, директором
підприємства щоразу додатково
встановлювались додаткові коефіцієнти
1,8 до вже погоджених та затверджених
посадових окладів по вищевказаним 3-м
посадам та уточненій у п.п. 8, 9 Висновку
на заперечення позиції відповідача, що
вказане обґрунтування стосується лише
періоду з 01.12.2012 року по 31.10.2013 року.

Враховуючи викладене, відповідач
дійшов висновку, що в порушення ст. 5
Закону України «Про колективні
договори та угоди» від 01.07.1993 року №
3356-ХІІ, п. 3.3 Колективного договору, ст. 15
Закону України «Про оплату праці» від
24.03.1995 року № 108/95- ВР та пп. 6.1 п. 6 Статуту
Підприємства, затвердженого наказом
Уповноваженого органу управління від
17.10.2012 року № 585, внаслідок встановлення
3-м працівникам посадових окладів вищих
за передбачені в штатних розписах, а
саме: заступнику начальника з наукової
роботи - ОСОБА_4 (44464,98 грн.), головному
бухгалтеру - ОСОБА_5 (57200, 80 грн.) та
начальнику випробувального центру -
ОСОБА_6 (27202,24 грн.), за період з 01.12.2012
року по 31.10.2013 року загальна сума
необґрунтовано нарахованої та
сплаченої заробітної плати склала
128868,00 грн., нарахування до державних
цільових фондів склали 42845,25 грн.
Внаслідок допущеного порушення
Підприємству завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 171713,25 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
дані висновки акту ревізії є
неправомірними, а вимога відповідача в
цій частині підлягає скасуванню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, підпунктом 3.3 Колективного
договору на 2011-2014 роки ДП «УНДІРТ»,
передбачено право позивача
встановлювати місячні оклади вищі за
діючі щодо відповідної посади (а.с.186).

Таким чином, для того, щоб реалізувати
вказане право та визначити підвищений
оклад працівникам підприємства в
період з 14.11.2012 року по 05.03.2013 року
позивачу необхідно було попередньо
визначити та погодити (через
погодження штатного розпису) звичайний
(ординарний) оклад щодо відповідної
посади, а потім вже здійснювати
розрахунок та встановлення
підвищеного окладу.

Крім того, як вірно наголошено судом
першої інстанції, позивачем надано
суду копію наказу № 61-К від 05.03.2013 року,
в якому зазначено, що у зв'язку із
змінами до Статуту ДП «УНДІРТ»,
зареєстрованого 05.02.2013 року та згідно
із пунктом 3.3 розділу 3 «Трудові
відносини. Оплата праці» Колективного
договору ДП «УНДІРТ» на 2011-2014 роки,
встановлено повишені посадові оклади
працівникам інституту зайнятим на
особливо складних і відповідальних
роботах з 05.03.2013 року, а саме: заступнику
директора - ОСОБА_4, начальнику
випробувального центру
ОСОБА_6 та головному бухгалтеру ОСОБА_5
(а.с.212). Зазначений наказ був
направлений відповідачу листом від
14.02.2014 року вих. №142/1.

Однак, відповідачем при розрахунку
зайво виплачених коштів, з осіб, які
отримали їх безпідставно, не було
враховано вищезазначений наказ, яким
було введено зміни до штатного розпису
після змін до Статуту ДП «УНДІРТ»
зареєстрованого 05.02.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивач при
встановленні повишених окладів
вищезазначеним працівникам діяв у
межах та у спосіб, передбачений
Колективним договором ДП «УНДІРТ» на
2011-2014 роки та на підставі приписів
Закону України «Про колективні
договори і угоди».

Посилання апелянта на порушення
позивачем при встановленні повишених
окладів вищезазначеним працівникам п.
5.9 Галузевої угоди, укладеної між
Мінтранспорту та зв'язку і галузевою
профспілкою, якою передбачається
можливість встановлювати підвищуючий
коефіцієнт посадових окладів лише
робітникам, колегія суддів вважає
безпідставними з огляду на викладене.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України
«Про колективні договори і угоди»,
відповідно до яких зміст колективного
договору визначається сторонами.

Частина 1 статті 5 вказаного Закону
дійсно передбачає, що у мови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Однак, як вірно зазначено позивачем,
апелянт не звернув увагу на
застереження, зазначене у частині 2
вказаної статті, відповідно до якого
умови колективних договорів або угод,
що погіршують порівняно з чинним
законодавством становище працівників,
є недійсними, і забороняється включати
їх до договорів і угод.

Таким чином, умови, що поліпшують
становище працівників порівняно з
чинним законодавством, колективними
угодами, включати до колективного
договору - не забороняється, чим і
скористалися сторони Колективного
договору.

Щодо вимоги відповідача провести
відшкодування зайво виплачених коштів
директору ДП «УНДІРТ» ОСОБА_7 в сумі
8614,02 грн., шляхом утримання коштів з
його заробітної плати колегія суддів
зазначає наступне.

Так, як вбачається зі змісту акту,
складеного за результатами проведення
спірної ревізії, зазначена вимога
відповідача ґрунтується на висновку
про те, що в порушення статті 12 Закону
України «Про відпустки» від 09.12.2012 року
№ 504/96ВР, вимог п.п. 3, 7 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
директору підприємства ОСОБА_7 при
нарахуванні та здійсненні виплат
заробітної плати за знаходження у
відпустці, а також при виплаті
компенсації за невикористану
відпустку зайво нараховано та
виплачено коштів заробітної плати на
загальну суму 11994,11 грн., чим завдано
матеріальної шкоди (збитків)
Підприємству на відповідну суму.

Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про
відпустки» право на відпустки мають
громадяни України, які перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи
(далі - підприємство).

Право на відпустки забезпечується,
зокрема, гарантованим наданням
відпустки визначеної тривалості із
збереженням на її період місця роботи
(посади), заробітної плати (допомоги) у
випадках, передбачених цим Законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 21 вказаного Закону
порядок обчислення заробітної плати
працівникам за час щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
відпустки у зв'язку з усиновленням
дитини, відпустки для підготовки та
участі в змаганнях, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
та компенсації за невикористані
відпустки, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати у випадках надання
працівникам щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, додаткової відпустки
працівникам, які мають дітей, або
виплати їм компенсації за
невикористані відпустки, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100.

Так, згідно абз. 1 п. 2 вказаного Порядку
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 зазначеного
Порядку при обчисленні середньої
заробітної плати у всіх випадках її
збереження включаються: основна
заробітна плата; доплати і надбавки (за
надурочну роботу та роботу в нічний
час; суміщення професій і посад;
розширення зон обслуговування або
виконання підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо.

Одноразова винагорода за підсумками
роботи за рік і за вислугу років
включається до середнього заробітку
шляхом додавання до заробітку кожного
місяця розрахункового періоду 1/12
винагороди, нарахованої в поточному
році за попередній календарний рік.

Тобто, якщо розрахунковий період, який
передує наданню відпустки, становить 12
календарних місяців, то в розрахунок
середнього заробітку буде включена вся
сума винагороди за підсумками роботи
за рік.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку щодо безпідставності
посилань відповідача на порушення
позивачем вимог п.п. 3, 7 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
при нарахуванні та здійсненні виплат
заробітної плати за знаходження у
відпустці, а також при виплаті
компенсації за невикористану
відпустку директору підприємства
ОСОБА_7, а як наслідок щодо
протиправності спірної вимоги щодо
усунення вказаних порушень.

При цьому, колегія суддів наголошує, що
в поданій апеляційній скарзі відсутні
жодні обґрунтування неправильності
рішення суду першої інстанції щодо
скасування оскаржуваної позивачем
вимоги про усунення виявлених порушень
у вказаній частині. Тобто, відповідач
фактично оскаржує рішення суду першої
інстанції лише в частині визнання
протиправною та скасування спірної
вимоги, якою вимагається від позивача
здійснити відрахування (за наявністю
заяв працівників) 128868,00 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, перелік яких
наведеній у вказаній вимозі.

Більш того, колегія суддів наголошує,
що під час розгляду справи в суді
першої інстанції, відповідачем, також,
не надано жодних обґрунтувань
правомірності прийняття спірної
вимоги у вказаній частині.

Як вбачається з матеріалів справи, в
запереченнях на заявлений
адміністративний позов щодо спірної
вимоги в частині проведення
відшкодування зайво виплачених коштів
директору Підприємства ОСОБА_7 в сумі
8614,02 грн., шляхом утримання цих коштів з
його заробітної плати відповідачем
лише зазначено, що ДФІ в Одеській
області 24.02.2014 року (лист №15-06-23-14/1986)
звернулась до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Одеської обласної державної
адміністрації про надання роз'яснення
щодо включення в розрахунок середньої
заробітної плати, винагороди за
ефективне управління державним майном
(за рік) в повному обсязі, а не шляхом
додавання 1/12 винагороди до заробітку
кожного місяця розрахункового періоду,
а також фінансова інспекція направила
розрахунок нарахування заробітної
плати за час відпустки директора ДП
«УНДІРТ» для підтвердження його
обґрунтованості. Будь-які інші доводи в
обґрунтування правомірності прийняття
спірної вимоги у вказаній частині,
відповідачем не наведено, як під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, так і під час апеляційного
розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 31
березня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року по справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
«Український науково-дослідний
інститут радіо і телебачення» до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування в вимоги -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 04 липня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/