Справа № К/9991/65631/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/65631/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Запоріжжя

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 червня 2010 року

у справі № 2а-3158/09/0870

за позовом приватного підприємця -
фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Запоріжжя

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець - фізична особа
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі міста
Запоріжжя (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 28 квітня 2009 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 01 липня 2009
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 червня 2010 року постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 01 липня 2009
року скасовано. Позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від 28
квітня 2009 року № /0, винесене ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя.
Присуджено на користь приватного
підприємця - фізичної особи ОСОБА_1 за
рахунок Державного бюджету України 5,10
грн. судових витрат.

В касаційній скарзі ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 червня 2010
року та залишити в силі постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 01 липня 2009
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя
провела планову виїзну перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2007
року по 31 грудня 2008 року та іншого
законодавства за період з 01 жовтня 2007
року по 31 грудня 2008 року, за
результатами якої був складений акт
№10/17-214/НОМЕР_1 від 13 квітня 2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за квітень 2008 року на
91564,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що фізична особа - підприємець ОСОБА_1
неправомірно включив до складу
податкового кредиту квітня 2008 року
податок на додану вартість у сумі 91564,00
грн. податковими накладними, які вже
приймали участь у формуванні
податкового кредиту відповідного
податкового періоду 2006 року (згідно
акту перевірки від 28 листопада 2007 року
№ 55/17-214/НОМЕР_1 за період з 01 липня 2006
року по 30 вересня 2007 року), а саме: № 12
від 06 травня 2006 року на суму податку на
додану вартість 23166,67 грн. та № 12/1 від 12
травня 2006 року на суму податку на
додану вартість 333,33 грн., отриманих від
ТОВ «Промсталь-СП»; № 150401 від 09 жовтня
2006 року на суму податку на додану
вартість 29731,00 грн. та № 151462 від 27 жовтня
2006 року на суму податку на додану
вартість 38333,33 грн., отриманих від ТОВ
«МД Холдінг».

28 квітня 2009 року ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким згідно з підпунктами «в»,
«б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
137346,00 грн., у тому числі: 91564,00 грн. за
основним платежем, 45782,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що позивач неправомірно включив
до складу податкового кредиту квітня
2008 року податок на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Промсталь-СП» та ТОВ «МД Холдінг» у
травні та жовтні 2006 року відповідно.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що у випадку, коли право
платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
відбулися оплата та отримання товарів
(робіт, послуг), суми податку, вказані в
таких податкових накладних, можуть
бути включені до складу податкового
кредиту в податковому періоді, в якому
такі податкові накладні отримані, але з
урахуванням граничного строку
давності визначення сум податкових
зобов'язань, встановленого статтею 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», з урахуванням того, що факт
невключення податку на додану вартість
до складу податкового кредиту травня
та жовтня 2006 року підтверджений
податковими деклараціями за
відповідні податкові періоди та
реєстрами отриманих податкових
накладних за ці податкові періоди.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість та, зокрема,
податкового кредиту, регулюються
статтею 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, абзацом 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, у випадку коли право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких відбулися оплата та отримання
товарів (робіт, послуг), суми податку,
вказані в таких податкових накладних,
можуть бути включені до складу
податкового кредиту в податковому
періоді, в якому такі податкові
накладні отримані.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, отримання позивачем
податкових накладних саме квітні 2008
року підтверджується реєстром
отриманих податкових накладних (арк.
справи 51). Факт невключення податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту травня та жовтня 2006 року
підтверджений податковими
деклараціями за відповідні податкові
періоди, згідно яких позивач
декларував податковий кредит у розмірі
133804,00 грн. за травень 2006 року та у
розмірі 590,00 грн. за жовтень 2006 року (арк.
справи 54-55, 80-81) та реєстрами отриманих
податкових накладних за ці податкові
періоди, у яких відсутні податкові
накладні з такими реквізитами та
сумами податку на додану вартість (арк.
справи 57, 83).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вказує, що у разі, коли платник податку
отримує належним чином оформлену
податкову накладну із запізненням, то
він відповідно до зазначених
законодавчих норм, але з урахуванням
граничного строку давності визначення
сум податкових зобов'язань,
встановленого статтею 15 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин), а
саме: не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
звітного періоду, не позбавляється
права на включення вказаної в ній суми
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту у тому звітному
періоді, в якому вона була отримана.

Згідно з підпунктом 7.7.1. пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, виходячи зі змісту вказаного
підпункту статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
попереднім податковим періодом може
бути будь-який податковий період, який
передує звітному, тому визначення суми
податку на додану вартість, яка
підлягає бюджетному відшкодуванню,
може здійснюватися за будь-який
попередній податковий період, а не лише
за період, який передував звітному.

З огляду на викладене, колегія суддів
вказує, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про те, що
позивач правомірно включив до
податкового кредиту квітня 2008 року
податок на додану вартість у сумі 91564,00
грн. за податковими накладними,
виписаними у попередніх періодах.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшли
обґрунтованого висновку про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 червня 2010
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Запоріжжя залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 червня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна