Справа № 758/12965/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шаховніна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Подільського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення КМДА про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
перерахування та виплати компенсацій
та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати дії відповідачів щодо не
дорахування та не доплати йому сум
одноразової компенсації за 2007 рік та
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 2001 по 2012 роки неправомірними,
зобов'язати відповідачів нарахувати і
виплатити йому недораховану різницю
виплат одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення в
сумі 35 378 грн. 20 коп., зобов'язати
відповідачів виплатити суму
індексації на недоплачену різницю
коштів у розмірі 32 149 грн. 90 коп.,
стягнути з відповідачів моральну шкоду
у розмірі 67 528 грн. 10 коп. та зобов'язати
відповідачів в подальшому
нараховувати позивачу разову грошову
допомогу у розмірі встановленому
Законом.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 25 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій він просить оскаржувану постанову
скасувати як таку, що постановлена із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, та перебуває на обліку в
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської РДА в м.
Києві, а тому на нього розповсюджуються
соціальні гарантії, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно витягів з акту огляду у МСЕК з
09.01.2001 року позивачу була присвоєна ІІІ
група інвалідності, а з 03.05.2007 року
присвоєна ІІ група інвалідності
безстроково.

Позивач, як на порушення своїх прав
постилається на те, що йому
виплачувалися допомоги в значно
меншому розмірі, ніж це передбачено
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачі, керуючись
нормами законодавства, при нарахуванні
та виплаті щорічної разової допомоги
на оздоровлення та компенсації, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи діяли в
межах наданої компетенції, відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
дії відповідачів були правомірними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП
(далі Закон №796) передбачено, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796, щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам I і II групи виплачується в
розмірі - п'яти мінімальних заробітних
плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати.

Однак, відповідно до положень ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України і є законом України, а
фінансування видатків на соціальний
захист та соціальне забезпечення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
здійснюється в межах коштів
передбачених Законом України «Про
Державний бюджет України» на
відповідні роки (виконання Закону
повністю залежить від фінансових
ресурсів доходної частини Державного
бюджету).

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що роз'яснення порядку
застосування зазначеного закону
визначено у порядку визначеному
Кабінетом Міністрів України згідно з
ст. 117 Конституції України, рішення
якого є обов'язковими для виконання
органами державної виконавчої влади
України всіх рівнів та всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

На підставі ст. 117 Конституції України
та ст. 62, 67 Закону, Кабінет Міністрів
України видав Постанову № 836 від 26.07.1996
року, якою встановлено розмір
компенсації, за шкоду заподіяну
здоров'ю як різницю між компенсацією за
1 грн. та 2 грн. у сумі 94 грн. 90 коп.

Крім того, як було встановлено в суді
першої інстанції, позивач не звертався
до відповідачів із заявою з приводу
проведення перерахунку коштів різниці
між третьою та другою групами
інвалідності

Відповідно до Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
провадять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 75 Конституції
України, визначено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні е
парламент - Верховна Рада України.

До повноважень Верховної Ради України
належить прийняття законів;
затвердження Державного бюджету
України та внесення змін до нього.

Виходячи з наведеного законодавець,
статтею 101 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік, статтею 73
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік, статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2009 рік, статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
на 2010 рік надав право Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри спеціальних виплат, які
відповідно до чинного законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
пункту 4 розділу VII „Прикінцеві
положення" Закону України Про
Державний бюджет України на 2011 рік
підтверджено право Кабінету Міністрів
України, як державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат виходячи і наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року №3-рп/2012 «У справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України»,
роз'яснено, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема принципом
законності.

Згідно з приписами ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком про те, що позивачем не
надано будь-яких доказів, які б
підтвердили факт завдання позивачу
моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що
відповідачі, керуючись нормами
законодавства, при нарахуванні та
виплаті щорічної разової допомоги на
оздоровлення та компенсації, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи діяли в
межах наданої компетенції, відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
дії відповідачів були правомірними, а
тому підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, щоб підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень - довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Подільського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 р. - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.