Справа № 826/1158/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1158/14
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря:
Тур В. В.

представника позивача Карпова С.Б.,
представника відповідача Манікало І.
М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу приватного акціонерного
товариства "Метлайф", Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 квітня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом
приватного акціонерного товариства
"Метлайф" до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговуванням
великих платників про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.08.2013 р. № , , -

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Метлайф» звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговуванням
великих платників про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.08.2013 р. № , .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 квітня 2014 р. позов задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
23.08.2013 р. №.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач, відповідач подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати оскаржувану постанову в
частині залишених без задоволення,
задоволених позовних вимог відповідно,
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, залишити без
задоволення відповідно, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, 23.08.2013 р. відповідачем на
підставі акта перевірки №915/43-20/32109907
від 06.08.2013 р. прийнято наступні
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- № , яким позивачу за порушення
п.п.7.2.1, 7.2.2, 7.2.4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп.151.2.1, 156.1.1, 156.2.1, 156.4.1 з урахуванням
пп.14.1.52 ПК України, збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток страхових
організацій» на суму 3 194 312,79 грн.;

- № , яким позивачу за порушення
абз. «е» пп.164.2.17, 164.5, 162.1.1, 168.1.1, 168.4, абз.
«а» п.171.2, ст.176 ПК України, збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на доходи фізичних
осіб» на загальну суму 126516,42 грн., в т.ч.
за основним платежем в сумі 101213,13грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 25 303,29 грн.

Так позивачем укладалися договори
добровільного страхування життя з
юридичними та фізичними особами на
підставі Правил добровільного
страхування життя.

Після укладання вказаних договорів
позивач оподатковував отримані доходи
від таких договорів за ставкою 0%.

У разі неможливості своєчасної сплати
страхувальниками страхових внесків їм
надавався пільговий тридцятиденний
строк для сплати належної суми, після
чого, за заявою страхувальників,
надався дворічний строк, під час якого
сторони договору звільнялися від
виконання зобов'язань, але до
закінчення цього строку страхувальник
мав можливість добровільно сплатити
суму всіх несплачених страхових
внесків, а позивач, відповідно, в такому
випадку відновлював дію свої
зобов'язань перед страхувальником.

З моменту початку дії дворічного
періоду позивач добровільно
оподаткував страхові премії за
договорами довгострокового
страхування життя за ставкою 3%, а потім,
після відновлення дії таких договорів
внаслідок сплати страхувальниками
всіх прострочених платежів, ті самі
суми «переоподаткував» за ставкою 0%
шляхом зменшення бази оподаткування в
наступних періодах на сплачені суми.

Крім того, відповідно до ст. 1 договору з
International Broker & Agent Business Association LLC про
надання послуг по організації
тренінгів/семінарів від 01.03.2012 р. до
складу послуг, що надаються
постачальником, входять кава - брейк з
вечерею на 20 осіб - 2600 дол. США, оренда
обладнання 2912 дол. США, оренда
конференц-залу - 2000 дол. США (2 дн.).

Відповідно до п.1.2.4. договору з International
Broker & Agent Business Association LLC про надання
послуг по організації тренінгу «Leader Ship
II» від 19.06.2012 р. до складу послуг, що
надаються постачальником, входять
кава-брейк з вечерею на 20 осіб - 9100 дол.
США, оренда обладнання 7400 дол. США,
оренда конференц-залу - 7400 дол. США (5дн.).

Відповідно до договору з International Broker &
Agent Business Association LLC про надання послуг з
організації семінарів від 05.09.2012 р. до
складу послуг, що надаються
постачальником, входять кава-брейк з
вечерею на 20 осіб - 1500 дол. США, оренда
обладнання 2800 дол. США, оренда
конференц-залу - 7000 дол. США (1дн.).

Відповідно до договору з International Broker &
Agent Business Association LLC про надання послуг по
організації семінару «Leader Ship II» від
23.10.2012 р. до складу послуг, що надаються
постачальником, входять кава-брейк з
вечерею на 15 осіб - 5250 дол. США, оренда
обладнання 4500 дол. США, оренда
конференц-залу - 9000 дол. США (3дн.).

В додатках 18-24 до акту перевірки
відповідача, підписаного головним
бухгалтером позивача, зазначено список
осіб, яким надавалися вказані послуги,
як працівникам позивача.

Натомість, вказані послуги, на думку
відповідача, є додатковим благом та
мають бути включені в базу
оподаткування податку з доходів
фізичних осіб.

Позивачем факт працевлаштування
вказаних осіб заперечується.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи в частині оподаткування
страхових премій, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про
страхування» від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР
договір страхування - це письмова угода
між страхувальником і страховиком,
згідно з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про
страхування» страховий платіж
(страховий внесок, страхова премія)
визначено як плату за страхування, яку
страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування.

Відповідно до п. 7.2 статті 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» дохід від страхової
діяльності юридичних осіб -
резидентів не підлягає оподаткуванню
за ставкою, встановленою у пункті 10.1
статті 10 цього Закону, та
оподатковується:

- за ставкою 0 відсотків - при
отриманні доходу внаслідок виконання
договорів з довгострокового
страхування життя та пенсійного
страхування у межах недержавного
пенсійного забезпечення у разі
виконання вимог до таких договорів,
визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42
статті 1 цього Закону;

- за ставкою 3 відсотки - при
отриманні доходу внаслідок виконання
договорів з інших видів страхування.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
обов'язковою умовою оподаткування
вказаної страхової діяльності за
ставкою 0% є виконання вимог до таких
договорів, визначених пунктом 1.37 та
пунктом 1.42 статті 1 цього Закону.

Згідно п. 1.37 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» договір довгострокового
страхування життя - договір
страхування життя строком на 10 років і
більше, який містить умову сплати
страхових внесків (платежів, премій)
протягом не менш як 5 років та
передбачає страхову виплату, якщо
застрахована особа дожила до
закінчення строку дії договору
страхування чи події, передбаченої у
договорі страхування, або досягла віку,
визначеного договором.

Так Правилами добровільного
страхування життя (п.6) передбачені
умови призупинення сплати страхової
премії, а саме: страхувальнику
надається пільговий період у 30
календарних днів від дати настання
терміну платежу чергової страхової
премії. Якщо чергова страхова премія не
сплачується протягом пільгового
періоду, та не можуть бути застосовані
умови пункту Правил добровільного
страхування щодо автоматичного
надання кредиту, та Договір
страхування не має викупної суми,
достатньої для набуття договором
статусу сплаченого договору
страхування, а також не мало місце
дострокове припинення дії договору
Страхування, не було виплачено Викупну
суму, то страхувальнику додатково
надається пільговий період на строк до
2 років з дати, наступної за датою
закінчення Пільгового періоду.
Протягом дворічного періоду Страховик
не надає страхові послуги за Договором
страхування, а події, що стались
протягом Дворічного періоду, у жодному
разі страховиком не розглядаються і не
визнаються страховими випадками. Також
страховик не несе зобов'язань та не
формує резерви протягом Дворічного
періоду. Дворічний період
встановлюється лише з метою надання
страхувальнику можливості поновлення
надання страхових послуг на особливих
умовах, наведених нижче. На період
припинення надання страхових послуг
Страхувальник звільняється від
зобов'язання сплачувати страхові
премії, це стає лише його правом.

Для поновлення надання страхових
послуг за Договором страхування
необхідне виконання протягом
дворічного періоду відповідних
необхідних умов.

Якщо протягом дворічного періоду не
відбулось поновлення надання
страхових послуг, Договір страхування
припиняє дію. Сплата страхувальником
будь-яких сум грошових коштів
Страховику після припинення дії
Договору страхування або протягом
дворічного періоду в разі невиконання
будь-якої з необхідних умов не
призводить до виникнення у страховика
будь-якої відповідальності, за
винятком відповідальності з їх
повернення.

Для поновлення надання страхових
послуг страхувальник подає необхідні
документи, а саме: письмову заяву на
поновлення надання страхових послуг з
заповненою декларацією, а страховик
задовольняє вимоги щодо можливості
страхування.

Після подання страхувальником
письмової заяви на поновлення надання
страхових послуг з декларацією,
страховик надсилає лист, в якому
інформує про суму страхових премій,
необхідних для поновлення Договору
страхування життя, дія якого була
припинена через несплату чергової
страхової премії та який не був чинним
більше 3-х місяців.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що в період існування
дворічного періоду у разі настання
страхового випадку позивач договірні
зобов'язання в частині виплати
страхових сум не виконував.

Даний факт означає, що у позивача були
відсутні підстави для оподаткування
страхових премій за ставкою 0 %,
оскільки з моменту припинення
виконання позивачем договірних
зобов'язань такі договори втрачали
ознаки, що давали їм зазначену пільгу в
порівнянні з іншими договорами
страхування.

В апеляційній скарзі позивач
акцентував увагу також на тому, що
Податковий кодекс України змінив
правила оподаткування страхової
діяльності.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
відповідно до п. п. 156.4.1 п. 156.4 ст. 156 ПК
України об'єктом оподаткування від
провадження страхової діяльності зі
страхування життя є дохід від
страхової діяльності зі страхування
життя, визначений відповідно до цієї
статті з урахуванням вимог,
встановлених підпунктом 153.1.7 пункту 153.1
статті 153, за умови виконання вимог до
укладення договорів довгострокового
страхування життя, визначених
підпунктом 14.1.52 пункту 14.1 статті 14
цього Кодексу.

Відповідно до п. 151.2 ст. 151 ПК України при
здійсненні страхової діяльності
юридичних осіб - резидентів ставки
податку встановлюються у таких
розмірах:

- 3 відсотки - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з інших
видів страхової діяльності,
визначеного пунктом 156.1 статті 156 цього
Кодексу;

- 0 відсотків - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з
довгострокового страхування життя та
пенсійного страхування у межах
недержавного пенсійного забезпечення
у разі виконання вимог до таких
договорів, визначених підпунктами 14.1.52
та 14.1.116 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Таким чином, ПК України також визначає
умову застосування ставки
оподаткування у розмірі 0 % до договорів
з довгострокового страхування життя
лише у разі виконання вимог до таких
договорів.

В судових засіданнях суду апеляційної
інстанції представник позивача
акцентував увагу на тому, що незважаючи
на твердження відповідача про
неможливість застосувати ставку 0 % до
вказаних договорів останнім
безпідставно застосовано і ставку у
розмірі 3 %, оскільки невиконання
договорів з довгострокового
страхування життя не надає таким
договорам ознак, що притаманні решті
договорів страхування.

Так колегія суддів встановила, що
законодавством не визначено обов'язку
оподатковувати договори з
довгострокового страхування життя у
разі їх неналежного виконання за
ставкою 3 %.

В той же час, ставка 3 % застосовується
до інших договорів страхування,
відмінних від договорів з
довгострокового страхування життя,
також виключно у разі виконання
зобов'язань за ними.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
податкове законодавство надає право
зменшеного оподаткування лише у
випадку отримання доходу внаслідок
виконання договорів страхування.

Тобто, на думку колегії суддів, у
випадку невиконання договорів
страхування такі договори мають
оподатковуватись за основною ставкою
податку, передбаченою п. 151.1 ст. 151 ПК
України.

Натомість, визначення грошового
зобов'язання у меншому розмірі, ніж той,
що мав бути застосований, не є
підставою для скасування податкового
повідомлення - рішення.

Крім того, колегія суддів не надає
правову оцінку правильності
розрахунку відповідача в бік
необхідності збільшення сум грошового
зобов'язання з огляду на предмет
позовних вимог та межі апеляційної
скарги.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга позивача є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи стосовно оподаткування
додаткового блага у вигляді проведення
тренінгів для працівників позивача,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 163 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування
резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи (прибуток), отримані з
джерел за межами України; об'єктом
оподаткування нерезидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід з джерела його походження в
Україні; доходи з джерела їх походження
в Україні, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання). Абзацом «е» п. п. 164.2.17
п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України
передбачено, що дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді вартості
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), визначеної за правилами
звичайної ціни, а також суми знижки
звичайної ціни (вартості) товарів
(робіт, послуг), індивідуально
призначеної для такого платника
податку.

Згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Відповідно до абз. «а» п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

В судових засіданнях суду апеляційної
інстанції представник відповідача
зазначила, що додатки 18-24 до акту
перевірки сформовано головним
бухгалтером позивача та надано до
перевірки, в той же час представник
позивача даний факт заперечив,
вказавши, що вказані додатки
сформовано відповідачем під час
перевірки та надано головному
бухгалтеру позивача виключно для
ознайомлення.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів того, що позивач є податковим
агентом по відношенню до осіб, що
зазначені в додатках 18-24 до акту
перевірки відповідачем не надано.

Натомість, судом апеляційної інстанції
за клопотанням позивача до матеріалів
справи долучено ряд договорів,
сторонами яких є консультанти
страхової діяльності: фізичні особи,
фізичні особи - підприємці та повірені
юридичних осіб, відмінних від позивача,
які перелічені в додатках 18-24 до акту
перевірки відповідача, що виключає
роль податкового агента позивача по
відношенню до цих осіб.

Крім того, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції 03.07.2014 р.
представником позивача надано довідки
про трудовий колектив, в яких зазначені
відповідачем особи відсутні.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга відповідача є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

В цілому, доводи апеляційних скарг не
спростовують позиції суду першої
інстанції та апеляційним судом
відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги приватного
акціонерного товариства "Метлайф",
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 квітня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
приватного акціонерного товариства
"Метлайф" до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговуванням
великих платників про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.08.2013 р. № , залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 квітня 2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя О. А.
Губська (Повний текст ухвали
виготовлено 08.07.2014 року)

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.