Справа № 760/8100/13
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
760/8100/13Головуючий у 1-й інстанції: Кізюн
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_3

представника третьої особи
Васильківської Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Києві на постанову Солом'янського
районного суду м. Києва від 23 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
району Управління юстиції в м. Києві, за
участю третьої особи Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві про
визнання незаконними дій і
бездіяльності державного виконавця та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського району Управління
юстиції в м. Києві, третя особа -
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві, у якому
просив визнати незаконними та
неправомірними дії відповідача по
складанню вимоги державного виконавця
від 01 жовтня 2012 року про зобов'язання
позивача надати документи та винесення
постанови від 22 жовтня 2012 року про
повернення виконавчого листа №2-А-22-1/09,
виданого Солом'янським районним судом
м. Києва 03 січня 2012 року, стягувачеві.
Також позивач просив скасувати
зазначені вимогу та постанову, визнати
бездіяльність відповідача по
виконанню постанови суду незаконною та
неправомірною і зобов'язати
відповідача негайно відновити
виконавче провадження. Крім того,
згідно із заявами про уточнення та
збільшення позовних вимог, просив, крім
заявлених раніше вимог, стягнути з
відповідача на його користь 4500 грн.
моральної шкоди.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року позов
задоволено частково:

визнано незаконними дії відповідача з
надання ОСОБА_3 вимоги державного
виконавця від 01 жовтня 2012 року в
порядку примусового виконання
виконавчого листа Солом'янського
районного суду м. Києва №2-а-22-1/09,
виданого 03 січня 2012 року, про
зобов'язання Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві
розглянути справу про страхові виплати
на підставі заяви ОСОБА_3 та прийняти
відповідне рішення з урахуванням
висновку МСЕК №099591 та встановленого
Деснянським районним судом м. Києва
факту нещасного випадку;

визнано незаконною та скасовано
постанову ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 22 жовтня 2010
року ВП №30847857, та зобов'язано
відповідача вчинити дії з виконання
виконавчого листа Солом'янського
районного суду м. Києва №2-а-22-1/09,
виданого 03 січня 2012 року, про
зобов'язання Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві
розглянути справу про страхові виплати
на підставі заяви ОСОБА_3 та прийняти
відповідне рішення з урахуванням
висновку МСЕК №099591 та встановленого
Деснянським районним судом м. Києва
факту нещасного випадку.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд
виходив з того, що статтями Закону
України «Про виконавче провадження»,
на які посилався державний виконавець
при винесенні постанови та складанні
вимоги, не передбачено права
державного виконавця при виконанні
рішення про зобов'язання боржника
вчинити певні дії, вимагати у стягувача
вчинення певних дій та
відповідальності стягувача за
невиконання вимоги державного
виконавця, таким чином суд прийшов до
висновку, що вимога та постанова є
незаконними і такими, що підлягають
скасуванню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, третя особа -
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві, подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити
повністю.

В судове засідання з'явилася
представник третьої особи, апеляційну
скаргу підтримала та просила її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Також до суду з'явився позивач, проти
апеляційної скарги заперечував, просив
в її задоволенні відмовити, а
оскаржувану постанову залишити без
змін.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Апеляційний суд враховує, що в частині
позовних вимог, у задоволенні яких було
відмовлено, постанова суду фактично
сторонами не оскаржена, у зв'язку з чим,
на підставі ч. 1 ст. 195 КАС України,
рішення суду першої інстанції
переглядається в межах апеляційної
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 27
січня 2012 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
№2-А-22-1/09, виданим Солом'янським
районним судом м. Києва 03 січня 2012 року
про зобов'язання Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Києві
розглянути справу про страхові виплати
на підставі заяви ОСОБА_3 та прийняти
відповідне рішення з урахуванням
висновку МСЕК №099591 та встановленого
Деснянським районним судом м. Києва
факту нещасного випадку.

01 жовтня 2012 року державним виконавцем
ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, з
посиланням на ст.ст. 5, 75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
складено вимогу, якою зобов'язано
ОСОБА_3 протягом п'яти днів з моменту
отримання вимоги подати до ВДВС
документи (в комплексі) необхідні для
виконання вищезазначеного виконавчого
документа, одночасно позивача
попереджено про кримінальну
відповідальність за невиконання
законних вимог державного виконавця.

22 жовтня 2012 року старшим державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст. 47, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження». Постанова мотивована
тим, що стягувач не виконав вимоги
державного виконавця, що, на думку
останнього, є перешкоджанням зі
сторони стягувача провадженню
виконавчих дій.

Вважаючи наведені вище вимогу та
постанову незаконними, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, державний
виконавець приймаючи оскаржувану
вимогу про зобов'язання стягувача
вчинити дії (надати документи)
керувався положеннями ст.ст. 5, 75, 89
Закону України «Про виконавче
провадження», а приймаючи оскаржувану
постанову про повернення виконавчого
листа стягувачу - приписами п.4 ч.1 ст. 47,
ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з невиконанням
стягувачем вимоги.

Аналізуючи наведені норми, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»,
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого ч.2 ст. 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення.

Відповідно до ч. 3 наведеної норми у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно зі ст. 89 Закону, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», на підставі
якої повернуто виконавчий документ
стягувачеві, передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачеві у разі, якщо стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа.

Отже, із системного аналізу положень
ст.ст. 5, 75, 89 Закону України «Про
виконавче провадження», а також ст. п.4
ч.1 ст. 47 вказаного Закону, на які
посилався державний виконавець,
виносячи спірні вимогу та постанову,
слідує, що Законом не передбачено права
державного виконавця при виконанні
рішення про зобов'язання боржника
вчинити певні дії вимагати вчинення
певних дій від стягувача та покладення
відповідальності на стягувача за
невиконання вимоги державного
виконавця.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неправомірність
прийнятих відповідачем вимоги про
зобов"язання стягувача вчинити дії та
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу, оскільки
невиконання незаконної вимоги не може
вважатися перешкоджанням провадженню
виконавчих дій, що було підставою для
прийняття спірної постанови.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги посилання апелянта на ту
обставину, що на час прийняття судом
першої інстанції рішення, Управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України вже було
розглянуто справу про страхові виплати
на підставі заяви ОСОБА_3 та прийнято
відповідне рішення, оскільки під час
прийняття рішення судом першої
інстанції зазначена обставина суду
відома не була.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві на
постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Шевченківського району
Управління юстиції в м. Києві, за участю
третьої особи Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Києві про
визнання незаконними дій і
бездіяльності державного виконавця та
відшкодування моральної шкоди -
залишити без задоволення, а постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 23 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 7 липня
2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.