Справа № 2а-519/12/1070
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/81418/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Заїки М.М.,

Малиніна
В.В.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України у
Тетіївському районі Київської області
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Ставищенському районі Київської
області (далі - Відділення Фонду) про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Тетіївському районі Київської області
(далі - Управління ПФУ) на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Управління ПФУ
пред'явило в суді позов до Відділення
Фонду про стягнення витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, кошти у сумі 96 012 гривень
93 копійки (з жовтня по грудень 2011 року
включно).

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21
лютого 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2012
року, Управлінню ПФУ в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
Управління ПФУ посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

Відділення Фонду своїм правом, як
сторони у справі, не скористалося та
заперечень на касаційну скаргу не
подало.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що спірні
правовідносини сторін виникли у
зв'язку з відмовою відповідача
прийняти до заліку витрати позивача,
здійснені ним у жовтні - грудні 2011 року,
на виплату щомісячної державної
адресної допомоги у розмірі 93 749
гривень 13 копійок, витрат на її
доставку у розмірі 695 гривень 80 копійок
та допомоги на поховання у розмірі 1 568
гривень, а всього - 96 012 гривень 93
копійки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, цільове
використання цих коштів, а також те, що
адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, адже в
пункті 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697; далі - Порядок), у переліку витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, відсутня
державна адресна допомога та витрати з
її доставки, Фонд не може нести витрати
на виплату і доставку державної
адресної допомоги. Що ж стосується
позовних вимог про стягнення витрат на
поховання, то суди також відмовили в їх
задоволенні через відсутність в
Управління ПФУ доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті інваліда з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я.

Такі судові рішення ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідають
правовим позиціям Верховного Суду
України з розгляду справ таких
категорій.

Так, у постанові від 20 листопада 2012 року
(справа № 21-361а12), Верховний Суд України,
проаналізувавши положення статей 1, 4, 25
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР, статті 21 Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон №
1105-XIV), статті 81 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про
пенсійне забезпечення" (далі - Закон
№ 1788-ХІІ), пункту 4 Порядку,
дійшов висновку, що стягненню з
Відділення Фонду підлягають лише
витрати на доставку пенсій, щомісячна
цільова грошова допомога на прожиття
та основний розмір пенсій, а позовні
вимоги в частині стягнення державної
адресної допомоги задоволенню не
підлягають.

У постанові ж від 19 травня 2009 року
(справа № 21-494во09) Верховний Суд України
дійшов висновку, що аналіз норм Закону
№ 1105-XIV, який визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, прийнятого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Оскільки у справі, що розглядається,
суди встановили, що доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті інваліда з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я немає,
їхній висновок про відсутність
правових підстав для відшкодування
понесених витрат на поховання інваліда
за рахунок відділення Фонду, є
правильним.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тетіївському районі Київської області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6
грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

М.М. Заїка

В.В. Малинін