Справа № 810/3417/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2014 року 810/3417/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Броварах
та Броварському районі Київської
області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Броварська
сільгосптехніка"

про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Управління Пенсійного фонду України у
м. Броварах та Броварському районі
Київської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Броварська сільгосптехніка" про
стягнення заборгованості з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій у сумі 16211,05.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідач, є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV
та згідно з пунктом 3 розділу VІІІ
Прикінцевих та перехідних положень
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07. 2010 №
2464-VІ, не сплатив страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за лютий-квітень 2014 року у
розмірі 16 211,05грн.

Оскільки, сума страхових внесків до
Пенсійного фонду України у розмірі
16 211,05 грн. у строки,
встановлені пунктом 6 статті 20 Закону
України № 1058-IV та Інструкцією про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19.12.2003 (надалі -
Інструкція) відповідачем не сплачена,
позивач просить стягнути її у судовому
порядку.

Ухвалами Київського окружного
адміністративного суду від 04.06.2014
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
на 25.06.2014.

У судове засідання 25.06.2014 уповноважені
представники сторін не з'явились.

Відповідачу ухвала суду направлялась
за адресою вказаною вказаною у Витязі
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
саме: 07400, Київська область, м. Бровари,
вулиця В.Інтернаціоналістів, будинок
2.До суду повернулось зворотне
повідомлення з відміткою про вручення
ухвали відповідачу особисто 20.03.2014
року, яке наявне в матеріалах справи.

24.06.2014 року від представника позивача
до суду надійшло клопотання про
зменшення позовних вимог, в якому
вказується, що станом на 24.06.2014 року
заборгованість зменшилась і складає
8552,97 грн., у зв'язку з частковою сплатою
заборгованості по єдиному внеску.

Від позивача до суду надійшло
клопотання від 24.06.2014, в якому позивач
просить здійснювати розгляд справи без
участі його представника.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Від відповідача до суду надійшло
клопотання від 25.06.2014 № 10630, в якому
відповідач визнав позовні вимоги щодо
стягнення з підприємства
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску що залишилась до
сплати у сумі 11000,00 грн.

Відповідно до частини першої та
третьої статті 136 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а відповідач
- визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
відмову від адміністративного позову
чи визнання адміністративного позову
викладено в адресованій суду письмовій
заяві, заява приєднується до справи.

Судове рішення у зв'язку з відмовою від
адміністративного позову, визнання
адміністративного позову чи
примирення сторін ухвалюється за
правилами, встановленими статтями 112, 113
цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 112
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності представників сторін та у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Позивачем виставлявся
відповідачу розрахунок фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій з січня 2014 року.

Так, позивачем на підставі розрахунку
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пункту «а» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (список № 1) та
частини другої Прикінцевих положень
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визначено розмір витрат,
які підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача у зв'язку з
виплатою та доставкою пенсій, а саме -
за списком № 1 та списком № 2 у розмірі 16
211,05 грн. по пенсіонерах ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Вказаний розрахунок вручено
уповноваженій особі відповідача 17.03.2014,
про що свідчить підпис на розрахунку
ОСОБА_3., копія якого наявна в
матеріалах справи.

Надаючи правову оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування визначаються
Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон України від
09.07.2003 № 1058-ІV), зокрема: принципи та
структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески, згідно зі статтею першою
вказаного Закону - це кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи за списком
№ 1 і за списком № 2, визначено, зокрема
підпунктами «а» і «б» - «з» частини
першої статті 13 Закону України від
05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення».

Проте, до запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди підпунктом 1 пункту
2 розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що вказаним
особам пенсії призначаються за нормами
цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення». У цьому випадку розміри
пенсій визначаються відповідно до
статті 27 та з урахуванням норм статті 28
цього Закону. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

У свою чергу, статті 27, 28 Закону України
від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» регламентують розмір та
порядок визначення пенсії за віком, а
також мінімальний розмір пенсії за
віком.

Порядок відшкодування
страхувальниками витрат Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених на
пільгових умовах, визначено
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженою постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №
21-1.

Відповідно до приписів пункту 6.4
вказаної Інструкції Пенсійний фонд
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, які надсилає
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених пенсій, визначає
розмір сум до відшкодування на
поточний рік.

Підприємства відповідно до вимог
пункту 6.8 Інструкції щомісяця до 25-го
числа повинні вносити до Пенсійного
фонду України зазначену в повідомленні
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Згідно з абзацом четвертим підпункту 1
пункту 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV підприємства та організації з
коштів, призначених на оплату праці,
вносять до Пенсійного фонду плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзацу п'ятого підпункту
1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам,
пенсії яким призначені відповідно до
пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно із пунктом 1 статті 1 та пунктом 1
статті 2 Закону України від 26.06.1997 №
400/97-ВР «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» для
суб'єктів підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднань, бюджетних, громадських та
інших установ та організацій, об'єднань
громадян та інших юридичних осіб, а
також фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Отже, зазначеною нормою абзацу
четвертого підпункту 1 пункту 2 розділу
XV «Прикінцеві положення» Закону
України від 09.07.2003 № 1058-ІV прямо
визначено обов'язок відповідача
стосовно відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України.

Винятком із даного правила є порядок
покриття витрат на виплату та доставку
пенсій особам, що були безпосередньо
зайняті повний робочий день на
підземних роботах (включаючи особливий
склад гірничорятувальних частин) з
видобутку вугілля, сланцю руди та інших
корисних копалин, на будівництві шахт
та рудників за списом робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, оскільки за змістом абзацу
п'ятого підпункту 1 пункту 2 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09.07.2003 № 1058-ІV виплата пенсій таким
особам здійснюється до 1 січня 2004 року
за рахунок коштів Пенсійного фонду
України, а з 1 січня 2004 року за рахунок
коштів Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
то і витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій покриваються за
рахунок Пенсійного фонду України та
Державного бюджету України відповідно.

Однак, особливості пенсійного
забезпечення зазначених осіб
зумовлюють відповідні особливості
порядку покриття витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій.

Так, відповідно до статті 14 Закону
України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійного
забезпечення» працівники,
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних і відкритих гірничих
роботах (включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) по
видобутку вугілля, сланцю, руди та
інших корисних копалин, на будівництві
шахт і рудників та в металургії, - за
списком робіт і професій,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, мають право на пенсію
незалежно від віку, якщо вони були
зайняті на цих роботах не менше 25 років,
а працівники провідних професій на цих
роботах: робітники очисного вибою,
прохідники, вибійники на відбійних
молотках, машиністи гірничих
виймальних машин, сталевари, горнові,
агломератники, вальцювальники
гарячого прокату, оброблювачі
поверхневих дефектів металу (вогневим
засобом вручну) на гарячих дільницях,
машиністи кранів металургійного
виробництва (відділень нагрівальних
колодязів та стриперних відділень), - за
умови, якщо вони були зайняті на цих
роботах не менше 20 років. Такий же
порядок пенсійного забезпечення
поширюється і на працівників,
безпосередньо зайнятих повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничо-рятувальних
частин) на шахтах по видобутку вугілля,
сланцю, руди та інших корисних копалин,
що реструктуризуються або знаходяться
в стадії ліквідації, але не більше 2
років.

При цьому, аналіз пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV дає підстави стверджувати, що
порядок, за якого витрати на доставку
пільгових пенсій покриваються до 1
січня 2004 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005
року за рахунок коштів Державного
бюджету України, стосується лише
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених особам на підставі статті
14 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про
пенсійного забезпечення».

Вказана правова позиція викладена
також у постанові Верховного суду
України від 24.04.2012 у справі за позовом
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Біла Церква до публічного
акціонерного товариства
«Техмашремонт».

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги позивача правомірними і
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Також, до суду було подано клопотання
представника відповідача про
відстрочення виконання судового
рішення № 10631від 25.06.2014.

Відповідно до частини другої статті 257
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Відповідно до приписів частини першої
статті 263 Кодексу адміністративного
судочинства України, за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

З наведених норм процесуального Закону
слідує, що прохання про відстрочення, з
яким звернувся відповідач, може бути
розглянуте судом лише у зв'язку з
виконанням рішення суду. В свою чергу,
рішення суду підлягає виконанню лише
після і на підставі набуття законної
сили цим рішенням. Суд не уповноважений
процесуальним Законом вирішувати
питання щодо виконання судового
рішення до моменту настання стадії
виконання судового рішення. З огляду на
зазначене, суд відхиляє клопотання
відповідача про відстрочення
виконання судового рішення як таке, що
не відповідає статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Приписами статті 67 Конституції України
визначений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Оскільки, спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 160-165,
168, 254, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Броварська
сільгосптехніка" (ідентифікаційний
номер - 00909472) на користь Управління
Пенсійного фонду України у м. Броварах
та Броварському районі Київської
області заборгованість у розмірі 8552
грн., (вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят дві)
грн. 97 коп.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.