Справа № 805/7157/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 р.
Справа № 805/7157/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління

Міндоходів у Донецькій
області

про про скасування вимоги про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску № Ф-

123-17 від 21 травня 2014 року в
розмірі 6068,71 гривень

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (надалі - відповідач) про
визнання скасування вимоги про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску №
Ф-123-17 від 21 травня 2014 року в розмірі 6068,71
гривень.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що
позивач досягла пенсійного віку та є
довічним пенсіонером за віком,
оскільки їй виповнилося повних 59 років.
У зв'язку зі смертю чоловіка перейшла
на його пенсію тому, що вона була більша
ніж пенсія за віком, призначена
позивачу. З 2012 року по дійсний час
здійснює підприємницьку діяльність
згідно спрощеної системи
оподаткування, є платником єдиного
податку.

Позивач вважає протиправною вимогу про
сплату недоїмки № Ф-123-17 від 21 травня 2014
року, оскільки частиною 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
пенсіонери за віком звільнені від
сплати зазначеного внеску.

Позивач 10 липня 2014 року через
канцелярію суду надала клопотання щодо
розгляду позову без її особистої
участі.

Відповідач також через канцелярію суду
надав письмові заперечення від 08 липня
2014 року, в яких просив відмовити у
задоволенні позову через
необґрунтованість позовних вимог
нормами діючого законодавства. Вважає,
що частина 4 статті 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не
розповсюджується на позивача, оскільки
вона дійсно досягла пенсійного віку,
але отримує інший вид пенсії - по втраті
годувальника.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта. На підставі наведеної
норми, а також врахувавши клопотання
сторін, суд прийшов висновку про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 13 січня 1993 року зареєстрована
як фізична особа-підприємець, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.11).

Як платник податків та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
зареєстрований у Торезькій об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, що доведено карткою
платника податків (а.с.9).

Позивач знаходиться на спрощеній
системі оподаткування, є платником
єдиного податку з 01 січня 2012 року по
дійсний час, що підтверджено
свідоцтвом платника єдиного податку
серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідач у даній справі є суб'єктом
владних повноважень, який відповідно
до Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
здійснює адміністрування зазначеного
внеску з жовтня 2013 року.

Відповідачем стосовно позивача
винесено вимогу від 21 травня 2014 року №
Ф-123-17 про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску в сумі 6068,71гривень (а.с.8).

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, і виключно
законами України встановлюються,
зокрема, система оподаткування,
податки і збори.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і
доповненнями.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону
№ 2464 єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Разом із тим, суд зазначає, що в статті 4
Закону № 2464 наведено перелік осіб, що є
платниками єдиного внеску.

Статтю 4 цього Закону доповнено
частиною четвертою згідно із Законом
України від 07.07.2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України», який набрав чинності з 06
серпня 2011 року.

Так, особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Право громадян України на державне
пенсійне забезпечення передбачено
Конституцією України та Законом
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що термін «пенсіонер за
віком» законодавством не визначений.
Умови призначення пенсії за віком
визначені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-ІV.

Пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати, як встановлено ст. 1 Закону
України № 1058, а пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Тобто, діючим законодавством
встановлено два види пенсій: трудові та
соціальні.

Різновидом трудової пенсії є пенсія за
віком.

Статтею 26 Закону України Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено умови призначення пенсії за
віком. Так, зокрема, відповідно до
частини 1 статті 26 Закону особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно.

Судом встановлено, що згідно паспорту
громадянина України позивач
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 6).

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_2 від 28 жовтня 2010 року
позивачеві призначено пенсію за віком
з довічним терміном дії (а.с.5).

Разом з тим, ОСОБА_1 отримує пенсію по
втраті годувальника, що не є спірною
обставиною і визнається сторонами.

Тобто, позивач має статус пенсіонера за
віком, але отримує вид пенсії - по
втраті годувальника. За таких обставин,
частина 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не ставить в
залежність вид отримуваної пенсії
людині, що має статус пенсіонера за
віком, від звільнення сплати єдиного
внеску, а отже, з серпня 2011 року позивач
не повинен сплачувати за себе єдиний
соціальний внесок.

Доказів укладання позивачем договору з
органом Пенсійного фонду чи податковим
органом щодо добровільної участі у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
матеріали справи не містять.

З огляду на вищезазначене, позовні
вимоги позивача про скасування вимоги
про сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску № Ф-123-17 від 21 травня 2014 року в
розмірі 6068,71 гривень підлягають
задоволенню.

Зважаючи на встановлені
обставини у справі, виходячи із
вказаних норм Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскаржуваної вимоги про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування діяв не на
підставі, та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування вимоги про сплату недоїмки
зі сплати єдиного внеску № Ф- 123-17 від 21
травня 2014 року в розмірі 6068,71 гривень -
задовольнити.

Скасувати вимогу Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про сплату боргу
(недоїмки) з єдиного внеску № Ф-123-17 від
21 травня 2014 року в розмірі 6068,71гривень.

Стягнути з коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у сумі 183 (сто
вісімдесят три) гривні 00 коп.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті
10 липня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Голубова Л.Б.