Справа № 810/6151/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6151/13-а (2 тома )
інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Август-Кий» до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Август-Кий» (далі -
Позивач) звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - Відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.06.2013 року
№.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та прийняти нове, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку Позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо нарахування та
сплати податку на додану вартість по
розрахунках з ТОВ «Солодка країна-К» за
період з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року, за
результатами якої складено акт
№652/22-4/24582550 від 30.05.2013 року.

В ході перевірки контролюючим органом
виявлено порушення Позивачем вимог
п.п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України (далі -
Кодекс), у результаті чого занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 131 854,00
грн, в т.ч. за серпень 2011 року на суму 67
027,00 грн, за вересень 2011 року на 64 827,00
грн.

12.06.2013 року податковим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким Позивачу визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем 131
854,00 грн та штрафними санкціями в сумі 32
963,50 грн.

Так, 27.07.2011 року між Позивачем
(Покупець) та ТОВ «Солодка країна-К»
(Продавець) укладено договір поставки,
за умовами якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця товар партіями згідно
накладних у відповідності до
замовлення Покупця, а Покупець -
проводити оплату за товар та приймати
його на умовах договору. Поставка
кожної партії товару здійснюється на
підставі накладної, в якій
зазначається кількість, асортимент та
ціна товару. Продавець гарантує якість
товару та несе повну відповідальність
за неналежну якість. Передача товару
може здійснюватися на умовах
самовивозу покупцем зі складу
продавця, або доставки продавцем до
складу покупця, в залежності від того,
які умови поставки будуть обрані та
погоджені сторонами.

Згідно визначення пп.14.1.181 п.14.1 ст.14
Кодексу податковий кредит - це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом
V цього Кодексу.

Відповідно п.198.1 Кодексу право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Кодексу
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

або дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Приписами п.198.3 ст.198 Кодексу
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 Кодексу).

Згідно п.п.201.1, 201.6 ст.201 Кодексу платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно п.201.10 ст.201 Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Статтею 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» визначено,
що якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

На момент укладання правочинів
контрагенти Позивача були
зареєстровані як юридичні особи та
були платниками податку на додану
вартість.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення (ст.9 вказаного Закону).

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору та реального
здійснення господарських операцій в
матеріалах справи містяться копії
видаткових накладних №РН-0000155 від
27.07.2011 року, №РН-0000164 від 28.07.2011 року,
№РН-0000188 від 02.08.2011 року, №РН-0000345 від
29.08.2011 року, податкових накладних №172
від 27.07.2011 року, №181 від 28.07.2011 року, №207
від 02.08.2011 року, №375 від 29.08.2011 року,
подорожні листи вантажного автомобіля
№499433 від 27.07.2011 року, №499434 від 28.07.2011
року№499449, від 02.08.2011 року, №499493 від
29.08.2011 року, платіжні доручення №1866 від
10.08.2011 року, №1896 від 12.08.2011 року, №1908 від
15.08.2011 року, №1917 від 16.08.2011 року, №1940 від
17.08.2011 року, №2279 від 21.09.2011 року, №2371 від
30.09.2011 року.

Перевезення придбаного у контрагента
товару здійснювалося Позивачем
власним транспортом, що
підтверджується вказаними подорожніми
листами.

Також в матеріалах справи міститься
копія договору оренди транспортного
засобу, за умовами якого Орендар (ТОВ
«Август-Кий») приймає у строкове платне
користування транспортний засіб:
вантажний, бортовий, тентований; марка
та модель DAF, 95 ХF380; державний
реєстраційний номер АА3649КР, рік
випуску 2003.

На підтвердження перевірки якості
придбаної продукції Позивачем надано
посвідчення про якість цукру білого
кристалічного №431 від 27.07.2011 року, №457
від 28.07.2011 року, №489 від 02.08.2011 року, №608
від 29.08.2011 року, висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-04/79906 від 10.12.2009 року, сертифікат
відповідності цукру білого
кристалічного №UA1038Х003823-11, протоколи
випробувань зразків продукції №552, №553
від 18.03.2011 року.

На підтвердження оприбуткування
товару, руху його по складу,
бухгалтерського обліку операцій з
придбання товару та його подальшого
продажу в матеріалах справи містяться
картка клієнта «Солодка країна-К» за
період з 01.07.2011 року по 31.08.2011 року, звіт
про партії номенклатури з 01.07.2011 року по
02.09.2011 року, накладні на внутрішнє
переміщення фасованої продукції та
картка номенклатури.

Придбаний цукор в подальшому
реалізовувався як у фасованому
вигляді, так і без фасування.

Так, без фасування (ваговий) цукор
реалізовано ТОВ «Експрес-Маркет» (1250
кг.) згідно видаткової накладної
№а-00007750 від 29.07.2011 року, ТОВ «С.М.С-Груп»
(50 кг.) згідно видаткової накладної
№А-00007766 від 29.07.2011 року, ТОВ «Сучасні
будівельні технології» (100 кг.) згідно
видаткової накладної №А-00007885 від 03.08.2011
року, ТОВ «ПХ КЕЙТЕРИНГ» (500 кг.) згідно
видаткової накладної №А-00007893 від 03.08.2011
року, ТОВ «Домашня кухня» (500 кг.) згідно
видаткової накладної №А-00007951 від 04.08.2011
року, ТОВ «Екстрім» (300 кг.) згідно
видаткової накладної №А-00007954 від 04.08.2011
року.

Решта цукру розфасована та реалізована
ДП «Сеть маркет», ДП «Регіон-Маркет»,
ТОВ «Експресс-Маркет», ДП «Терра
Трейд», ДП «Інфо-Мережа», ДП
«Мережа-Трейд», ДП «Гарантія Маркет»,
мережі супермаркетів «Білла»,
«Фуршетів», «Екомаркет» - ТОВ «ЕКО», ТОВ
«Новус Україна», ТОВ «Континент ТЦ»,
ТОВ «Адвентіс», ТОВ «Край-2», ТОВ
«Норман Плюс», ТОВ «Промфармімпекс»,
ТОВ «Алнаир», ТОВ «СМС-Груп», ТОВ
«Алнаир»; ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
УКРАЇНА», що підтверджується наявними
копіями видатковими накладними.

У Відповідача відсутні зауваження щодо
оформлення первинних документів.

Колегія суддів погоджується із
позицією суду першої інстанції про те,
що вказані документи оформлені
належним чином та підтверджують
реальне здійснення господарської
операції, а тому є первинним в
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Кодексу податкове
законодавство України ґрунтується,
зокрема, на принципі презумпції
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» визначено, що якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

На момент укладення між Позивачем та
його контрагентом вищевказаного
договору останній був належним чином
зареєстрованою юридичною особою та
платником податку на додану вартість
та мав право виписувати податкові
накладні.

З огляду на вказане, колегія суддів
погоджується із рішенням суду першої
інстанції про задоволення заявлених
позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.06.2013 року № та вважає його
обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 09
липня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.