Справа № 805/5574/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року справа №805/5574/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі № 805/5574/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И
В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у задоволені позову Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення витрат
в сумі 1350,00 грн., відмовлено.

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі. Посилається на те, що
обов'язок відповідача відшкодувати
витрати на виплату пенсій законодавчо
визначений і це не залежить від часу,
коли з особою стався страховий випадом
у країні, що входить до СНД.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому
провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, здійснюючи
апеляційний перегляд в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції скасувати та частково
задовольнити позовні вимоги з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у період з грудня 2013
року по лютий 2014 року позивачем до
відповідача направлено акти
щомісячної звірки по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідачем не були прийняті до
заліку та відшкодування суми
виплачених позивачем пенсій ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року у загальному розмірі -
1350,00 грн., у зв'язку з тим, що нещасний
випадок з особами, по яким виплачуються
пенсії сталися на території країн СНД.

Також судами встановлено, що згідно
Акту про нещасний випадок на
виробництві № 4 від 30 травня 2003 року,
ОСОБА_2 у травні 2003 року отримав трудове
каліцтво внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території Російської
Федерації (арк. справи 17-20).

З виписок із Актів огляду МСЕК № 067414
від 25 травня 2005 року та № 038940 від 20
вересня 2011 року ОСОБА_2 встановлено
третю групу інвалідності у зв'язку із
трудовим каліцтвом (арк. справи 15,16).
Протоколом № 179 від 5 вересня 2005 року
ОСОБА_2 призначено пенсію по
інвалідності, у зв'язку із трудовим
каліцтвом (арк. справи 14).

ОСОБА_2 за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року позивачем була виплачена
пенсія по інвалідності у сумі 450,00 грн.
(основний розмір пенсії).

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримує пенсію
по втраті годувальника (ОСОБА_4), який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
Російської Федерації, що
підтверджується Актом про нещасний
випадок на виробництві № 27 від 18
вересня 1997 року (арк. справи 29-30) та
Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1
(арк. справи 32). Крім того, відповідно до
Рішення виконавчого комітету
Селидівської міської ради від 22 січня
2003 року № 16/1 ОСОБА_3 є опікуном своєї
доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка згідно
довідки МСЕК № 088167 з 11 грудня 1995 року є
інвалідом першої групи з дитинства
(арк. справи 25).

ОСОБА_3 за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року позивачем була виплачена
пенсія по втраті годувальника у сумі
450,00 грн. (основний розмір пенсії).

Також ОСОБА_3, як опікуну своєї доньки -
ОСОБА_6, за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року позивачем була виплачена
пенсія по втраті годувальника у сумі
450,00 грн. на вказану дитину (основний
розмір пенсії).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд виходив з того, що оскільки
нещасні випадки з ОСОБА_2 та померлим
годувальником ОСОБА_6 сталися на
території Російської Федерації після
розпаду СРСР, то з урахуванням приписів
Угоди між Урядом України і Урядом
Російської Федерації про трудову
діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн від 14
січня 1993 року, належним страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, котра стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території Російської
Федерації є уповноважений орган
Російської Федерації.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на нормах матеріального
права, з наступних підстав.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Абзацом 1 частини 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Абзацом 2 цієї частини
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Крім того, абзацом 7 наведеної вище
частини передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, ч.2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів к сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині стягнення витрат на
виплату пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд
першої інстанції послався на ст. 9
Угоди між Урядом України і Урядом
Російської Федерації про трудову
діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн від 14
січня 1993 року, однак колегія суддів
зазначає, що дана Угода не регулює
питання пенсійного забезпечення, а
стосується порядку відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, складові якої
наведені в статті 1195 Цивільного
кодексу України, статтях 28 і 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(втрачений внаслідок втрати чи
зменшення професійної працездатності
заробіток, одноразова допомога,
відшкодування моральної шкоди,
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо).

З огляду на викладене витрати
Управління Пенсійного Фонду України по
виплаті пенсій по інвалідності
внаслідок нещасних випадків на
виробництві, що сталися з ними на
території СРСР і Росії, як в період
входження до складу СРСР, так і в період
входження до складу СНД, підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків як належного страховика від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 12 грудня 2013 року у
справі № К/800/3601/13, яка була підтримана
Верховним Судом України в постанові
від 22 травня 2014 року у справі № 21-33а14.

Таким чином, здійснені позивачем
витрати з виплати пенсії ОСОБА_2 у сумі
450,00 грн. підлягають відшкодуванню за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків як належного
страховика від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Щодо витрат з виплати пенсії ОСОБА_3,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Відповідно із ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності", страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3
на момент смерті її годувальника не
досягла 55-річного віку, а докази її
непрацездатності на момент смерті
годувальника за матеріалами справи
відсутні, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача витрат
на виплату особисто ОСОБА_3 основного
розміру пенсії по втраті годувальника
в сумі 450 грн. не підлягають
задоволенню.

Витрати з виплати пенсії ОСОБА_3, як
опікуну ОСОБА_6, підлягають
відшкодуванню, оскільки ОСОБА_6 є
інвалідом першої групи з дитинства, а
тому отримана ОСОБА_3 як опікуном
пенсія на ОСОБА_6, підлягає
відшкодування за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню шляхом
стягнення з відповідача понесених
позивачем витрат з виплати пенсії
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як опікуну ОСОБА_6 за
період з грудня 2013 року по лютий 2014 року
у сумі 900,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвели до
частково неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі № 805/5574/14 скасувати.

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області суму
витрат на виплату пенсій, призначених у
зв'язку з інвалідністю внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з грудня 2013
року по лютий 2014 року (включно) в сумі
900,00 грн.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд