Справа № 2а-4900/12/2070
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/8212/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кобилянського
М.Г.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Харківської обласної
митниці, начальника Харківської
обласної митниці Іванова Сергія
Володимировича про визнання
незаконним та скасування наказу,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Харківської обласної
митниці та начальника Харківської
обласної митниці Іванова Сергія
Володимировича про визнання
незаконним та скасування наказу
начальника Харківської обласної
митниці №244-к від 16.03.2012р. про
звільнення позивачки; зобов'язання
начальника Харківської обласної
митниці Державної митної служби
України поновити інспектора митної
служби 2 рангу ОСОБА_4 на відповідній
посаді в штаті Харківської обласної
митниці Державної митної служби
України як особу, що користується
переважним правом на залишення на
роботі; зобов'язання Харківської
обласної митниці Державної митної
служби України виплатити інспектору
митної служби 2 рангу ОСОБА_4 грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
за період з 20.03.2012р. до часу
постановлення рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, позивачка звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення судів скасувати
та направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Відповідач (Харківська обласна
митниця) в письмових запереченнях на
касаційну скаргу проти доводів та
вимог останньої заперечив, вважаючи їх
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 працювала в
митних органах України в період з
28.10.2002р. по 19.03.2012р., має спеціальне
звання - інспектор митної служби
другого рангу, остання займана посада -
провідний інспектор сектору апеляцій
відділу адміністрування митних
платежів.

Позивачка має повну вищу освіту за
спеціальністю - правознавство
(кваліфікація - юрист) та за
спеціальністю - фінанси (кваліфікація -
економіст).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів
України №464 від 13.05.2009р. "Про
затвердження граничної чисельності
працівників апарату центральних
органів виконавчої влади і
підпорядкованих їм територіальних
органів та інших державних органів"
гранична чисельність працівників
територіальних органів Держмитслужби
України складала 17759 одиниць.

Згідно з наказом Харківської обласної
митниці №214 від 28.02.2011р. введено в дію з
25.02.2011р. структуру та штатний розпис
Харківської обласної митниці на 2011 рік
в межах затвердженої штатної
чисельності 1028 одиниць.

Наказом Держмитслужби №1026 від 05.12.2011р.
затверджено граничну чисельність
працівників митних органів,
спеціалізованих митних установ і
організацій, зокрема, Харківська
обласна митниця - 874 одиниці, а наказом
Харківської обласної митниці №1455 від
26.12.2011р. введено в дію з 27.12.2011р.
структуру та штатний розпис
Харківської обласної митниці на 2011 рік,
затверджені Головою Держмитслужби
України 26.12.2011р. за №25/6-166, згідно з
якими кількість штатних одиниць
дорівнює 874.

Наказом Харківської обласної митниці
№244-к від 16.03.2012р. провідного інспектора
сектору апеляцій відділу
адміністрування митних платежів
Харківської обласної митниці ОСОБА_4
звільнено з займаної посади з 19.03.2012р.
на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням чисельності.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, прийшли до
висновку про дотримання відповідачами
при звільненні позивачки на підставі
п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України визначеної
статтями 40, 42, 49-2 цього ж Кодексу
процедури звільнення працівника й, як
наслідок, про безпідставність позовних
вимог про скасування наказу про
звільнення, поновлення позивачки на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
здійснивши касаційний перегляд справи,
вказує на таке.

Відносини, пов'язані зі створенням
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу регулюються Законом України
"Про державну службу".

Згідно зі ч.1 ст.30 Закону України "Про
державну службу" державна служба особи
може бути припинена, як з підстав,
визначених цим законом, так і за
загальними підставами, визначеними
Кодексом законів про працю України.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.

На підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як встановили суди, відповідач
передумовою для звільнення позивачки
визначив зміни в організації
виробництва і праці, що відбулись у
Харківської обласної митниці та
полягали в скороченні штатної
чисельності, зокрема, - посади
провідного інспектора сектору
апеляцій відділу адміністрування
митних платежів, яку обіймала
позивачка.

За змістом ч.1 ст.49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше,
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках зміни в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Судами встановлено, що відповідачем
дотримано вимоги статті 49-2 КЗпП
України щодо попередження працівника
про наступне вивільнення за два місяці,
оскільки позивачка була повідомлена
про наступне вивільнення 17.01.2012р.,
наказом же №244-к від 16.03.2012р., як вже
вказувалось, її було звільнено з
займаної посади з 19.03.2012р.

Відповідно ж до частини 2 статті 40 КЗпП
України звільнення з підстав,
зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї
статті, допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що
при вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством (частина друга).
Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно (частина третя).

За змістом статті 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як зазначала Харківська обласна
митниця в запереченнях на позов та
встановили суди, 29-30 грудня 2011 року
Радою по роботі з кадрами при
Харківській обласній митниці
проведені співбесіди з особовим
складом Харківської обласної митниці,
а також з метою належного
відпрацювання заходів, введених в дію
наказом Харківської обласної митниці
від 27.12.2011р. №1455 «Про введення в дію
структури та штатного розпису
Харківської обласної митниці на 2011
рік», розглянуто результати роботи
кожного працівника за попередні роки з
метою встановлення кола працівників з
більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці, на підставі чого
й визначено коло осіб, які можуть бути
звільнені з Харківської обласної
митниці у відповідності до п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України, у тому числі і ОСОБА_4, й ця
обставина була взята до уваги судами як
визначальна щодо дотримання
відповідачем приписів ст.42 КЗпП
України та така, що не потребує оцінки.

Проте, наявний в матеріалах справи
протокол засідання Ради №27 від 29-30
грудня 2011 року не містить будь-яких
відомостей як про зміст співбесід з
працівниками й, зокрема, з позивачкою,
так і мотивів, за яких було зроблено
висновок про її менш високу
кваліфікацію і продуктивність праці, а
отже й критеріїв для надання переваги у
залишенні на роботі конкретним іншим
особам порівняно з позивачкою, а отже
не може слугувати беззаперечною та
єдиною підставою для висновку про
дотримання відповідачем приписів ст.42
КЗпП України.

Також, судами не досліджено щорічної
оцінки позивачки, адже, відповідно до
наявних в матеріалах справи документів
(відомостей здачі заліків та
тестування працівників митниці)
позивачка отримала оцінку «відмінно» з
питань знання Міжвідомчих правил
поведінки посадових осіб митних
органів України і Російської Федерації
в пунктах пропуску на спільних
ділянках кордону та
нормативно-правових актів, які
встановлюють правила поведінки
державних службовців, а також оцінку
«добре» за результатами тестування.

Що ж до висновку судів про те, що оцінка
продуктивності праці і кваліфікації
позивачки та інших посадових осіб
відповідача, ділових та особистих
якостей при виконанні службових
обов'язків державним службовцем у
відповідності до займаної посади, які
були взяті за основу при прийнятті
спірного наказу, здійснюється
безпосередньо керівником відповідного
органу Держмитслужби України, який і
визначає рівень продуктивності та
кваліфікації підлеглих працівників, і
не може бути замінена оцінкою іншої
особи, то він не визнається колегією
суддів обґрунтованим, оскільки не
узгоджується з приписами
вищенаведених статей 42 та 49-2 КЗпП
України.

Одночасно, слід вказати, що, як вже
зазначалось в цій ухвалі, відповідно до
ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з
підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Проте, судами не враховано, що
фактичним роботодавцем позивачки є
Харківська обласна митниця, а не її
певний відділ, тому відповідно до
приписів чинного законодавства
переведення позивачки на іншу посаду
могло відбутись не лише в межах її
відділу, а в межах наявних в митниці
посад, однак докази того, що
Харківською обласною митницею
пропонувались позивачці будь-які
посади, на які її могло б бути
переведено, в матеріалах справи
відсутні, натомість, як зазначав сам
відповідач в запереченнях на позов,
вакантні посади в межах обласної
митниці позивачці не пропонувались, й
це питання при вирішенні справи судами
не досліджувалось та не
встановлювалось.

Також суди, обґрунтовуючи неможливість
переведення позивачки на іншу посаду,
вказували на те, що вона не перебувала в
кадровому резерві.

Пунктами 1, 3, 4 та 14 Положення про
формування кадрового резерву для
державної служби, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2001р. №199, встановлено, що
кадровий резерв для державної служби
(далі - кадровий резерв) створюється для
заміщення посад державних службовців,
а також для просування їх по службі;
зарахування працівника до кадрового
резерву проводиться за його згодою й
про зарахування до кадрового резерву
повідомляється керівництво за місцем
роботи зарахованого працівника; список
осіб, зарахованих до кадрового резерву,
переглядається щороку в грудні;
перебування працівника у кадровому
резерві може припинитися з його
власної ініціативи або за вмотивованою
пропозицією керівника відповідного
державного органу й виключення із
списків кадрового резерву
оформляється наказом чи
розпорядженням керівника.

При цьому, судами не було надано оцінки
наявному у справі списку працівників
Харківської обласної митниці, що
перебувають в резерві, створеному
відповідно до наказу начальника
Харківської обласної митниці №457-к від
29.06.2011р. «Про формування кадрового
резерву для державної служби
Харківської обласної митниці на 2011
рік», в якому позивачка зазначена як
така, що перебуває в резерві на
зайняття посади начальника сектору
апеляцій відділу адміністрування
митних платежів на 2011 рік, й будь-яких
доказів про припинення такого
перебування матеріали справи не
містять.

Крім того, факт перебування особи в
кадровому резерві випливає на
вирішення питань заміщення вакантних
посад державних службовців, питання ж,
пов'язані із вивільненням працівників
у зв'язку із скороченням чисельності
або штату працівників, мають
вирішуватись з дотриманням норм
Кодексу законів про працю України.

Також, відповідно до п.1 ст.43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього
Кодексу, може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Проте, як вбачається зі змісту
оскаржуваних рішень, питання членства
позивачки у профспілковій організації
та отримання роботодавцем згоди
останньої на звільнення судами не
перевірялось та не досліджувалось.

Отже, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій, не
дослідивши всіх обставин даної справи,
дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За правилами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами першої
та апеляційної інстанції порушення
норм процесуального права не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, якому слід
дослідити вищевказані обставини і
прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2013 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кобилянський М.Г.

Кочан В.М.