Справа № 815/8564/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8564/13-а

Категорія: 3.6 Головуючий в 1 інстанції:
Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - О.А. Шевчук,

суддів: Л.Є. Зуєвої, А.Г. Федусика,

при секретарі Н.В. Берекет,

за участю представника апелянта - М.В.
Чугуникової,

представника позивача - Д.Г. Баглая

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
з питань захисту прав споживачів в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН» до Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області про визнання
незаконним та скасування наказу,
визнання незаконними дії щодо
проведення перевірки та складання акту
перевірки, визнання незаконним та
скасування припису, визнання
незаконною та скасування постанови про
накладення стягнень, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив визнати
незаконним та скасувати наказ №663-од
від 11.11.2013 року, визнати незаконними дії
щодо проведення перевірки та складання
акту перевірки №001837 від 12.11.2013 року,
визнати незаконним та скасувати припис
від 12.11.2013 року №001837, визнати
незаконною та скасувати постанову про
накладення стягнень № 659 від 27.11 2013
року. Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що 12 листопада 2013 року, за результатами
позапланової виїзної перевірки
магазину ТОВ "Сав-Дістрибьюшн"
«Фокстрот» за адресою: Одеська область,
м. Ізмаїл, пр. Леніна, 12, фахівцями
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області складено
акт №001837 від 12.11.2013 року, який містить
припис. На підставі зазначеного акту
прийнято постанову №659 від 27
листопада 2013 року про накладення
стягнень передбачених ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
на суму 30 853 730 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Не погоджуючись з таким рішенням,
відповідач надав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.11.2013 року фахівцями Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області, на підставі наказу
"Про проведення позапланових
перевірок" № 663-од від 07.11.2013 року (а.с. 10),
згоди Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів на
проведення позапланових заходів зі
здійснення державного контролю
Держспоживінспекція в одеській
області від 06.11.2013 року № 03/7-10116-2013,
звернення народного депутата України
Бойко В.Б. №216-к від 11.10.2013 року (а.с.8), та
направлення на проведення перевірки №
1335 від 08.11.2013 року (а.с. 9), було проведено
позапланову виїзну перевірку магазину
«Фокстрот» (м. Ізмаїл, пр-т Леніна, 12), що
належить ТОВ "Сав-Дістрибьюшн" з питань
дотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів, за
результатами якої складений акт №001837
від 12.11.2013 року (а.с.11-16).

Фахівцями відповідача в період зх. 12.11.13
р. по 12.11.13 р. проведено позапланову
перевірку належного позивачу магазину
«Фокстрот», розташованого в м. Ізмаїлі,
пр-т Леніна, 12 в Одеській області з
питань перевірки характеристик
продукції, за результатами якої
складено акт № 001837 від 12.11.13 р., яким
встановлено порушення ст. ст.14, 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
п. 7 Технічного регламенту безпеки
низьковольтного обладнання, ПКМУ від
29.10.2009 р. №1149; п. п. 10, 14, 16 Правил
роздрібної торгівлі непродовольчих
товарів.

27.11.2013 року Інспекцією з питань захисту
прав споживачів в Одеській області за
результатами розгляду вище зазначених
матеріалів перевірки, була прийнята
постанова №659 від 27.11.2013 року про
накладення стягнень, передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» на суму 30 853 730 грн., яка
складається з економічної санкції в
сумі 30 853 390 грн. - за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу влади у сфері
захисту прав споживачів у проведенні
перевірки якості продукції шляхом
ненадання інформації та документів,
необхідних для проведення перевірки,
чим порушено вимоги ст. 26 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
також, з економічної санкції в сумі 340
грн. - за невиконання припису посадових
осіб спеціально уповноваженого органу
влади у сфері захисту прав споживачів
(від 12.11.2013 року №001837) не надання
письмової інформації про усунення
порушень з документальним
підтвердженням та документами, що
підтверджують вартість отриманої для
реалізації партії товару, чи порушено
вимоги ст. 26. Закону України «Про захист
прав споживачів»(а.с.17).

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" про
визнання протиправною та скасування
постанови № 659 від 27.11 2013 року про
накладення штрафних санкцій на суму 30
853 390,00 грн. за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу влади у сфері
захисту прав споживачів у проведенні
перевірки є доведеними, обґрунтованими
у зв`язку з чим підлягають задоволенню;
в іншій частині позовні вимоги є
необґрунтованими та недоведеними у
зв`язку з чим не підлягають
задоволенню.

Судова колегія частково погоджується з
висновками суду першої інстанції, а
саме в частині визнання протиправною
та скасуванні частково постанови
Інспекціїх з питань захисту прав
споживачів в Одеській області №659 від
27.11.2013 року, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2 ч.1 ст.26 Закону України "Про
захист прав споживачів" встановлено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до положень ст.3 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (далі Закон)
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципами рівності
прав і законних інтересів усіх
суб'єктів господарювання; гарантування
прав суб'єкту господарювання;
об'єктивності та неупередженості
здійснення державного нагляду
(контролю); наявності підстав,
визначених законом, для здійснення
державного нагляду (контролю).

Статтею 6 Закону регламентовано
порядок здійснення позапланових
заходів зі здійснення державного
нагляду (контролю). Так, частиною 1
встановлено, що підставами для
здійснення позапланових заходів є:

- подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

- перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

- неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

- настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання.

Також, положення ч.1 ст.6 Закону
передбачають проведення позапланових
заходів при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою проведення позапланової
перевірки магазину "Фокстрот",
розташованого за адресою м. Ізмаїл, пр-т
Леніна, 12, є депутатське звернення від
11 жовтня 2013 року №216-к та Згода
Держспоживінспекції України від 06
листопада 2013 року №03/7-10107-2013.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"Про статус народного депутата України"
народний депутат України (далі -
народний депутат) є обраний відповідно
до Закону України "Про вибори народних
депутатів України" представник
Українського народу у Верховній Раді
України і уповноважений ним протягом
строку депутатських повноважень
здійснювати повноваження, передбачені
Конституцією України та законами
України.

Положеннями ст.16 вказаного закону
встановлено, що народний депутат має
право на депутатське звернення до
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб, керівників підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності та підпорядкування,
об'єднань громадян з питань, пов'язаних
з депутатською діяльністю, і брати
участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в
письмовій формі пропозиція народного
депутата, звернена до органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
керівників підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного
суду України справа № 1-6/2003 від 05
березня 2003 року № 5-рп/2003 надано
тлумачення депутатському зверненню,
яким визначено, що депутатське
звернення - це викладена у письмовій
формі пропозиція народного депутата
України зазначеним вище адресатам
здійснити певні дії, дати офіційне
роз'яснення чи викласти позицію з
питань, віднесених до їх компетенції
(абзац другий частини першої статті 16
Закону України "Про статус народного
депутата України"). За своїм змістом
депутатське звернення не має
імперативного характеру і заявляється
народними депутатами України
самостійно. Такі звернення можуть бути
зумовлені скаргами та заявами
виборців, а також стосуватися інших
питань депутатської діяльності, які
ініціюються народним депутатом
України.

Отже, з аналізу наведених норм
законодавства випливає, що депутатське
звернення є письмовою пропозицією
особи, яка виконує функції
представника Українського народу до
відповідних суб'єктів та органів, яке
подається з метою, зокрема, отримання
інформації, спонукання до певних дій,
тощо.

Аналізуючи положення ч.1 ст.6 Закону,
згідно яких позапланові заходи
проводяться при наявності звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства, та ч.2 ст.6 Закону,
відповідно до якої проведення
позапланових заходів з інших підстав,
крім передбачених цією статтею (ст.6
Закону), забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, та приймаючи
до уваги сутність такого поняття як
депутатське звернення, з урахуванням
позиції Конституційного суду України,
колегія суддів приходить до висновку,
що звернення фізичних та юридичних
осіб та депутатське звернення є не
тотожними та різними правовими
категоріями в контексті Закону, а тому
депутатське звернення само по собі,
тобто без наявності конкретних
звернень чи скарг фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства, не
може бути окремою та безумовною
підставою для проведення Інспекцією
позапланових заходів з перевірки
суб'єкта господарювання.

В обґрунтування правомірності
призначення та проведення перевірки
представник відповідача в судовому
засіданні посилався також на те, що
спірна перевірка була призначена в
тому числі на підставі вказівки
Генеральної прокуратури України.

Судова колегія не приймає до уваги
вказані доводи відповідача з нступних
підстав.

Положеннями ст.20, 21 Закону "Про
прокуратуру" встановлено, що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право, зокрема, вимагати
від керівників та колегіальних органів
проведення перевірок, ревізій
діяльності підпорядкованих і
підконтрольних підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, а також виділення
спеціалістів для проведення перевірок,
відомчих і позавідомчих експертиз (п.3
ч.1 ст.20).

Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5
частини першої цієї статті, можуть бути
вчинені виключно під час проведення
перевірки в порядку, передбаченому
статтею 21 цього Закону.

Відповідно до ст.21 вищевказаного
Закону перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю.

З наведеного випливає, що проведенню
перевірки за власною ініціативою
прокурора передує дотримання певної
процедури, складовою частиною якої є
прийняття прокурором відповідної
постанови та надання її копії
перевіряємій особі.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано доказів отримання
Інспекцією відповідної постанови
органів прокуратури щодо призначення
та проведення позапланової перевірки
ТОВ.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що спірна
перевірка була призначена Інспекцією
не у встановленому законом порядку, без
належних підстав, а тому наказ про
проведення позапланової перевірки, як
і сама перевірка не можуть вважатися
законними.

Крім цього, відповідно до абз.7 ч.1 ст.6
Закону під час проведення
позапланового заходу з'ясовуються лише
ті питання, необхідність перевірки
яких стала підставою для здійснення
цього заходу, з обов'язковим
зазначенням цих питань у посвідченні
(направленні) на проведення державного
нагляду (контролю).

З депутатського звернення №216-к від 11
жовтня 2013 року вбачається, що депутат
В.Б. Бойко просив Генерального
прокурора України здійснити перевірку
ТОВ на факт продажу несертифікованих
товарів та контрафактної продукції.

Разом з тим, з наказу про проведення
позапланових перевірок, направлення на
проведення перевірки та інших
матеріалів вбачається, що предметом
дослідження перевірки є перевірка
дотримання законодавства про захист
прав споживачів, а санкції до ТОВ
застосовано, зокрема, за порушення
вимог ст. ст. 14, 15, 23, 26 Закону України
"Про захист прав споживачів", а саме
відсутність національного знака
відповідності (на маркуванні,
пакуванні або супровідній
документації) продукції, що в свою
чергу є порушенням абз.7 ч.1 ст.6 Закону.

Таким чином, в порушення вимог абз.7 ч.1
ст.6 Закону спірна перевірка була
призначена та проведена з інших питань,
ніж ті, які фактично і стали підставою
для її проведення.

При цьому в судовому засіданні
представник відповідача пояснив, що
жодного факту реалізації ТОВ
контрафактної та несертифікованої
(забороненої) продукції в ході
проведення спірної перевірки
встановлено не було.

З урахуванням вказаних висновків суду
щодо протиправності призначення та
проведення спірної перевірки, колегія
суддів вважає протиправною також і
постанову про накладення стягнень №659
від 27 листопада 2013 року на суму 30853730, 00
грн., оскільки законною така постанова
може бути лише у тому випадку, коли вона
була прийнята за наслідками законної
перевірки, тобто такої, яка призначена
та проведена з дотриманням вимог
закону.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови
вбачається, що санкції, встановлені
ст.23 Закону України "Про захист прав
споживачів", застосовані до суб'єкта
господарювання за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів;
за невиконання припису посадових осіб
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів про усунення порушень прав
споживачів.

Так, відповідно до положень ст.15 Закону
України "Про захист прав споживачів"
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) та інші відомості.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

З наведеного вбачається, що положення
ст.15 Закону України "Про захист прав
споживачів" не містить обов'язкових
умов щодо доведення до споживачів
інформації про продукцію у певний
чітко визначений спосіб, а лише
встановлює обов'язок для суб'єкта
господарювання щодо необхідності
доведення такої інформації.

Доказів, щодо відсутності інформації
про продукцію, що реалізується
позивачем, відповідачем до суду не
надано.

Крім того, однією з підстав винесення
оскаржуваної постанови було створення
перешкод перевіряючим у проведенні
перевірки якості продукції, що є
порушенням п.8 ч.1 ст.23 Закону України
"Про захист прав споживачів".

Відповідно до п. 8 ст. 23 Закону України
"Про захист прав споживачів", у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за створення
перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Разом з тим, відповідачем не було в
порядку ст.71 КАС України надано жодних
належних та достатніх доказів на
підтвердження вказаних обставин.
Наведені дії Інспекції також не
узгоджуються з положеннями ч.2 ст.71 КАС
України, якими встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому твердження відповідача про
створення ТОВ перешкод у здійсненні
перевірки спростовується самим актом
перевірки та додатками до нього, з яких
вбачається, що перевіряючими було
оглянуто продукцію (згідно додатку № 7
до акту), встановлено відсутність
національного знака відповідності (на
маркуванні, пакуванні або супровідній
документації).

Таким чином, враховуючи наведене,
колегія суддів для повного захисту
порушеного права позивача вважає за
необхідне вийти за межі апеляційної
скарги, оскільки під час апеляційного
провадження встановлено порушення,
допущені судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
справи і приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ про визнання
незаконним та скасування наказу від 07
листопада 2013 року № 663-од про
проведення позапланових перевірок,
визнання незаконними дій Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області щодо проведення
перевірки та складання акту №001837 від
12.11.2013 року, визнаня незаконним та
скасування припису від 12 листопада 2013
року №001837, визнання незаконною та
скасування постанови від 27 листопада
2013 року № 659 про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
обґрунтовними та такими, що повинні
бути задоволені.

Отже, враховуючи, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
порушені норми права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст.202
КАС України вважає необхідним
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти по справі нову,
якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» -
задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ
від 07 листопада 2013 року № 663-од про
проведення позапланових перевірок.

Визнати незаконними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області щодо проведення
перевірки та складання акту №001837 від
12.11.2013 року.

Визнати незаконним та скасувати припис
від 12 листопада 2013 року №001837.

Визнати незаконною та скасувати
постанову від 27 листопада 2013 року № 659
про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Стягнути з Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області до
Державного бюджету України
несплачений судовий збір за подачу
апеляційної скарги у розмірі 2436
гривень.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 27.06.2014
року.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г.
Федусик