Справа № 826/10042/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 липня 2014 року м. Київ
В/800/2737/14

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Васильченко Н.В.,
Гончар Л.Я., Леонтович К.Г., Чалого С.Я.,
перевіривши заяву Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про скасування рішення і картки
відмови, повернення суми надмірно
сплачених платежів,

В С Т А Н О В ИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» пред'явило
позов до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві про
скасування рішення № 100270000/2013/410266/2 від
22 травня 2013 року про коригування митної
вартості товару, картки відмови від 22
травня 2013 року № 100270000/2013/10293,
повернення сум надмірно сплаченого
податку на додану вартість і мита в
загальній сумі 3 738 грн. 33 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року, позов задоволено.

Скасовано рішення Київської
регіональної митниці від 22 травня 2013
року № 100270000/2013/410266/2 про коригування
митної вартості товарів та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транс-портних засобів від 22
травня 2013 року № 100270000/2013/10293.

Повернуто товариству з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» надміру
сплачені суми податку на додану
вартість у розмірі 2570,52 грн. і мита в
розмірі 1168,41 грн. з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції, Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із заявою про допуск до
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 23 січня 2014 року.

У заяві Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 23 січня 2014 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилається при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року у справі № К/800/60000/13
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, ніж у справах №№ К/800/4707/13,
К/9991/57792/12, К/9991/5989/11.

Вивчивши заяву Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
додані до неї матеріали, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для допуску до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року у зазначеній справі, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Із оскаржуваної ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року слідує, що предметом
спору у справі є правомірність
визначення митної вартості товару та
наявність підстав повернення надмірно
сплачених митних платежів з Державного
бюджету України. Цим рішенням суд
касаційної інстанції залишив без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, якими позов задоволено.

Судове рішення обґрунтоване тим, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам
статті 58 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи свій сумнів у
правильності визначення декларантом
митної вартості, митниця послалася на
те, що товар оплачено після його
поставки, що суперечить вимогам
договору. Проте, при цьому митниця не
зазначає, яким чином такі обставини
впливають на митну ціну товару.

Оскільки декларантом були подані всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, а
митниця не довела необхідності
витребовування додаткових документів,
суд касаційної інстанції прийшов до
висновку про протиправність дій
митного органу.

Разом з цим, розглядаючи справи №№
К/800/4707/13, К/9991/57792/12, К/9991/5989/11. суд
касаційної інстанції зазначив, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження витребувати
додаткові документи для перевірки
правильності зазначеної митної
вартості товару в разі наявності
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт
господарювання має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів або
часткове надання витребуваних
документів не може вважатися
виконанням вимог митниці щодо
підтвердження митної вартості товарів.

В даних спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, яка була нижчою
від наявної цінової інформації за
даними Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України та документів,
наданих самим декларантом.

У зв'язку з не наданням позивачем
додаткових документів у митниці не
було можливості застосувати митну
вартість, визначену декларантом, що
дало митниці підстави для визначення
митної вартості товарів за 6 (резервним)
методом оцінки.

Отже у даних випадках відсутнє
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

В допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про скасування рішення і картки
відмови, повернення суми надмірно
сплачених платежів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: