Справа № 826/3569/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2014 року № 826/3569/14
Окружний адміністративний суду міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Соколової О.А.,
суддів Вєкуа Н.Г., Головань О.В,
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
до Державної фінансової інспекції
третя особа Публічне акціонерне
товариство «Туристичний комплекс
про визнання протиправним та
скасування пункту 12 вимоги,
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції України, третя особа
Публічне акціонерне товариство
«Туристичний комплекс «Пролісок» про
визнання протиправним та скасування
пункту 12 вимоги Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 27.11.2011 року № 05-14/84 «Про
усунення порушень та недоліків» яким
вимагається «відшкодувати за рахунок
винних осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_2) шкоду за
списання ПММ в загальній сумі 80,2 тис.
грн., спричинену внаслідок
вищезазначеного порушення» в частині
відшкодування шкоди за рахунок ОСОБА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
проведеною плановою ревізією
фінансово-господарської діяльності
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»,
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України встановлено ряд
порушень, які відображені в акті
ревізії № 05-21/1 від 06.01.2011 року, на
підставі якого винесена оскаржувана
вимога № 05-14/84 від 27.11.2011 року, що
порушує права та законні інтереси
позивача, у зв'язку з чим останній
звернувся до суду з адміністративним
В судовому засіданні 12.05.2014 року
представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши, що оскаржувана вимога
винесена відповідачем на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та чинним
законодавством України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надане,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення.
Оскільки в судове засідання прибули
12.05.2014 року не всі особи, що беруть
участь у справі, суд, в порядку статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши наявні в ній докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, що мають значення
для прийняття рішення, судом
встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 був призначений на
посаду голови правління ВАТ
«Туристичний комплекс
«Пролісок»наказом №27 від 22.02.2007 року та
28.05.2007 року з ним укладено контракт №15.
За п.п.1.2, 4.1 вищевказаного контракту,
керівник зобов'язується безпосередньо
через адміністрацію підприємства
здійснювати поточне управління
(керівництво) товариством,
забезпечувати його високоприбуткову
діяльність, ефективне використання і
збереження закріпленого за
товариством майна та майна, що не
увійшло до статутного фонду
товариства. У випадку невиконання або
неналежного виконання обов'язків
передбачених цим контрактом, сторони
несуть відповідальність відповідно до
законодавства України.
12.01.2010 року на підставі протоколу
загальних зборів акціонерів
акціонерного товариства та наказу №5
позивача було звільнено з займаної
посади згідно п.8 ст.36 КЗпП України, цим
же наказом зазначено вважати контракт
№15 таким, що втратив чинність.
Відповідач - Державна фінансова
інспекція України є контролюючим
органом, який в розумінні статей 1 і 8
Закону України "Про основні засади
здійснення державного контролю в
Україні" здійснює державний фінансовий
Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Статус Державної фінансової інспекції
України, її функції та правові основи
діяльності на момент виникнення
спірних правовідносин визначав Закон
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
"Про основні засади здійснення
державного контролю в Україні" (далі -
Закон № 2939).
Відповідно до ст.2 Закону № 2939,
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
Статтею 8 Закону № 2939 передбачені
основні функції органу державного
фінансового контролю, а саме, орган
державного фінансового контролю: 1)
здійснює державний фінансовий
контроль та контроль за: виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо
усунення виявлених недоліків і
порушень та запобігання їм у
подальшому; 3) вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальності винних осіб; 4)
здійснює інші повноваження, визначені
законами України та покладені на нього
Президентом України.
Згідно п.1 ст.10 Закону № 2939, органу
державного фінансового контролю
надається право перевіряти в ході
державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова
звітність - бухгалтерська звітність, що
містить інформацію про фінансове
становище, результати діяльності та
рух грошових коштів підприємства за
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.
У відповідності до вимог ст.11 Закону №
2939, плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія. Планова виїзна ревізія
проводиться за сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
підконтрольних установ за письмовим
рішенням керівника відповідного
органу державного фінансового
контролю не частіше одного разу на
календарний рік.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок» за період з 01.04.2007 року по
30.06.2010 року.

За результатами перевірки складено Акт
планової ревізії
фінансово-господарської діяльності №
05-21/1 від 06.01.2011 року.

Відповідно до п.7 ст.10 Закону № 2939,
органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року №550 (далі - Порядок № 550),
визначено, якщо вжитими в період
ревізії заходами не забезпечено повне
усунення виявлених порушень,
контролюючим органом у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Так, відповідно вищезазначених норм
Порядку 10.05.2011 року Головним
контрольно-ревізійним управлінням
України винесено вимогу № 05-14/84 від
27.11.2011 року про усунення порушень і
недоліків.

Пунктом 12 вищезазначеної вимоги
встановлено, що Товариством протягом
вересня 2007 - грудня 2009 року в порушення
ст. 3 Закону України від 16.07.1999 року №
996-ХІІ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
вимог Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
незаконно (без підтверджуючих
документів) списано паливно-мастильні
матеріали, використані автомобілем Toyota
Avensis, яким протягом даного періоду
користувався Голова Правління ОСОБА_1,
на загальну суму 80,2 тис. грн. (в тому
числі протягом вересня - грудня 2007 - 11,3
тис. грн., 2008 - 42,1 тис. грн., 2009 - 26,8 тис.
грн.), що призвело до завищення витрат
Товариства в зазначених періодах та
викривлення фінансової звітності, у
зв'язку з чим Головне
контрольно-ревізійне управління
України в порядку ст.ст. 130-136 КЗпПУ
зобов'язало ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок» відшкодувати за рахунок
винних осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_2) шкоду в
загальній сумі 80,2 тис. грн., спричинену
внаслідок вищевказаного порушення.

З огляду на те, що ОСОБА_1 з оскаржуваною
вимогою ознайомився лише 03.03.2014 року,
отримавши її на свій запит від
відповідача, тому на думку суду
позивачем не порушено строки звернення
до суду із цим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході проведення ревізії встановлено,
що протягом вересня 2007 - грудня 2009 року
при списанні ПММ на автомобіль Toyota Avensis
(д/н НОМЕР_1) допущенні порушення ст.3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та вимог Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку.

Так, наказами від 03.05.2007 року № 11-а та
від 14.08.2007 № 48 Головою Правління ОСОБА_1
затверджено норми списання ПММ на
вказаний автомобіль у відповідності до
вимог «норм витрат палива і мастильних
матеріалів на автомобільному
транспорті», затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
10.02.1998 року № 43.

Під час ревізії з'ясовано, що
автомобіль Toyota Avensis (д/н НОМЕР_1)
протягом вересня 2007 року - січня 2010 року
перебував у користуванні Голови
Правління ОСОБА_1

Ревізією під час дослідження
дотримання порядку видачі та
оформлення подорожніх листів
встановлено, що в порушення вимог
інструкції про порядок застосування
подорожнього листа службового
легкового автомобіля та обліку
транспортної роботи, затвердженої
наказом Державного комітету
статистики України від 17.02.1998 року № 74
ВАТ «ТК «Пролісок», протягом періоду,
що підлягав ревізії, подорожні листи
службового легкового автомобіля на
автомобіль Toyota Avensis (д/н НОМЕР_1)
видавались на термін понад один
робочий день, а саме: на 7 днів, місяць.
Крім того, в наданих до ревізії
подорожніх листах на даний автомобіль
не заповнені всі розділи, а саме:
інформація про час використання
автомобіля, рух палива, показники
спідометрів на момент вибуття та
прибуття автомобіля до гаражу, коли і
ким використовувався автомобіль, також
відсутня печатка Товариства, підпис
особи, яка користувалися автомобілем,
не вказується маршрут автомобіля, чим
не дотримано вимоги даної інструкції.

Отже, під час проведення ревізії
з'ясовано, що згідно даних
бухгалтерського обліку протягом
вересня 2007 року - грудня 2009 року в
порушення статті 3 Закону України від
16.07.1999 року № 996-ХІІ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та вимог Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
безпідставно, незаконно списано ПММ
використаних Toyota Avensis, яким протягом
даного періоду користувався Голова
Правління ОСОБА_1, на загальну суму 80,2
тис. грн. (в тому числі протягом
вересня-грудня 2007 року - 11,3 тис. грн., 2008 -
42,1 тис. грн., 2009 - 26,8 тис. грн.), що
призвело до завищення витрат
Товариства в зазначених періодах та
викривлення фінансової звітності.

Відповідно до приписів п.18 Порядку №550
у разі виявлення порушень
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції
контролюючого органу, посадові особи
контролюючого органу повинні вимагати
від працівників об'єкта контролю,
причетних до виявлених порушень,
письмові пояснення.

Отже, суд не бере до уваги посилання
позивача щодо порушення відповідачем
приписів п.18 Порядку № 550, в частині не
відібрання пояснень від нього,
оскільки останній в період проведення
ревізії Товариства вже не був
працівником об'єкта контролю.

До того ж, суду не прийнятні посилання
ОСОБА_1, що він не має нести
відповідальність за правильність
оформлення цих документів, незважаючи
на те що він був керівником
підприємства.

Згідно пункту 2.13 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, керівник підприємства,
установи забезпечує фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, що були проведені, у
первинних документах та виконання
всіма підрозділами, службами і
працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів.

Позивач наголошував на відсутність
порушень при складанні подорожніх
листів, однак в судовому засіданні ним
не спростовано висновків відповідача
що подорожні листи оформлені з
багатьма порушеннями. Водночас, з
наявних подорожніх листів службового
легкового автомобіля Toyota Avensis, які
містяться в матеріалах справи, судом
вбачається, що висновки ревізії цілком
обґрунтовані.(а.с.86-94)

Отже, ревізією встановлено, що списання
палива, яке використане при
експлуатації автомобіля Toyota Avensis,
здійснено на підставі первинних
документів (подорожніх листів), які не
відповідають вимогам наказу
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 № 88.

Суд зазначає, що завданням
адміністративного суду є перевірка
правомірності (легальності) рішення,
дії чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень з огляду на чіткі критерії,
які зазначені у частині 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуюче вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими,
безпідставними, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
О.А. Соколова

Судді
Н.Г. Вєкуа

О.В. Головань