Справа № 872/10233/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 рокусправа № 804/4994/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитра Анатолійовича на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2013 року у справі №804/4994/13-а за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитра Анатолійовича про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасування рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитра Анатолійовича від
18 березня 2013 року №964661 про відмову у
державній реєстрації права приватної
власності на будівлі та споруди, а саме:
адміністративну будівлю літ. Ц-2,
прибудови ліл. П1 -1, П2 -1, п2 - 1, п4 - 1
ганок-естакада літ. п1, що розташовані у
м. Дніпропетровську, АДРЕСА_1. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначав, що рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2012 року визнано за ним право
власності на будівлі і споруди, які
розташовані за адресою:
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 без
прийняття в експлуатацію. Позивач
звернувся до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою про державну
реєстрацію права власності на
зазначений об'єкт нерухомого майна. 18
березня 2013 року відповідачем прийнято
рішення за № 964661 про відмову у
державній реєстрації прав з огляду на
те, що самочинно побудоване майно не
введено в експлуатацію.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2013 року адміністративний позов
ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитро Анатолійович
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову.
Апелянт зазначає, що згідно поточної
технічної інвентаризації, проведеної
Комунальним підприємством
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради,
встановлено факт самочинного
побудування адміністративної будівлі,
розташованої за адресою: літ. Ц-2,
прибудови ліл. П1 -1, П2 -1, п2 - 1, п4 - 1
ганок-естакада літ. п1, що розташовані у
м. Дніпропетровську, АДРЕСА_1. Суд
першої інстанції при прийнятті рішення
не врахував вимоги п. 2 ст. 5 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», за якими державна
реєстрація прав проводиться після
прийняття відповідного майна в
експлуатацію у встановленому законом
порядку. Датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта відповідно до п.5 ст. 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» є дата
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації або видачі
сертифіката. Враховуючи, що прийняття
нерухомого майна в експлуатацію є
обов'язковою передумовою проведення
державної реєстрації прав на таке
майно, спірне рішення про відмову у
реєстрації, на думку апелянта, є
правомірним.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просив
залишити постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2013 року без змін як законну та
обґрунтовану.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав вимоги,
викладені у письмових запереченнях на
апеляційну скаргу.

Апелянт, належним чином повідомлений
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибули, про
причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про наявність підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2012 року по справі №403/15066 за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро 2010",
Дніпропетровської міської ради
визнано за ОСОБА_2 право власності на
будівлі і споруди, які розташовані за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 та
складаються з: антресольного поверху -
літ. П-1 (поз.23 (площа 30,8 м2), поз.24 (площ. 32,2
м2) - адміністративної будівлі - літ. Ц-2
(загальною площею 109,9 м2); прибудови літ.
П1 - 1 (поз.17) - площ. 56,9 м2; прибудови літ. П2
- 1 (поз.18) - площ. 505,6 м2; прибудови літ. п2 -
1 (поз.16) - площ. 8,8 м2; прибудови літ. п3 - 1
(поз.14) - площ. 7,4 м2; прибудови літ. п4 - 1
(поз.15) - площ. 9,2 м2; без прийняття в
експлуатацію. Рішенням Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Д. А. № 964661 від 18 березня 2013
року відмовлено у державній реєстрації
права приватної власності на будівлі
та споруди за ОСОБА_2 на підставі
вказаного рішення суду, оскільки
нерухоме майно, яке було самочинно
побудовано, не введено в експлуатацію.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність спірного рішення
відповідача, який безпідставно
відмовив у здійсненні державної
реєстрації права власності за
позивачем на нерухоме майно за
наявності судового рішення про
визнання права власності без введення
об'єкта нерухомості в експлуатацію.

Колегія суддів вважає висновок
суду таким, що не відповідає вимогам
чинного законодавства з наступних
підстав.

Статтею 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно на їх обтяжень» № 1952-ІУ
від 01.07.2004 року передбачено, що у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення Якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 461 від 13.04.2011 року
затверджений Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів. Відповідно до пункту 10
Порядку у разі, коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим Порядком. Датою прийняття в
експлуатацію об'єкта є дата реєстрації
декларації або видачі сертифіката (п.11
Порядку).

Таким чином, при визнанні права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно за рішенням суду
забудовник не звільняється від
обов'язку прийняття об'єкта в
експлуатацію, оскільки рішення суду
про визнання права власності є лише
одним із право встановлювальних
документів, а питання готовності
об'єкта до експлуатації, відповідності
його технічним нормам та стандартам
належить до виключної компетенції
органів державного
архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, як зазначено в Пленумі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Враховуючи
наведене, при вирішенні питання про
відкриття провадження у справі за
позовом про визнання права власності
на самочинно збудовані об'єкти суд має
звертати увагу чи зазначено у позовній
заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК
обставини щодо звернення позивача до
інспекції державного будівельного
архітектурного контролю про прийняття
об'єкта до експлуатації та посилання на
докази щодо зазначених обставин. У разі
відсутності посилання на такі
обставини або докази суд має
відповідно до вимог статті 121 ЦПК
залишити позовну заяву без руху та
надати строк для усунення недоліків із
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 121 ЦПК.

В оскарженій постанові суд першої
інстанції послався також на те, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень повинен виконати рішення
суду про визнання за позивачем права
власності на самочинно побудоване
майно без прийняття його в
експлуатацію, проте у даному випадку
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська є документом, що
посвідчує право власності і не
зобов'язує відповідача до вчинення
жодних дій. Державний реєстратор у
своїй діяльності керується приписами
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який містить
пряму вимогу щодо необхідності
прийняття об'єкта нерухомості в
експлуатацію. У свою чергу питання
виконання рішення суду врегульовані
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення незаконного
та необґрунтованого рішення,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, оскаржена постанова -
скасуванню із прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову за наведених
вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитра Анатолійовича -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
квітня 2013 року у справі №804/4994/13-а -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
Управління юстиції Дніпропетровської
області База Дмитра Анатолійовича про
визнання протиправним та скасування
рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко