Справа № 462/3507/14-а
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/3507/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого судді:
Бориславського Ю.Л.,

при секретарі:
Каралюс Т.Р.,

розглянувши в порядку скороченого
провадження відповідно до положень ст.
183-2 КАС України справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести призначення
пенсії, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
звернувся до суду із позовною заявою до
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести призначення
пенсії, зазначивши, що станом на 2014 рік
постійним місцем проживання позивача
ОСОБА_1 є США.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
радою України. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. 07.10.2009 р. Конституційним
Судом України було постановлено
рішення, яким вищевказані приписи
визнано неконституційними і 08.03.2014 р.
представник позивача звернувся з
письмовою заявою до відповідача про
призначення пенсії позивачу. 10.04.2014 р.
на адресу представника позивача
надійшов лист від 07.04.2014 р. № 52/М-9 у
якому відповідач зазначив, що заяву
призначення пенсії подається
заявником особисто або через свого
представника за місцем проживання
(реєстрації). Така особа має пред'явити
паспорт або інший документ, що
засвідчує особу, місце її проживання.
Тобто, відповідач у своєму листі
фактично відмовив у призначенні пенсії
позивачу, порушуючи таким чином його
конституційні права як громадянки
України. Просить суд, визнати
бездіяльність відповідача, виражену у
неправомірному ігноруванні заяви
представника позивача про призначення
пенсії позивачу неправомірними з
одночасним зобов'язанням відповідача
призначити пенсію за віком позивачу з
березня 2014 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова подано
заперечення на позовну заяву, в яких
вказує, що згідно п.2 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. В п. 16 вказаного
Порядку зазначено що особа, яка
зверталася за пенсією повинна
пред'явити паспорт або

інший документ, що засвідчує цю особу,
місце її проживання (реєстрації). Крім
того, вказує, що положення п. 2 ч. 1 ст. 49,
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» втрачають
чинність з 07.10.2009 р., тобто від дати
прийняття рішення КСУ №25-рп/2009, а тому
таке поширюється на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання після
07.10.2009 року. Просять відмовити у
задоволенні позову. Крім того, вказує
на пропущення позивачем строку
звернення до адміністративного суду,
передбаченого ст. 99 КАС України.

Розгляд справи проведено в порядку
скороченого провадження, відповідно до
вимог ст.183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені представником позивачем,
представником відповідача обставини,
суд приходить до переконання, що вони є
достатніми для прийняття законного та
обґрунтованого судового рішення.

Як вбачається із копії закордонного
паспорта НОМЕР_1, виданого 21.03.1997 року та
інших матеріалів справи, позивач
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином
України, виїхав на постійне місце
проживання в Сполучені Штати Америки.

Судом встановлено, що позивач, до
переїзду на постійне місце проживання
в Сполучені Штати Америки, проживав у
АДРЕСА_1, що відноситься до території
Залізничного району м. Львова.

08 березня 2014р. представник позивача
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м.
Львова з заявою про призначення
пенсії ОСОБА_1

Управлінням Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова було
розглянуто вказану заяву. Відповідач у
листі від 07.04.2014 року № 52/М-9 зазначив, що
пенсійне забезпечення громадян в
Україні здійснюється відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Згідно Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам і членам
їх сімей подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника. Крім того,
вказав, що положення п.2 ч.1 ст.49, другого
речення ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втрачають чинність з
07.10.2009 р., тобто від дати прийняття
рішення КСУ №25-рп/2009, а тому таке
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання після 07.10.2009
року.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.24 Конституції
України громадяни мають рівні
конституційні свободи та є рівними
перед законом. Не може бути привілеїв
чи обмежень за ознаками раси кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статті, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Порядок призначення, перерахунку та
виплати пенсії за віком регулюється
Законом України «Про пенсійне
забезпечення», який набрав законної
сили 01.01.1992 року, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який набрав законної
сили 01.01.2004 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають: 1) громадяни
України, які застраховані згідно із цим
Законом та досягли встановленого цим
Законом пенсійного віку чи визнані
інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для

призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
- члени їхніх сімей, зазначені у статті
36 цього Закону, та інші особи,
передбачені цим Законом; 2) особи, яким
до дня набрання чинності цим Законом
була призначена пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (крім соціальних пенсій)
або була призначена пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) за іншими
законодавчими актами, але вони мали
право на призначення пенсії за Законом
України «Про пенсійне забезпечення» -
за умови, якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з
інших джерел, а також у випадках,
передбачених цим Законом, - члени їхніх
сімей.

Отже, право позивача на отримання
пенсії в Україні є конституційним
правом громадянина України.

На підставі абз.6, 11 ч.1 ст.7 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за принципом
рівноправності застрахованих осіб
щодо отримання пенсійних виплат та
державних гарантій реалізації
застрахованими особами своїх прав,
передбачених Законом.

Таким чином, ОСОБА_1 проживаючий в
Сполучених Штатах Америки, який є
громадянином України, має такі ж
конституційні права, як і інші
громадяни України так як Конституція
та пенсійне законодавство України не
допускає обмеження права на соціальний
захист, зокрема права на отримання
пенсії, за ознакою місця проживання
громадянина України.

Крім цього, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2
Протоколу № 4 Конвенції про захист прав
і основоположних свобод кожна людина
має право на вільне пересування і
свободу вибору місця проживання.
Кожна людина має право залишити
будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання
зі збереженням за ним усіх
конституційних прав.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції
України при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25-рп/2009, на яке
посилається відповідач у своїх
запереченнях, визнано
неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49,
друге речення ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

Аналізуючи положення ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» після
визнання неконституційним другого
речення ст.51 Закону, виплата пенсії під
час перебування особи за кордоном не
припиняється, якщо пенсіонер є
громадянином України.

Таким чином, позивач обґрунтовано
звернувся до відповідача із заявою про
призначення пенсії.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції
України, кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав представнику ОСОБА_2
повноваження щодо представлення його
інтересів, довіреність оформлена
згідно вимог законодавства.

Отже, ОСОБА_1 правомірно подавав заяву
про призначення пенсії через свого
представника.

Що стосується посилання відповідача на
пропущення позивачем строку звернення
до суду, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється

шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Як вказав представник позивача та це
підтверджується матеріалами справи,
про порушення прав позивача на
призначення пенсії відповідачем, йому
стало відомо з листа управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова № 52/М-9
від 07.04.2014 року, а відтак, позивач не
пропустив шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду.

Виходячи з наведеного, позовна вимога
щодо зобов'язання управління
Пенсійного фонду в Залізничному районі
м. Львова призначити пенсію, починаючи
з березня 2014р. підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.6, 11, 17, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.7
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним дії управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова щодо
відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м.
Львова призначити позивачу пенсію за
віком з березня місяця 2014 року.

Постанова може бути оскаржене
сторонами в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подання в 10-денний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги, а
особами, які не були присутні під час
оголошення, протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова, прийнята в скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя:
/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Бориславський Ю. Л.