Справа № 826/7902/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2014 року № 826/7902/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І.,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Міністерства соціальної
політики Українки до Державної
виконавчої служби України, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_1 провизнання протиправною та
скасування постанови від 22.05.2014
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство соціальної політики
України звернулось до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_1, про визнання
протиправною та скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 22.05.2014 ВП №43410974.
В обґрунтування позивних вимог
позивач зазначає, що оскаржуваною
постановою відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа, виконавче провадження за яким
вже було закінчено постановою від
Відповідач - Державна виконавча
служба України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.
Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_1 - заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав викладених у письмових
запереченнях, які долучено до
матеріалів справи, проте явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представники позивача
та відповідача не заперечували проти
вирішення справи в порядку письмово
провадження, оскільки третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибула, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Відповідно до Закону України від 21.04.1999
№ 606-ХІV "Про виконавче провадження" (
далі - Закон № 606) виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частиною другою статті 2 Закону №
606 встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".
Згідно статті 25 Закону № 606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Постановою від 22.05.2014 (далі - оскаржена
постанова) відкрито виконавче
провадження №43410974 з примусового
виконання виконавчого листа №291/12
виданого Житомирським окружним судом
24.01.2012.

Також, судом встановлено, що постановою
від 30.09.2013 ВП №32022262 було закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання згадуваного виконавчого
листа на підставі п. 11. ч. ст. 49, ст. 50
Закону № 606.

Отже, оскарженою постановою повторно
відкрито інше виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №291/12 виданого Житомирським
окружним судом 24.01.2012.

Відповідно до пункту 11 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню в разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), яким
видано виконавчий документ, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Зокрема, у разі якщо виконати рішення
без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
згаданого Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 у
справі №806/6863/13-а відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови від 30.09.2013 ВП
№32022262 про закінчення виконавчого
провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Таким чином, закінчення виконавчого
провадження на підставі ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
унеможливлює повторне відкриття
виконавчого провадження та позбавляє
стягувача права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших обставин,
передбачених законом, які виключають
здійснення виконавчого провадження.

В даному випадку, такою обставиною є
постанова від 30.09.2013 ВП №32022262 про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання згадуваного
виконавчого листа на підставі п. 11. ч.
ст. 49, ст. 50 Закону № 606.

Повторне звернення позивача із заявою
про відкриття виконавчого провадження
не є підставою для відкриття нового
виконавчого провадження на підставі
виконавчого документа, виконавче
провадження за яким було завершено.

Враховуючи те, що провадження
виконавчих дій є завершальною стадією
судового процесу, які нерозривно
пов'язані з відповідним судовим
рішенням, його примусове виконання
можливе у межах одного провадження, із
закриттям якого усі виконавчі дії
мають бути припинені.

Також, суд вважає безпідставним
посилання позивача на ст. 51 Закону
України "Про виконавче провадження" з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби. За
наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача.

З матеріалів справи вбачається, що
постанова від 30.09.2013 ВП №32022262 про
закінчення виконавчого провадження не
скасована, також з матеріалів справи не
вбачається наявність інших підстав
визначених ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження" для відновлення
закінченого виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлені
критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим ч. 3
ст. 2 КАС України критеріям
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого ст. 9 КАС України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що закінчення виконавчого
провадження на підставі ст 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
унеможливлює повторне відкриття
виконавчого провадження та позбавляє
стягувача права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання, суд
дійшов висновку, що оскаржена
постанова винесена з порушенням норм
Закону України «Про виконавче
провадження» та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 22.05.2014 ВП
№43410974.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 КАС України. Постанова може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції протягом десяти днів за
правилами, встановленими ст. 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур