Справа № 9101/78073/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2013 рокусправа № 2а-4159/10/1170

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новоженін І.Є.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_4 дов від
25.07.2012

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 10
березня 2011 року

у справі № 2а-4159/10/1170

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,-

встановила:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції, в якому (з
урахуванням уточнень позовних вимог -
а.с.42) просив визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення №
/1 від 06.10.2010 в частині
донарахування податку на додану
вартість в сумі 203416,94 грн. та
застосування штрафних санкцій в сумі
101708,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки відповідача про не
підтвердження підприємцем реального
товарного характеру господарських
операцій з ПП «Тарон-Кір» та ПП
«Україна-Спецагро» є необґрунтованими
та недоведеними, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
податковим органом прийнято з
порушенням чинного законодавства
України.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року адміністративний позов
задоволено.

Постанову суду мотивовано наявністю
у позивача, як на момент проведення
перевірки, так і під час судового
розгляду всіх податкових накладних та
інших первинних документів, які
підтверджують факт поставки олії
соняшника ПП «Тарон-Кір» та ПП
«Україна-Спецагро» на користь
позивача, що свідчить про
безпідставність та протиправність
винесення відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, а
висновок відповідача щодо
безпідставності включення позивачем
до складу податкового кредиту сум ПДВ,
сплачених у складі вартості олії
соняшникової, ґрунтується лише на тому,
що контрагенти позивача мають ознаки
фіктивності. При цьому, відповідачем
під час проведення перевірки не
досліджувався факт реальності
здійснення позивачем господарських
операцій з ПП «Тарон-Кір» та ПП
«Україна-Спецагро».

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу
(а.с.134), в якій просить скасувати
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду та відмовити у
задоволенні позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги по суті
обґрунтовані висновками перевірки
позивача. Відповідач посилається на
акт документальної позапланової
перевірки як на носій доказової
інформації, а також на те, що 29.05.2009 СВ
Світловодського МРВ УМВС України у
Кіровоградській області по
контрагентам позивача порушено
кримінальну справу за фактом створення
фіктивного підприємництва, з метою
здійснення незаконної діяльності, за
ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.205
КК України.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує. Зазначає, що рішення судом
першої інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Світловодською
ОДПІ проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства СГД-фізичною особою
ОСОБА_2 за період з 01.07.2007 по 31.03.2010, за
результатами якої складений акт
перевірки від 14.07.2010 № 153/1710- (а.
с.9-23).

Перевіркою встановлені порушення
пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1,
7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.1 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
призвело до заниження податку на
додану вартість за період перевірки на
загальну суму 206100,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 06.10.2010 №
/1, яким підприємцю донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі
309150 грн., з якого 206100 грн. - за основним
платежем, 103050 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В межах даної справи позивач оскаржує
означене податкове
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 203416,94
грн. та 101708,47 грн. штрафних санкцій,
донарахованих в зв'язку з формуванням
підприємцем податкового кредиту за
рахунок податку на додану, сплаченого у
ціні придбання олії соняшника у ПП
«Тарон-Кір» та ПП «Україна-Спецагро».

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Як зазначено в акті перевірки і не
заперечується позивачем, при перевірці
формування позивачем податкового
кредиту встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у
періоді, який перевірявся, здійснив
господарські операції на загальну суму
203416,94 грн.:

- з ПП «Тарон-Кір» у лютому-квітні
2009 року на суму 65 230,34 грн.

- з ПП «Україна-спецагро» - у
квітні-травні 2009 року - 138 186,60 грн.

Наявність порушення підприємцем
положень Закону України «Про податок
на додану вартість» обґрунтована
податковим органом отриманою
відповіддю на запити Світловодської
ОДПІ про проведення зустрічної
перевірки ПП «Україна-спецагро» та ПП
«Тарон-Кір», згідно якої за інформацією
ГВПМ ДПІ у м.Кіровограді громадянин
ОСОБА_3, залучивши до своєї незаконної
діяльності мешканців м.Кіровограда,
здійснив реєстрацію ряду фіктивних
підприємств, зокрема, ПП
«Україна-спецагро» та ПП «Тарон-Кір» та
в подальшому з використанням
розрахункових рахунків вищезазначених
підприємств здійснювали протиправну
діяльність по конвертації грошових
коштів у готівку для інших суб'єктів
господарювання за винагороду,
проводили безтоварні
фінансово-господарські операцій та
умисно ухилялись від сплати податків в
особливо великих розмірах.

За даними фактами 29.05.2009 СВ
Світловодського МРВ УМВС України у
Кіровоградській області по
вищезазначеним підприємствам порушено
кримінальну справу за фактом створення
фіктивного підприємництва, з метою
здійснення незаконної діяльності, за
ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.205
КК України.

Наводячи в акті перевірки вказані
обставини, посилаючись на положення
ч.ч.1, 2 ст.215 та ст.216 ЦК України,
податковий орган разом з тим не
зазначив про порушення пПідприємцем
певних приписів Закону України «Про
податок на додану вартість», не зробив
жодних висновків, з яких би вбачалось, в
чому саме полягає виявлене порушення з
боку позивача.

Відсутні такі висновки і в апеляційній
скарзі, яка фактично ґрунтується на
обставинах, засвідчених в акті
перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
Колегія суддів, досліджуючи
господарські операції, здійснені між
позивачем та його контрагентами - ПП
«Україна-спецагро» та ПП «Тарон-Кір»,
встановила наступне.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
Закону Україна «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №
168/97-ВР (чинного на момент виникнення
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97-ВР
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно з підпунктами 7.2.1 і 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна, яка є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом, складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках (оригінал
надається покупцю, копія залишається у
продавця товарів (робіт, послуг) та
повинна містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку. Податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надаються
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом. Податкова накладна
виписується на кожну повну або
часткову поставку товарів (робіт,
послуг). У разі коли частка товару
(робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань (абзаци 1, 3, 4
підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що на момент проведення
господарських операцій позивачем з ПП
«Україна-спецагро» та ПП «Тарон-Кір»,
вказані підприємства мали
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість.

Факт реальності здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Україна-спецагро», ПП
«Тарон-Кір» з поставки олії насіння
соняшника підтверджується первинними
документами, що містяться в матеріалах
справи, а саме: накладними, податковими
накладними, квитанціями до
прибуткового ордеру, що свідчать про
сплату позивачем в готівковій формі
придбаного насіння у ПП
«Україна-спецагро» та ПП «Тарон-Кір» (а.
с.103-117).

Виходячи із змісту вказаних
документів, вбачається, що вони містять
всі обов'язкові реквізити, що
передбачені ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в розумінні
вказаного Закону є первинними, такими,
що підтверджують здійснення
відповідної господарської операції.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ПП
«Україна-спецагро» та ПП «Тарон-Кір» у
відповідності до вимог ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Факт використання поставленого товару
підтверджується наданими позивачем
договором зберігання від 05.01.2009,
укладеним з ПП ПКФ «Каскад», предметом
якого є надання послуг по зберіганню
олії соняшникової (а. с.49, 50), актами
приймання-передачі олії соняшникової
відповідно до договору зберігання (а.
с.51-54), актами приймання-передачі послуг
по транспортуванню олії соняшникової
(а. с.55-58), платіжними дорученнями, які
підтверджують оплату позивачем послуг
по транспортуванню олії соняшникової
(а. с.67-72).

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, на якому базується податковий
облік, що свідчить про неправомірність
позиції відповідача щодо незаконності
віднесення підприємцем до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплаченого у ціні
придбаної у ПП «Україна-спецагро» та ПП
«Тарон-Кір» олії насіння соняшника, що,
в свою чергу, зумовлює відсутність
підстав для висновку про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентамидотримані. Також
господарські зобов'язання
купівлі-продажу не містять ознак
фіктивності (вчинених без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися відповідними
правочинами). Крім того, відповідно до
ст.234 Цивільного кодексу України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочини
ухвалюється судове рішення.

Судові рішення, якими б визнавались
недійсними (нікчемними) правочини між
позивачем та його вищевказаними
контрагентами, матеріали справи не
місять.

Стаття 72 КАС України визначає підстави
для звільнення від доказування.

Так, згідно ч.4 даної вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Відповідачем у ході судового розгляду
справи не надано суду належних доказів
встановлення вини та умислу позивача
щодо здійснення фіктивного
підприємництва, тобто не надано
відповідного вироку суду,
постановленого у кримінальній справі
відносно ФОП ОСОБА_2.

Не надано суду також і вироків відносно
посадових осіб контрагентів позивача
по ланцюгу постачання.

Також, слід зазначити, що акт перевірки
від 14.07.2010 фактично не містить посилань
на відсутність документів
бухгалтерського обліку та порушення
саме позивачем будь-яких норм чинного
на той час податкового законодавства
України.

При цьому, норми Закону № 168/97-ВР не
пов'язують право платника податку на
податковий кредит з проведенням
будь-яких зустрічних перевірок та не
ставить право платника податку на
формування податкового кредиту в
залежність від сплати податку іншими
учасниками по всьому ланцюгу
товарообігу.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача по
ланцюгу постачання не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
порушення позивачем положень Закону №
168/97-ВР та Цивільного кодексу України в
частині недійсності (нікчемності)
правочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим задоволення
судом першої інстанції позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують правового обґрунтування,
покладеного в основу судового рішення,
тому не можуть бути підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року у справі № 2а-4159/10/1170 - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко