Справа № 814/3806/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3806/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А. Судова колегія
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача -
Середи Наталії Валеріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Корабельного районного центру
зайнятості м.Миколаєва на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Корабельного районного центру
зайнятості м.Миколаєва до ОСОБА_3 про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року Корабельний районний
центр зайнятості м.Миколаєва (далі РЦЗ)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до ОСОБА_3 про стягнення з
відповідачки 11120,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що в порушення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" відповідачкою на
час надання статусу безробітної з
призначенням допомоги по безробіттю не
повідомлено РЦЗ про те, що вона має
статус фізичної особи-підприємця.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, РЦЗ
подало апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 січня 2013 року відповідачка
звернулася до РЦЗ із заявою про
надання їй статусу безробітної з
виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом РЦЗ від 21 січня 2013 року
відповідачці було надано статус
безробітної та призначено виплату
допомоги по безробіттю.

24 травня 2013 року між відповідачкою та
РЦЗ було укладено договір №1400/90/13/03-02,
згідно якого відповідачку було
направлено на навчання до
Чорноморського державного
університету ім. П.Могили за програмою
"Професійно-технічна освіта,
Бізнес-планування для організації
підприємницької діяльності", зі
строком навчання з 28 травня 2013 року по 03
червня 2013 року.

В подальшому, позивачем був зроблений
запит до державного реєстратора з
метою виявлення осіб, які на день
отримання статусу безробітного не
припинили підприємницьку діяльність.

В червні 2013 року позивачем отримано
довідку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, з якої вбачається, що
відповідачка з 08 липня 1994 року була
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Під час перебування на обліку в РЦЗ
відповідачка отримала допомогу по
безробіттю в сумі 11045,08 грн. та 75,32 грн.
витрачено на її навчання, а разом 11120,40
грн..

Позивач звертався до відповідачки з
вимогою про повернення безпідставно
отриманих коштів, шляхом направлення
на її адресу претензії за вих. № 06/13-1474
від 19 липня 2013 року, проте вищевказані
кошти ОСОБА_3 самостійно сплачені не
були, що і стало підставою для
звернення РЦЗ з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи в задоволенні вимог суд
першої інстанції виходив з того, що в
діях відповідачки щодо неповідомлення
про її реєстрацію в якості фізичної
особи-підприємця не має жодного умислу,
недобросовісності та зловживань з її
боку, адже на той час вона була
впевнена, що її підприємницьку
діяльність припинено ще у 2007 році та
зроблено відповідний запис в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, вважає їх правильними
з огляду на наступне.

Згідно п.1 ст.2 Закону України "Про
зайнятість" безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Положеннями ч.2, 3 ст.36 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (далі Закон) встановлено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що в 2007 році Державна податкова
інспекція в Корабельному районі
м.Миколаєва звернулась до
Господарського суду Миколаївської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування
її державної реєстрації та припинення
підприємницької діяльності.
Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 02 квітня 2007
року позовні вимоги ДПІ було
задоволено та припинено
підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1, 3 ст.49 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
суд, який постановив рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця, у тому
числі рішення про визнання фізичної
особи - підприємця недієздатною або про
обмеження її цивільної дієздатності, в
день набрання таким рішенням законної
сили направляє його копію державному
реєстратору за місцем реєстрації
фізичної особи - підприємця для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця вноситься
державним реєстратором до журналу
обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов'язаний не
пізніше наступного робочого дня з дати
надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем внести до
Єдиного державного реєстру запис про
судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця та в той же день
повідомити органи статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування та фізичну
особу - підприємця, щодо якої було
постановлено судове рішення, про
внесення такого запису.

З аналізу наведених норм вбачається, що
на виконання судового рішення про
припинення підприємницької
діяльності, законодавцем покладено на
суд, який виніс таке рішення, обов'язок
направити його копію державному
реєстратору, який, в свою чергу,
зобов'язаний повідомити відповідні
органи, в тому числі, і фонди
соціального страхування, про внесення
запису до Єдиного державного реєстру
про припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Тому, враховуючи все вищевикладене та
приймаючи до уваги, що для припинення
власної підприємницької діяльності за
судовим рішенням, що не пов'язано з
банкрутством фізичної особи -
підприємця, на таку особу, а в даному
випадку - відповідачку, не покладено
жодних зобов'язань по вчиненню певних
дій, колегія суддів вважає, що висновок
суду першої інстанції щодо відсутності
в діях відповідачки стосовно
неповідомлення позивача про її
реєстрацію в якості фізичної
особи-підприємця порушень чинного
законодавства, зокрема, Закону є
обґрунтованим та правомірним, оскільки
станом на час надання відповідачці
статусу безробітної та виплати
допомоги по безробіттю, підприємницька
діяльність останньої повинна була
припинитись в зв'язку з внесенням
відповідного запису до Єдиного
державного реєстру.

Наведені висновки також
підтверджуються постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року, якою було визнано неправомірною
бездіяльність відділу державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції щодо невиконання рішення
Господарського суду Миколаївської
області від 02 квітня 2007 року по справі
№ 4/91/07 про внесення до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
проведення реєстрації припинення
підприємницької діяльності
відповідачки та зобов'язано відділ
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців внести запис
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про проведення
реєстрації припинення підприємницької
діяльності відповідачки.

Отже, враховуючи зазначене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи
судом першої інстанції правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Судова колегія не може погодитися з
посиланням апелянта на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, тому що всі
процесуальні норми, передбачені
адміністративним судочинством були
виконані без порушень прав кожної
сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Корабельного
районного центру зайнятості
м.Миколаєва - залишити без задоволення,
а постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук Л.Є. Зуєва