Справа № 820/6946/14
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 липня 2014 р.
№ 820/6946/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання -Каряки
С.Г.,

представників сторін:

позивача - Трембач А.П.,

відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Фірми "ДіМєрус Інженерінг" Товариства
з обмеженою відповідальністю до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фірма "ДіМєрус Інженерінг"
Товариство з обмеженою
відповідальністю, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкові
головного управління Міндоходів у
Харківській області- № 201 (форма
"Р") про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарах (робіт, послуг) (301667 грн. за
основним платежем та 150833,5 грн. за
штрафними санкціями).

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкові головного управління
Міндоходів у Харківській області №
201 прийнято з порушенням норм
законодавства України регулюючого
суспільні відносини у сфері
оподаткування, необґрунтовано, без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити в повному обсязі з
підстав та мотивів викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в повному обсязі. В
обгрунтування заперечень зазначив, що
при прийнятті спірного рішенні діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані сторонами документи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення проти позову,
проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази у їх сукупності, дійшов
висновку виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів Харківській області на
адресу ТОВ «ТД «Дінас» надіслано запит
щодо надання пояснень та
документального підтвердження
взаємовідносин з Фірмою «ДіМєрус
Інженерінг» ТОВ за період з 01.02.12 по
31.12.12 та отримано відповідь, що згідно з
даними бухгалтерського обліку ТОВ «ТД
«Дінас» у періоді з 01.02.12 по 31.12.12 не мало
взаємовідносини з фірмою «ДіМєрус
Інженерінг» ТОВ.

Державою податковою інспекцією у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області 26.09.2013 року було
сформовано та направлено на адресу
позивача запит про надання інформації
та її документального підтвердження №
2210/80/20-34-22-01-16, однак у відповідь на
зазначений запит підприємством було
повідомлено контролюючий орган, що усі
контролюючим органом вже було
проведено перевірку за період з 01.04.2010
року по 31.12.2012 року та всі документи, які
мали відношення до перевіряємого
періоду були здані у архів, тому у
підприємства відсутня можливість
надати пояснення та їх документальне
підтвердження з приводу
взаємовідносин із ТОВ "ТД "Дінас" за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року.

У зв'язку із ненаданням позивачем
пояснень та їх документального
підтвердження фахівцями ДПІ у
Московському районі м Харкова на
підставі наказу від 15.10.2014 року та
направлень від 16.10.2013 року № 325 та № 326
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку Фірма
«ДіМерус Інженирінг» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТОВ «ТД «Дінас»,за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року та
подальшої участі отриманих
товарно-матеріальних цінностей (робіт,
послугу) у фінансово -господарських
операціях підприємства, за
результатами якої було складено акт
від 31.10.2013 року № 733/20-34-22-01-05/32337330.

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлено порушення: п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового Кодексу України від
02.12.2010 № 2755-V із змінами та доповненнями
завищено витрати, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування у
сумі 1508333 грн., у т. ч. за 1 кв. 2012 року у
сумі 258333 грн., за 2 кв. 2012 року у сумі
350000., за З кв. 2012 року у сумі 375000 гри., за 4
кв. 2012 року у сумі 525000 грн.; занижено
суму податку на прибуток приватних
підприємств , що підлягає сплаті в
бюджет в сумі 316750 грн., в тому числі за 1
квартал 2012 року у сумі 54250 грн.., за 2
квартал 2012 року - 73500 грн… З квартал 2012
року у сумі 78750 грн., за 4 квартал 2012 року
-110250 грн.: 2. п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІУ із
змінами та доповненнями занижено та
підлягає сплаті до бюджету податок на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «ТД «Дінас», податковий номер30138061
за період з 01.02.2012 року ПО 31.12.2012 року на
загальну суму 301667 грн., в тому числі: за
лютий 2012 року - 31667 грн., за березень 2012
року - 20000,00 грн., за квітень 2012 року -
25000,00 грн., за травень 2012 року - 25000,00 грн.,
за червень 2012 року - 20000,00 грн., за липень
2012 року 20000,00 грн., за серпень 2012 року -
25000,00 грн., за вересень 2012 року - 30000,00
грн., за жовтень 2012 року - 35000,00 грн., за
листопад 2012 року - 35000,00 грн., за грудень
2012 року - 35000,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту
відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення від 15.11.2013 року №
201 про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарах (робіт, послуг) ((301667 грн. за
основним платежем та 150833,5 грн. за
штрафними санкціями).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд не може погодитись з
доводами позивача та критично
ставиться до наданих Фірмою "ДіМєрус
Інженерінг" ТОВ первинних документів
бухгалтерського обліку,
підтверджуючих податковий кредит, з
огляду на нижченаведене.

Стаття 20 Податкового кодексу України
визначає права органів державної
податкової служби. Відповідно до п.п.
20.1.4 п. 20.1 цієї статті контролюючі
органи проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України, контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України,
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право
запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

Згідно вимог п. 73.3, ст. 73 Податкового
кодексу України, контролюючі органи
мають право звернутися до платників
податків та інших суб'єктів
інформаційних відносин із письмовим
запитом про подання інформації
(вичерпний перелік та підстави надання
якої встановлено законом), необхідної
для виконання покладених на
контролюючі органи функцій, завдань, та
її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) контролюючого
органу і повинен містити перелік
інформації, яка запитується, та
документів, що її підтверджують, а
також підстави для надіслання запиту.
Письмовий запит про подання інформації
надсилається платнику податків або
іншим суб'єктам інформаційних відносин
за наявності хоча б однієї з таких
підстав: 1) за результатами аналізу
податкової інформації, отриманої в
установленому законом порядку,
виявлено факти, які свідчать про
порушення платником податків
податкового, валютного законодавства,
законодавства у сфері запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення рівня звичайних цін на
товари (роботи, послуги) під час
проведення перевірок та в інших
випадках, передбачених статтею 39 цього
Кодексу; 3) виявлено недостовірність
даних, що містяться у податкових
деклараціях, поданих платником
податків; 4) щодо платника податків
подано скаргу про ненадання таким
платником податків податкової
накладної покупцю або про порушення
правил заповнення податкової
накладної; 5) у разі проведення
зустрічної звірки; 6) в інших випадках,
визначених цим Кодексом..

Отже, Державна податкова інспекція у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області наділена
повноваженнями щодо отримання від
платників податків документів щодо
фінансово-господарської діяльності, а
Фірма "ДіМєрус Інженерінг" Товариство з
обмеженою відповідальністю, як платник
податків зобов'язана надавати копії
витребуваних документів щодо
фінансово-господарської діяльності.

Судом встановлено, що Державою
податковою інспекцією у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області 26.09.2013
року було сформовано та направлено на
адресу позивача запит про надання
інформації та її документального
підтвердження про взаємовідносини із
ТОВ "ТД "Дінас" за період з 01.02.2012 року по
31.12.2013 року, однак на вказаний запит та
до перевірки документи, які б
підтверджували господарські
взаємовідносини із вказаним
товариством позивачем надані не були.
Позивач лише повідомив контролюючий
орган про те, що всі документи, які мали
відношення до перевіряємого періоду
були здані у архів.

Відповідно до п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний забезпечувати
збереження документів, пов'язаних з
виконанням податкового обов'язку,
протягом строків, установлених цим
Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 Податкового
кодексу України, платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового
кодексу України, у разі якщо до
закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам контролюючого органу,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції: посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704 та
статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Крім того, у відповідності до ст. 83
Податкового кодексу України, для
посадових осіб контролюючих органів
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є
митна територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи, що Фірмою "ДіМєрус
Інженерінг" Товариством з обмеженою
відповідальністю ані під час
проведення перевірки, ані до прийняття
контролюючим органом відповідного
рішення не було надано первинні
документи, не було надано заяви про
необхідність додаткового часу для
отримання вказаних документів із
архіву, суд приходить до висновку, що
дані обставини вказують на завищення
податкового кредиту, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування у
перевіряємий період.

Суд критично оцінює посилання
представника позивача на те, що
контролюючим органом було проведено у
березні 2013 року перевірку Фірми
"ДіМєрус Інженерінг" Товариства з
обмеженою відповідальністю з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2010 року по
31.12.2012 року, якою не встановлено
порушень вимог податкового
законодавства, а тому у контролюючого
органу не було підстав для проведення
перевірки 31.10.2013 року. Проте, відповідно
до вимог податкового законодавства,
при отриманні матеріалів, які не
підтверджують дані обліку суб'єкта
господарювання, який перевіряється,
контролюючим органом можуть бути вжиті
заходи щодо проведення документальної
невиїзної або позапланової виїзної
перевірки відповідно до чинного
законодавства України.

Суд вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Також ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

А згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень довів правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення -рішення.

Таким чином при зазначених обставинах,
суд вважає вимоги позивача не
правомірними та такими, що не
ґрунтуються на положеннях діючого
законодавства, належним чином не
обґрунтовані, не підтверджені
матеріалами справи, а тому такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Фірми "ДіМєрус Інженерінг"
Товариства з обмеженою
відповідальністю до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня його
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАСУ, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 10
липня 2014 року.

Суддя
Панов М.М.