Справа № 2а/0570/10853/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м. Київ
К/9991/67779/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 04.08.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011

у справі № 2а-0570/10853/2011

за позовом Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька

до фізичної особи підприємця
ОСОБА_3

Закритого акціонерного
товариства «АВК»

про стягнення коштів за
недійсними угодами

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Донецька
звернулась до Миколаївського
окружного адміністративного суду з
позовом до фізичної особи підприємця
ОСОБА_3, Закритого акціонерного
товариства «АВК» про стягнення коштів
за недійсними угодами.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04.08.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.08.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом проведена
документальна планова перевірка
фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання вимогг податкового
та іншого законодавства в період з
01.10.2007 по 30.06.2010, за результатами якої
складено акт перевірки № 9388/17-313 від
22.12.2010.

Перевіркою встановлено, що між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та
його контрагентом - ЗАТ «АВК» по
господарським відносинам були
укладені нікчемні правочини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, та з матеріалів справи
вбачається, що 01.08.2008 року між
відповідачами був укладений договір №
431, предметом якого є надання
маркетингових послуг у відповідності з
завданням.

На виконання умов договору
сторонами було укладено акт виконаних
робіт від 20.10.2008, 20.11.2008, 02.12.2008, 20.12.2008 за
результатами якого виконавець надав
замовнику послуги з маркетингового
дослідження.

Крім того, 05.01.2009 року між
відповідачами був укладений договір №
152, предметом якого є надання
посередницьких послуг у відповідності
з завданням.

На виконання умов договору
сторонами було укладено акт виконаних
робіт від 02.02. 2009 року, 02.03.2009 року, 02.04.2009
року, 04.05.2009 року за результатами якого
виконавець надав замовнику послуги з
пошуку майбутніх контрагентів.

Відповідно ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Частиною п'ятою цієї статті визначено,
що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності до частини 2 статті 215
Цивільного кодексу України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 208
Господарського кодексу України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до умов договорів від 01.08.2008
та 05.01.2009 передбачено, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 зобов'язується
надати, а Закритого акціонерного
товариства «АВК» зобов'язується
прийняти послуги з маркетингового
дослідження пошуку майбутніх
контрагентів.

Фактичне виконання умов договорів
підтверджується матеріалами справи,
зокрема - податковими накладними,
актами здачі-прийняття наданих послуг,
тощо.

Оплата позивачем придбаного товару та
послуг підтверджується наявними в
матеріалах справи виписками з
банківського рахунку про рух коштів.

Документи оформлені відповідно до
вимог чинного законодавства, Закону
України № 996 «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні», є
документами первинного обліку.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та
Закритого акціонерного товариства
«АВК».

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.08.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011

у справі № 2а-0570/10853/2011 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.08.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21.09.2011 у
справі № 2а-0570/10853/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко