Справа № 815/2719/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2719/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Білостоцького О.В.

Суддів:
Соколенко О.М., Потоцької Н.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1

Представника відповідачів:
Покотило Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів
і зборів України, Львівської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства доходів і зборів України,
Львівської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
наказу Міністерства доходів і зборів
України № 769-о від 02.04.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
Львівської митниці Міндоходів за п. 1
ст. 36 Кодексу Законів про працю України
(за угодою сторін), поновлення його на
посаді начальника Львівської митниці
Міндоходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він з 1986 року працював на
державній службі у митних органах та на
момент звільнення проходив службу на
посаді начальника Львівської митниці
Міндоходів. Наказом першого заступника
міністра Міністерства доходів і зборів
України від 02.04.2014 року № 769-о його було
звільнено з посади начальника
Львівської митниці Міндоходів за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).
Позивач вважає, що з органів митної
служби та з посади начальника
Львівської митниці Міндоходів його
було звільнено за угодою сторін
незаконно, оскільки з його боку було
відсутнє дійсне волевиявлення на
припинення трудових відносин з
Міністерством доходів і зборів України
та звільнення зі служби в митних
органах з посади начальника Львівської
митниці Міндоходів. Крім того, позивач
зазначає, що оскаржуваний наказ був
виданий першим заступником міністра
Міністерства доходів і зборів України,
який на думку позивача, не мав
повноважень щодо звільнення
керівників регіональних митниць. З цих
підстав позивач вважає, що
оскаржуваний наказ від 02.04.2014 року №
769-о є протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, а він - поновленню
на посаді начальника Львівської
митниці Міндоходів.

Позивач у судовому засіданні,
посилаючись на обґрунтування,
викладені у позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях (т. 1
а.с.3-5, т.2 а.с. 51-56), підтримав позовні
вимоги у повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідачів позовні
вимоги не визнала з підстав, викладених
в запереченнях на адміністративний
позов (т.1 а.с. 27-28, т. 2 а.с. 5-6, 77-78),
наполягала, що наказ Міністерства
доходів і зборів України від 02.04.2014 року
№ 769-о є законним та обґрунтованим,
винесеним у відповідності до вимог
чинного законодавства. Зазначила, що зі
служби в митних органах з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів позивача було звільнено на
законних підставах, оскільки ним
самостійно було подано заяву про
звільнення за угодою сторін, проти якої
у Міністерства доходів та зборів
України не було заперечень. Крім того,
оскаржуваний наказ від 02.04.2014 року №769-о
про звільнення позивача від імені
Міністерства доходів і зборів України
був виданий та підписаний
уповноваженню на це посадовою особою.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

ОСОБА_1 з 18.12.1986 року проходив державну
службу в митних органах на наступних
посадах: інспектора, старшого
інспектора, Головного інспектора
митного поста «Маяки» Одеської
регіональної митниці; начальника
оперативно-аналітичного відділу,
заступника начальника служби
організації боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Південного
територіального митного управління;
начальника відділу по боротьбі з
нелегальним переміщенням наркотиків,
заступника начальника відділення по
боротьбі з контрабандою та порушеннями
митних правил, начальника
транспортно-вантажного відділу №2
Чорноморської регіональної митниці;
першого заступника начальника
Котовської митниці; першого заступника
начальника Ягорлицької митниці;
заступника начальника служби
Південної регіональної митниці;
начальника відділу, начальника митного
поста «Григорівка», начальника служби
митної варти Південної митниці;
заступника начальника Львівської
митниці; начальника служби
оперативного реагування Департаменту
боротьби з контрабандою, аналізу
ризиків та протидії корупції; в.о.
заступника начальника Чопської
митниці; заступника начальника
Чопської митниці; в.о. начальника
Луганської митниці. Наказом Державної
митної служби України № 851-к від 19.04.2012
року ОСОБА_1 було призначено на посаду
начальника Львівської митниці, а у
зв'язку з реорганізацією Державної
митної служби України у Міністерство
доходів та зборів згідно наказів
Міністерства доходів і зборів України
№ 188-ос від 23.04.2013 року та № 1438-ос від
18.06.2013 року ОСОБА_1 було призначено на
посаду начальника Львівської митниці
Міндоходів (т.1 а.с. 29-32, 44-228).

02.04.2014 року на підставі заяви ОСОБА_1 від
29.03.2014 року першим заступником міністра
Міністерства доходів і зборів України
було видано наказ №769-о від 02.04.2014 року
про звільнення позивача з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
угодою сторін) з 07.04. 2014 року (т.1 а.с. 33, 34).

04.04.2014 року Львівською митницею
Міндоходів видано наказ №401-ос «Про
оголошення наказу Міністерства
доходів і зборів України №769-о від
02.04.2014 року» (т.2 а.с. 8).

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідачів, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Позивач, оскаржуючи наказ Міністерства
доходів і зборів України № 769-о від
02.04.2014 року про звільнення його з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
угодою сторін), під час судового
розгляду зазначив, що на час написання
заяви про звільнення з посади від 29.03.2014
року у нього не було фактичного наміру
звільнятися зі служби в митних органах
з посади начальника Львівської митниці
Міндоходів, у зв'язку з відсутністю
будь-яких причин та мотивів, які б
спонукали його до припинення трудових
відносин із Міністерством доходів і
зборів України. Пояснив, що станом на
29.03.2014 року він мав
двадцятивосьмирічний стаж державної
служби в митних органах, займаючи з
18.12.1986 року різні посади та поступово
здійснюючи просування по кар'єрній
драбині. З 19.04.2012 року займав посаду
начальника Львівської митниці
Державної митної служби України, а з
23.04.2013 року та 18.06.2013 року - відповідно
посади виконуючого обов'язки
начальника Львівської митниці
Міндоходів та начальника Львівської
митниці Міндоходів. Перебуваючи у
відрядженні на навчанні у
м.Хмельницькому, позивач 29.03.2014 року у
вихідний день (субота) був викликаний
заступником міністра Міністерства
доходів і зборів України Науменко В.П.,
до ведення якого входив Департамент
митної справи, до м. Києва за адресою:
вул. Дегтярівська, 11 «г». Окрім
позивача, до м. Київа також було
викликано ще шістнадцять осіб -
начальників регіональних митниць, де в
ході спільної бесіди, їм всім було
запропоновано, у зв'язку з ліквідацією
Міністерства доходів і зборів України,
для полегшення процедури подальшого
прийняття на ті ж самі посади в
новостворений орган, що буде
здійснювати реалізацію державної
митної політики, написати заяви про
звільнення з посад керівників
регіональних митниць за угодою сторін.
Оскільки позивач мав тривалий стаж
проходження митної служби, під час якої
така практика неодноразово
застосовувалась при реорганізації
митних органів та призначенні його на
посади в новостворених структурах
митного органу, а також не маючи
підстав недовіряти зазначеній
посадовій особі, ним за заздалегідь
підготовленим заступником міністра
Міністерства доходів і зборів України
зразком власноручно було написано
заяву про звільнення його з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів за угодою сторін з 07.04.2014
року. При цьому позивачем не було
зазначено у зазначеній заяві будь-яких
причин звільнення, оскільки такі
об'єктивно були відсутні. Разом з тим,
після звільнення позивача із займаної
посади ліквідація Міністерства
доходів і зборів України не відбулась
та новий орган створений не був, що, на
його думку, свідчить про введення його
в оману вищезазначеними діями та
порушення його прав та інтересів. В
обґрунтування зазначеного позивач
наголошує на тому, що при написанні
заяви від 29.03.2014 року у нього було
відсутнє фактичне волевиявлення на
припинення трудових відносин з митними
органами Міністерства доходів і зборів
України та звільнення з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів, а зазначену заяву ним було
написано суто за пропозицією
заступника міністра Міністерства
доходів і зборів України з метою
подальшого працевлаштування в
новоствореному митному органі та
уникнення проходження додаткових
процедур, пов'язаних із переведенням та
реорганізацією. Про відсутність наміру
звільнятись з займаної посади, згідно
пояснень позивача, свідчать наступні
факти: написання при аналогічних
обставинах заяв про звільнення
керівниками інших регіональних
митниць, тривалий стаж державної
служби позивача в митних органах, його
великий професійний досвід та
бездоганна репутація, відсутність у
нього нарікань по службі з боку
керівництва та діючих дисциплінарних
стягнень, обставин, які заважали б йому
з власної ініціативи проходити
подальшу службу в митних органах на
посаді начальника Львівської митниці
Міндоходів, або обставин, які б
свідчили про наявність наміру
припинити з ним трудові відносини з
ініціативи Міністерства доходів і
зборів України. Про відсутність наміру
у позивача припиняти свою трудову
діяльність свідчить також відсутність
у нього права на момент звільнення на
отримання пенсії за віком чи за
вислугою років. Крім того, позивач
зазначив, що у разі наявності у нього
дійсного наміру припиняти трудові
відносини із Міністерством доходів і
зборів України, у тому числі у зв'язку з
ліквідацією зазначеної державної
установи, у нього були інші, більш
вигідні в матеріальному та соціальному
плані, підстави для звільнення з
посади.

В обґрунтування протиправності
оскаржуваного наказу Міністерства
доходів і зборів України позивач також
посилався на відсутність повноважень
щодо звільнення керівників
регіональних митниць у першого
заступника Міністра доходів і зборів
України, яким від імені Міністерства
було видано та підписано спірний наказ
№769-о від 02.04.2014 року, з огляду на те, що
такі повноваження має лише міністр або
особа яка виконує його обов'язки. Разом
з тим, перший заступник міністра
доходів і зборів приступив до
виконання повноважень керівника
Міністерства доходів і зборів України
лише з 16.04.2014 року відповідно до наказу
№248, а отже на час видання та підписання
наказу про звільнення відповідних
повноважень не мав.

Представник відповідача в судовому
засіданні в обґрунтування
правомірності наказу Міністерства
доходів і зборів України №769-0 від 02.04.2014
року про звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
угодою сторін) посилалась лише на те, що
позивачем не було надано до суду жодних
доказів на підтвердження зазначених
ним обставин.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про
працю України (далі КЗпП України)
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Однією з підстав припинення трудового
договору відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП
України є угода сторін.

На сьогоднішній день детальна
нормативно-правова регламентація
застосування зазначеної підстави для
припинення трудового договору
відсутня. Разом з тим суд, керуючись
приписами ст.8 КАС України, відповідно
до яких забороняється відмова в
розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини, вважає за
необхідне вирішити справу, виходячи з
критеріїв, що закріплені у ст.2 КАС
України, та які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому, чи прийняті
рішення суб'єкта владних повноважень:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Аналізуючи дефініцію «угода сторін» в
контексті припинення трудового
договору, колегія суддів доходить
висновку, що відповідна угода розуміє
під собою вільне волевиявлення обох
сторін, за наявністю якого
роботодавцем та найманим працівником
досягається спільна згода на
припинення трудових відносин у
визначений строк.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що
судам при розгляді трудових спорів
слід мати на увазі, що при домовленості
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 Кодексу законів про працю України
(за угодою сторін) договір припиняється
в строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Отже, основними умовами угоди сторін
про припинення трудового договору за
п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, щодо яких
сторони трудового договору повинні
дійти згоди, є підстава припинення
трудового договору та строк, з якого
договір припиняється.

При цьому, визначальною умовою
припинення трудового договору за цією
підставою, на думку суду, є наявність
фактичного наміру працівника та
роботодавця на припинення трудових
відносин за взаємною згодою.
Відсутність вільного волевиявлення, у
тому числі з підстав наявності
будь-якого тиску при укладанні такої
угоди, не дає підстав вважати наявність
фактичного наміру працівника
звільнитись з роботи саме за угодою
сторін, а сама по собі проста згода
роботодавця задовольнити прохання
працівника про звільнення, також не
означає наявність угоди про припинення
трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36
Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приймає до уваги пояснення
ОСОБА_1 щодо відсутності в нього під час
написання заяви вільного
волевиявлення та фактичного наміру на
припинення трудових відносин із
Міністерством доходів і зборів України
з огляду на те, що під час судового
розгляду справи судом встановлено
відсутність будь-яких підстав у ОСОБА_1
з власної ініціативи припиняти трудову
діяльність в митних органах та
проходження державної служби на
займаній ним посаді. Відповідачем не
зазначено, та судом не встановлено
будь-яких інших підстав для припинення
трудової діяльності позивача з
ініціативи Міністерства доходів та
зборів України, як то, наприклад,
наявність кримінального або
дисциплінарного провадження відносно
позивача, діючих дисциплінарних
стягнень або ризиків настання для
нього будь-яких інших негативних
наслідків в разі залишення його на
службі в митних органах.

Будь-яких доказів на спростування
зазначених позивачем та встановлених
під час судового розгляду обставин
щодо відсутності з боку ОСОБА_1
фактичного наміру звільнятись з посади
начальника Львівської митниці за
угодою сторін, представником
відповідачів до суду надано не було.
Представником Міністерства доходів та
зборів України та Львівської митниці
Міндоходів в порядку виконання
обов'язку суб'єкта владних повноважень,
визначеному ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, також не було зазначено жодних
умов, за яких виник або міг би виникнути
взаємний намір позивача та
Міністерства доходів і зборів на
припинення трудових взаємин, тобто не
доведено наявності відповідної угоди
між позивачем та відповідачем та
обґрунтованості звільнення ОСОБА_1 з
посади начальника Львівської митниці
Міндоходів.

Міністерством доходів і зборів України
також не надано будь-яких обґрунтувань
щодо з'ясування відповідачем обставин
фактичності волевиявлення ОСОБА_1 щодо
припинення перебування його на
державній службі при написанні ним
заяви від 29.03.2014 року.

В свою чергу про обґрунтованість
пояснень позивача про написання ним
заяви про звільнення з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів за згодою сторін за
пропозицією заступника міністра
Міністерства доходів і зборів України
у зв'язку з ліквідацією Міністерства з
метою полегшення процедури подальшого
прийняття на ту ж саму посаду в
новостворений митний орган, свідчить,
на думку суду, також те, що на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 року №67 була розпочата
процедура ліквідації Міністерства
доходів і зборів України.

З цих підстав суд доходить висновку, що
оскаржуваний наказ № 769-о від 02.04.2014
року був виданий відповідачем -
Міністерством доходів і зборів України
- за відсутністю фактичного та вільного
волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення
його з посади начальника Львівської
митниці Міндоходів з підстав,
передбачених п.1 ст.36 КЗпП України (за
угодою сторін).

Крім того, колегія суддів погоджується
з думкою позивача щодо того, що
зазначений наказ був виданий та
підписаний від імені Міністерства
доходів і зборів України 02.04.2014 року
першим заступником міністра
Міністерства доходів і зборів України
за відсутності у нього повноважень на
звільнення позивача, як керівника
регіональної митниці. При цьому, суд
виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади» від 17.03.2011 року № 3166-VІ - міністр
як член Кабінету міністрів України
здійснює повноваження, визначені
Законом України «Про Кабінет Міністрів
України», та, як керівник міністерства,
звільняє з посад керівників
територіальних органів міністерства.

Згідно пп.9 п.11 Положення «Про
Міністерство доходів і зборів
України», затвердженого Указом
Президента України № 141/2013 від 18.03.2013
року (далі Положення № 141/2013) міністр як
керівник міністерства, звільняє з
посад керівників територіальних
органів, до яких відповідно до п. 7
зазначеного Положення належать, у тому
числі і митниці.

Підпунктом 25 п.11 Положення № 141/2013
накази Міністерства доходів і зборів
України підписує міністр.

Відповідно до п.2.1.2. Регламенту
Міністерства доходів і зборів України,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України» № 40 від 12.04.2013
року, міністр звільняє з посади
керівників територіальних органів
Міністерства за погодженням з головами
відповідних місцевих державних
адміністрацій.

Згідно п.4.1.2. вказаного Регламенту
міністр або особа, яка тимчасово
виконує його обов'язки, підписує
накази, а перший заступник відповідно
до п.4.1.4 Регламенту, підписує
розпорядження.

Таким чином, відповідно до приписів
вищевказаних нормативних актів, право
на підписання наказу про звільнення
позивача, мав лише Міністр доходів і
зборів, або особа, яка виконує його
обов'язки.

Як вбачається з наданої до суду
позивачем копії наказу Міністерства
доходів і зборів України №248 від 16.04.2014
року перший заступник Міністра доходів
і зборів України Білоус І.О., який
підписав спірний наказ про звільнення
ОСОБА_1, приступив до виконання
повноважень Міністра доходів і зборів
України лише з 16.04.2014 року (т. 2 а.с. 11).

Зазначеного факту відповідачем
спростовано не було, а отже ним не
доведено наявності станом на 02.04.2014
року відповідних повноважень
службової особи, якою підписаний
оскаржуваний наказ №769-о від 02.04.2014 року
про звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника Львівської митниці
Міндоходів.

Крім того, згідно наказу Міністерства
доходів і зборів України «Про
тимчасовий розподіл обов'язків між
керівництвом Міндоходів» від 17.03.2014
року №183 Департамент митної справи не
входив до сфери відповідальності
першого заступника Міністра доходів і
зборів України.

Посилання відповідача в обґрунтування
наявності у зазначеної посадової особи
відповідних повноважень щодо
звільнення позивача, з огляду на
призначення її розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 12.03.2014
року № 159-р на посаду першого
заступника Міністра доходів і зборів
України (т. 2 а.с. 20), не свідчить про
набуття цією особою повноважень
Міністра доходів і зборів України чи
особи, що виконує його обов'язки, а тому
на думку суду з цього питання не
впливає.

Відповідно до ст. 43 Конституції
України, громадянам гарантується
захист від незаконного звільнення.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи у
сукупності надані сторонами докази,
суд дійшов висновку, що відповідачами у
судовому засіданні не доведено
обґрунтованості та правомірності
наказу Міністерства доходів і зборів
України від 02.04.2014 року №769-о про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
Львівської митниці Міндоходів за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін),
його відповідності вимогам статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки він винесений не у
відповідності, не у межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
необґрунтовано, тобто без урахування
фактичних обставин, що мають значення
для прийняття рішення; непропорційно,
тобто без дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для позивача та цілями, на
досягнення яких було спрямоване це
рішення, а тому зазначений наказ є
протиправним та підлягає скасуванню, а
позовні вимоги позивача в цій частині
задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

З урахуванням висновків суду про
незаконність звільнення позивача, суд
вважає за необхідне задовольнити
вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на
посаді начальника Львівської митниці
Міндоходів, яку він займав до
звільнення, з 07.04.2014 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України у
відносинах публічної служби постанови
суду про поновлення на посаді
виконуються негайно.

У зв'язку з тим, що позивач підлягає
поновленню в органах митної служби, то
в силу вищезазначеної норми КАС
України, постанова суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника
Львівської митниці Міндоходів
підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 186, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Міністерства доходів і зборів України,
Львівської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства доходів і зборів
України №769-о від 02.04.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
Львівської митниці Міндоходів за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
Львівської митниці Міндоходів з 07.04.2014
року.

Допустити до негайного виконання
постанову в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді начальника Львівської
митниці Міндоходів.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний колегією суддів 08 липня 2014
року.

Головуючий суддя
Білостоцький О.В.

Суддя:
Соколенко О.М.

Суддя:
Потоцька Н.В.