Справа № 819/1103/14-а
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1103/14-a

"08" липня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Шмира
Р.І.

за участю:

представників відповідача: Олексюка
Р.3., Ремеза В.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
про визнання податкового
повідомлення-рішення нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернулася
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2
(надалі - позивач) до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
(надалі - відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 23.04.2014р.

В судових засіданнях представник
позивача пояснив, що податковим
повідомленням - рішенням № від
23.04.2014р. Тернопільською ОДПІ СПД ФО
ОСОБА_2 нараховано грошове зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
на загальну суму 1 096 613,77 грн. в т.ч. за 2012
рік на суму 500 659,78 грн. за 2013 рік на суму
595 953,99 грн. та застосовано штрафні
санкції на загальну суму 548 306,89 грн. в
т.ч. за 2012 рік -250 329,89 грн. і за 2013 рік - 297
976,99 грн.

Із зазначеним податковим
повідомленням-рішенням позивач не
погоджується та вважає, що ним було
правомірно проведено уцінку
друкованої продукції, яка не
користується попитом до 0,01 грн. та
відчуження її реалізаторам.

Позивач зазначає, що специфічність
періодичних видань полягає в тому, що
вони за своєю сутністю є джерелом
інформації. У зв'язку з цим попит
покупців на періодику, що надійшла у
продаж, тим вищий, чим свіжіший та
актуальніший пропонований матеріал.
Друкована продукція, що викликає
значний інтерес і тому добре
розкуповується в перші дні надходження
у продаж, не реалізована у відповідний
період з часом втрачає для покупця свою
цінність як товар. Як правило, це
пов'язане з тим, що інформація, наявна
на сторінках «застарілого»
періодичного видання, із часом може
стати неактуальною для покупця. З метою
стимулювання збуту нереалізованої
(поверненої) друкованої продукції СПД
може прийняти рішення про її продаж за
зниженими цінами, у тому числі й за
цінами нижче їх собівартості. Адже
право встановлювати ціну реалізації
продукції належить тільки суб'єктам
підприємницької діяльності - учасникам
договірних відносин, навіть якщо
залежно від обставин ця ціна виявиться
нижчою за собівартість такої
продукції.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю та додатково пояснив, що
документи, які підтверджують валові
доходи та витрати пов'язані з
виготовленням, реалізацією та уцінкою
друкованої продукції були подані
перевіряючому органу і відображені у
податковій декларації.

Також пояснив, що сума різниці між
собівартістю друкованої продукції та
зниженою ціною реалізації списується
на витрати звітного періоду. Якщо
платник здійснює уцінку (дооцінку)
запасів згідно з правилами
бухгалтерського обліку, то у
податковому обліку відповідно до п. 152.10
ст. 152 Податкового кодексу України така
уцінка (дооцінка) не змінює балансову
вартість запасів для цілей перерахунку
і не впливає ні на валові доходи, ні на
валові витрати такого платника.

Виходячи з наведеного, вважає, що
будь-яких перекручень даних декларацій
про одержані доходи та понесені
витрати за 2012-2013р. допущено не було, а
навпаки правильно проведено
розрахунки податку з доходів фізичних
осіб з урахуванням собівартості
уціненої продукції.

В судове засідання 08 липня 2014 року
представник позивача не з'явився, від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи без її представника.

Представники відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечили
та пояснили, що протягом 2012-2013 років
позивач по операціях з продажу
уцінених періодичних видань не
отримувала оподаткованого доходу. У
зв'язку з цим до складу валових витрат
відповідних періодів можуть
відноситись суми собівартості
уціненої продукції в частині, що
відповідає отриманому доходу (49807,18
грн. у 2012 році та 48056,60 грн. у 2013 році).

Відповідно різниця між даними сумами
та повною собівартістю уцінених
періодичних видань в сумі 2 945 057,523 грн. у
2012 р. та 3 505 611 грн. у 2012 р. не можуть
відноситись до складу валових витрат
відповідних періодів, оскільки вони не
формують оподатковуваного доходу.

Крім того, представники відповідача
пояснили, що уцінка проводилась
незаконно, оскільки у штаті позивача
немає спеціалістів, які могли б
провести уцінку, а друкована продукція
не втратила своєї вартості та містить
актуальну для споживачів інформацію.

В судовому засіданні представника
відповідача просили суд у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Тернопільською
ОДПІ проведено документальну планову
виїзну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.
результати якої оформлені актом
перевірки від 12.03.2014р. №1397/19-18-1-01/НОМЕР_2
(далі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено, що
СПД ФО ОСОБА_2 проведено уцінку
періодичних видань по 0,01 грн. за штуку
та реалізовано їх по цій ціні,
включивши до валових витрат
собівартість реалізованих періодичних
видань, а саме:

За період з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року
підприємцем було реалізовано 1173407 шт.
періодичних видань на суму 11734,07 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
771859,54 грн.

За період з 01.04.2012 року по 30.06.2012 року
підприємцем було реалізовано 1275493 шт.
періодичних видань на суму 12754,93 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
973933,99 грн.

За період з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року
підприємцем було реалізовано 1041769 шт.
періодичних видань на суму 10417,69 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
505222,77 грн.

За період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року
підприємцем було реалізовано 1490049 шт.
періодичних видань на суму 14900,49 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
743848,40 грн.

За період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року
підприємцем було реалізовано 1040026 шт.
періодичних видань на суму 10400,26 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
663349,49 грн.

За період з 01.04.2013 року по 30.06.2013 року
підприємцем було реалізовано 1102292 шт.
періодичних видань на суму 11022,92 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
846667,56 грн.

За період з 01.07.2013 року по 31.09.2013 року
підприємцем було реалізовано 1342209 шт.
періодичних видань на суму 13286,47 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
1072374,46 грн.

За період з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року
підприємцем було реалізовано 1393618 шт.
періодичних видань на суму 13346,95 грн.,
собівартість реалізованих періодичних
видань включених до валових витрат
971276,78 грн.

Всього за період 2012 рік було
реалізовано та включено до доходів на
суму 49807,18 грн, собівартість
реалізованих періодичних видань
включених до валових витрат 2994864,70 грн.,
розбіжність (збитки) по даній операції
2945057,52 грн.

Всього за період 2013 рік було
реалізовано та включено до доходів на
суму 48056,60 грн, собівартість
реалізованих періодичних видань
включених до валових витрат 3553668,29 грн.,
розбіжність (збитки) по даній операції
3505611,69 грн.

Таким чином, на думку податкового
органу, перевіркою встановлено
завищення задекларованих суб'єктом
господарювання валових витрат на
зазначені суми, чим допущено порушення
вимог пп.164.1.1-164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 167.1 ст.167,
п. 177.1-177.4 ст.177 ПК України щодо завищення
задекларованих валових витрат
пов'язаних з уціненням нереалізованої
друкованої продукції.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування фізичних осіб -
підприємців є чистий оподатковуваний
дохід, тобто різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно із п.177.3 ст.177 ПК України для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку
на додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на
додану вартість, що входять до ціни
придбаних або проданих товарів (робіт,
послуг).

Відповідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до
переліку витрат фізичних осіб -
підприємців, безпосередньо пов'язаних
з отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу («Податок на прибуток
підприємств»).

Тобто, норма п. 177.4 ст. 177 ПК України є
відсилочною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку, як у
платників податку на прибуток.

Згідно із п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Відповідно до абз. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.
138 ПК України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на витрати на утримання
основних засобів, до яких відноситься і
амортизація та інші витрати пов'язані з
виготовленням продукції.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України всі
витрати повинні бути підтверджені
первинними документами, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II ПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №
996-ХІУ (далі Закон № 996-ХІУ),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити (частини 1 та 2
статті 9 Закону № 996-ХІV).

Суд не погоджується з твердженням
представника відповідача про те, що
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» поширює свою дію на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством, а частиною 3 ст. 2 Закону
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності,
отже не поширюється на позивача.

З наведеного вище слід зробити
висновок про те, що, по-перше, закон не
забороняє фізичним особам-підприємцям,
що перебувають на загальній системі
оподаткування вести бухгалтерський
обік. По-друге, законодавством
встановлено обов'язок ведення
підприємцями на загальній системі
оподаткування обліку витрат
відповідно до розділу ІІІ ПКУ,
законодавець зобов'язав таких
підприємців вести облік на підставі
первинних документів, фіксувати
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності, тобто вести бухгалтерський
облік. Отже, ведення бухгалтерського
обліку фізичними особами -
підприємцями на загальній системі
оподаткування, за таких умов, є
обов'язковим.

Виходячи із протилежного, доведення
факту наявності витрат для зменшення
бази оподаткування іншим шляхом ніж
ведення бухгалтерського обліку,
законом не передбачено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
специфічність періодичних видань
полягає в тому, що вони за своєю
сутністю є джерелом інформації. У
зв'язку з цим попит покупців на
періодику, що надійшла у продаж, тим
вищий, чим свіжіший та актуальніший
пропонований матеріал. Друкована
продукція, що викликає значний інтерес
і тому добре розкуповується в перші дні
надходження у продаж, не реалізована у
відповідний період з часом втрачає для
покупця свою цінність як товар. Як
правило, це пов'язане з тим, що
інформація, наявна на сторінках
застарілого періодичного видання, із
часом може стати неактуальною для
покупця.

Судом встановлено, що з метою
стимулювання збуту нереалізованої
(поверненої) друкованої продукції СПД
може прийняти рішення про її продаж за
зниженими цінами, у тому числі й за
цінами нижче їх собівартості. Право
встановлювати ціну реалізації
продукції належить тільки суб'єктам
підприємницької діяльності - учасникам
договірних відносин, навіть якщо
залежно від обставин ця ціна виявиться
нижчою за собівартість такої
продукції. Виняток становлять тільки
товари, щодо яких здійснюється
державне регулювання цін.

Згідно з п. 24 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затверджене наказом Міністерства
фінансів України від 20.10.1999 р. № 246
запаси відображаються в
бухгалтерському обліку та звітності за
найменшою з двох оцінок: первісною
вартістю або чистою вартістю
реалізації. При чому, якщо на дату
балансу їх ціна знизилася або вони
зіпсовані, застаріли чи в інший спосіб
утратили первісно очікувану
економічну вигоду, запаси
відображаються за чистою вартістю
реалізації - зниженою ціною реалізації,
тобто мають бути уцінені (п. 25 Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 9
«Запаси», затверджене наказом
Міністерства фінансів України від 20.10.99
р. № 246).

При цьому, якщо вже протягом звітного
періоду відомо, що чиста вартість
реалізації менше первісної вартості,
то уцінку слід провадити на дату, коли
цей факт став відомий бухгалтеру.

Судом встановлено, що сума уцінки
відображається в порядку,
передбаченому п. 27 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку, згідно з яким
сума різниці між собівартістю
друкованої продукції та зниженою ціною
реалізації списується на витрати
звітного періоду (субрахунок 946 «Втрати
від знецінення запасів»рахунка 94 «Інші
витрати операційної діяльності»). Якщо
платник здійснює уцінку (дооцінку)
запасів згідно з правилами
бухгалтерського обліку, то у
податковому обліку відповідно до п. 5.9
Закону про податок на прибуток така
уцінка (дооцінка) не змінює балансову
вартість запасів для цілей перерахунку
і не впливає ні на валові доходи, ні на
валові витрати такого платника.

В судовому засіданні представник
відповідача також пояснив, що уцінка
періодичних видань була проведене
неправомірно у зв'язку з тим, що у штаті
позивача відсутні відповідні
спеціалісти, які б володіли
відповідним обсягом знань.

Порядок уцінки товару регулюється
Положенням про порядок уцінки і
реалізації продукції, що залежалась, з
групи товарів широкого вжитку,
продукції виробничо-технічного
призначення та надлишкових
товарно-матеріальних цінностей.
Зазначене Положення, як вже було
зазначено вище, затверджено наказом
Міністерства економіки і Міністерства
фінансів України N 120/190 від 10.09.96 р. (із
змінами), (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19.09.96 р. за N 546/1571). В п. 1
цього Положення зазначено, що уцінка
проводиться щодо товарів широкого
вжитку і продукції
виробничо-технічного призначення, що
залежалися (не мають збуту більше трьох
місяців) і не користуються попитом у
споживачів, а також таких товарів та
продукції, які частково втратили свою
первісну якість. Пунктами 2, 3 Положення
передбачено, що уцінка товарів
проводиться в організаціях усіх форм
власності, які виробляють продукцію,
продають (постачають) товари, у міру
потреби за рішенням керівника
(власника) підприємства (організації).
Для виявлення товарів, продукції та
надлишкових товарно-матеріальних
цінностей, що підлягають уцінці, та
проведення їх уцінки керівник (власник)
підприємства затверджує комісію.
Згідно з п. 19 та п. 20 Положення
результати уцінки відображаються у
тому місяці, в якому було складено
опис-акт уцінки.

Відповідно до п.11 Положення розміри
уцінки товарів, продукції та
надлишкових товарно-матеріальних
цінностей повинні визначатися
комісією на підставі експертних оцінок
з урахуванням ступеня втрати їх
споживчих властивостей, насиченості
ринку цими товарами, продукцією та
надлишковими товарно-матеріальними
цінностями.

Слід зазначити, що в даному випадку
визначення експертної оцінки може
здійснюватись без залучення
професійних оцінювачів, оскільки жоден
нормативний акт це не вимагає. Тому
експертними оцінками для цілей
переоцінки (бухгалтерського обліку)
можуть бути задокументовані висновки
комісії, затвердженої керівником
підприємства, у тому числі для
виявлення продукції, що підлягає
переоцінці, а також визначення її
вартості.

До матеріалів справи долучено накази
позивача про проведення уцінки видань
до складу яких включалися логіст,
бухгалтер-економіст та комірник, а тому
твердження представника відповідача
про відсутність осіб, що могли б
здійснити оцінку не підтверджуються
здобутими доказами, а протилежного
відповідачем не доведено.

Щодо пояснень представника
відповідача, що уцінені періодичні
видання не втратили товарного вигляду
носять суб'єктивний характер. В
будь-якому випадку при уцінці товарів
слід виходити із ступеня втрати їх
споживчих властивостей, насиченості
ринку цими товарами, продукцією,
надлишковими товарно-матеріальними
цінностями та терміну протягом якого
товари не змогли бути реалізовані.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що будь-яких перекручень
даних декларацій про одержані доходи
та понесені витрати за 2012-2013 роки
позивачем допущено не було, а навпаки
правильно проведено розрахунки
податку з доходів фізичних осіб з
урахуванням собівартості уціненої
продукції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
безпідставним висновок відповідача
про порушення позивачем вимог
пп.164.1.1-164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 167.1 ст.167, п.
177.1-177.4 ст.177 ПК України щодо завищення
задекларованих валових витрат
пов'язаних з уціненням не реалізованої
друкованої продукції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Незважаючи на те, що
представники відповідача заперечували
проти позову, проте ними належними
доказами не доведено правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Керуючись ст.ст. 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Скасувати податкове
повідомлення-рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від 23 квітня 2014 року № .

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписано 11
липня 2014 року.

Суддя
Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя
Баранюк А.З.