Справа № 2а/1503/134/12
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1503/134/12

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Наумчак Л.І.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

в зв'язку з поданням апеляційної скарги
на рішення суду першої інстанції, яке
прийнято у порядку скороченого
провадження, справа розглянута згідно
з п.3 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області на постанову Балтського
районного суду Одеської області від 20
квітня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Балтському районі Одеської області про
визнання неправомірним дій Управління
Пенсійного Фонду України в Балтському
районі Одеської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

21 березня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду (далі УПФ)
України в Балтському районі Одеської
області про визнання дій відповідача
щодо невиплати як учаснику війни
надбавки до пенсії в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ч.3 ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» із змінами та
доповненнями від 23 листопада 1995 року
№485/95-ВР протиправними та зобов'язання
здійснити виплату заборгованості з 01
січня 2007 року.

Постановою Балтського районного суду
Одеської області від 20 квітня 2012 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано неправомірною відмову
відповідача в перерахунку та виплаті
позивачці щомісячного довічного
грошового утримання, як учаснику війни,
відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
та їх соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23 листопада 1995 року
№458/95 ВР в розмірі 50% мінімальної пенсії
за віком. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату ОСОБА_2
раніше призначеної пенсії на 50%
мінімальної пенсії за віком, як
учаснику війни відповідно до положень
ч.3 ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії та їх
соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23 листопада 1995 року
№458/95 ВР та перерахувати вищевказане
підвищення виходячи із прожиткового
мінімуму затвердженого Законом
України «Про прожитковий мінімум»,
згідно ст.ст. 28, 42, 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із змінами і доповненнями
від 23 грудня 2004 року №2291 -15
встановленої частини першої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та зробити
перерахунок і виплату виниклої
заборгованості з урахуванням
сплачених сум, починаючи з 01 січня 2007
року по 18 червня 2011 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в
Балтському районі Одеської області
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги УПФ України в
Балтському районі Одеської області,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
є учасником війни в розумінні Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивачка
має правовий статус учасника війни, то
на неї розповсюджується право на
підвищення пенсії на 50% мінімальної
пенсії за віком, як передбачено ст. 14
зазначеного Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» із змінами і
доповненнями від 23 листопада 1995 року
№458/95 ВР.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції неправильними і
такими, що не відповідають вимогам
Кодексу адміністративного судочинства
України, Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

В апеляційній скарзі УПФ України в
Балтському районі Одеської області
вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, підлягає
скасуванню з відмовою у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки УПФ України в Балтському
районі Одеської області правомірно
виплачує позивачці підвищення до
пенсії у розмірі 10% від мінімальної
пенсії за віком.

Судова колегія приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

З 1 січня 1994 року набув чинності Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року №3551-XII.

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» із змінами,
внесеними згідно з Законом України від
23 листопада 1995 року №458/95-ВР «Про
внесення змін і доповнень до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
учасникам війни, нагородженим орденами
і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії підвищуються
на 75% мінімальної пенсії за віком, іншим
учасникам війни - на 50% мінімальної
пенсії за віком.

Законом України від 22 грудня 1995 року
№488/95-ВР «Про внесення змін і доповнень
до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» ч.3 зазначеної
статті викладена у редакції:
«Учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього Союзу
РСР за самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання,
що виплачується замість пенсії,
підвищуються на 75% мінімальної пенсії
за віком, іншим учасникам війни - на 50%
мінімальної пенсії за віком».

Законом України від 18 листопада 2004 року
№2212-IV «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» ч.4 ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» після слів «довічне грошове
утримання» доповнено словами «чи
державна соціальна допомога». Цей
Закон набрав чинності з 01 січня 2005 року.

У редакції Закону України від 05 жовтня
2005 року №2939-IV «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» ч.4 ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» викладена
наступним чином: «Учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями
колишнього Союзу РСР за самовіддану
працю і бездоганну військову службу в
тилу в роки Великої Вітчизняної війни,
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 15% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, іншим учасникам війни -
на 10% прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність. Цей Закон
набрав чинності з 01 січня 2007 року.

Зазначена редакція неконституційною
рішенням Конституційного Суду України
не визнавалася.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему (про
що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005
від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005),
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
відокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного
Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.

Конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод
людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені ст.ст. 1, 3, ч.2
ст. 6, ст. 8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 22, 23, ч.1 ст. 24
Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе
зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як ст. 8 Конституції
України, так і ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, колегія суддів наголошує,
що позивач із заявою про перерахунок
підвищення до пенсії, як учаснику
війни, передбаченого приведеними
нормами закону до відповідача на час
дії вказаних норм законів, які
передбачали таке підвищення у
зазначеному в позові розмірі, не
звертався, а з 01 січня 2007 року
відповідач у добровільному порядку
виконує вимоги ч.4 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» у останній
редакції, яка не визнана
неконституційною.

Разом із цим судом першої інстанції
розглянуто вимоги без дотримання вимог
ст. 99 КАС України, яка встановлює
шестимісячний строк позовної давності
звернення до суду.

Враховуючи, що позивач звернувся з
позовом 21 березня 2012 року, то розгляду
підлягають вимоги за період з 21 вересня
2011 року.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Тобто, вимоги за інший період
повинні бути залишені без розгляду.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання на ч.2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», оскільки цією статтею
передбачається виплата пенсії без
обмеження строку за минулий час лише у
випадку нарахування такої пенсії та не
отримання з вини органу, який призначає
та виплачує пенсію.

Предметом даного спору є належне
нарахування державної соціальної
допомоги позивачу з боку управління
ПФУ, в зв'язку з чим ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» до спірних правовідносин
не застосовується.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові ВСУ від 10 грудня 2013 року
№21-329а13 та відповідно до ч.1 ст. 244 КАС
України є обов'язковою для врахування в
судовій практиці, тому доводи позивача
щодо необізнаності не є поважною
причиною пропуску строку звернення до
суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог повинно бути
відмовлено, а за період з 01 січня 2007
року по 21 вересня 2011 року - позовні
вимоги підлягають залишенню без
розгляду.

Таким чином, оскаржувана постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, оскільки суд порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, КАС
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Балтському
районі Одеської області - задовольнити
частково.

Постанову Балтського районного суду
Одеської області від 20 квітня 2012 року -
скасувати.

Винести нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2007
року по 21 вересня 2011 року - залишити без
розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв