Справа № 2а-5188/12/2070
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 р.Справа № 2а-5188/12/2070

Головуючий 1 інстанції: Лук'яненко М.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
19.05.2014р. по справі № 2а-5188/12/2070

за позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Публічного акціонерного товариства
«Вовчанський агрегатний завод»

про стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив стягнути з ПАТ
«Вовчанський агрегатний завод»
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
515823,2 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.07.12 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.12 р. у
задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.03.14 р. постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.07.12 р. та
ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.12 р.
скасовані, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.05.14 р. по
справі № 2а-5188/12/2070 було відмовлено у
задоволенні позову.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.05.14 р. по
справі № 2а-5188/12/2070 та прийняти нове
судове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
законодавства з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі.

Відповідач письмові заперечення на
апеляційну скаргу не надав.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
підприємстві у спірний період
працювало 1063 штатних працівників та
було створено 43 робочі місця для
інвалідів, на 27 з яких працювали
інваліди, таким чином, підприємством
виконаний норматив робочих місць для
інвалідів на виконання вимог ст. 19
Закону, оскільки 4% від загальної
кількості працівників (1063) становить 43
особи.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що на виконання Наказу
державного комітету статистики № 420
від 19.12.05 р., яким затверджена форма
статистичної звітності № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», на адресу
Харківського міського центру
зайнятості відповідачем вчасно
направлялись звіти за формою 3-ПН (а.с.
205-228), якими підприємство інформувало
орган державної служби зайнятості про
наявність вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що підприємство
відповідача вживало заходи з
працевлаштування інвалідів шляхом
публікації у районній газеті
«Хлібороб» Вовчанського району 28.05.11 р.
та 08.10.11 р. і офіційному виданні
Харківської області - газетах
«Слобідський край» 12.07.11 р. та 03.11.11 р.
(а.с. 43-80).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що,
оскільки відповідачем вжиті всі
необхідні заходи із забезпечення
працевлаштування інвалідів, а в
матеріалах адміністративної справи
наявні докази виконання відповідачем
обов'язку із забезпечення певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, вимога
Фонду про стягнення з ПАТ ЮФ
«Вовчанський агрегатний завод»
фінансово-господарських санкцій є
безпідставною та не обґрунтованою, а
тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

В доводах апеляційної скарги позивач
наполягає на тому, що саме на
відповідача покладається обов'язок по
створенню та самостійному
працевлаштуванню інвалідів.

В ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст. 19 цього Закону.

З Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» витікає, що підприємства
самостійно займаються
працевлаштуванням інвалідів в порядку
ст. 18 Закону, при цьому дана норма
встановлює, що підприємства повинні
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

В ст. 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Апелянт в своїй скарзі стверджує, що
відповідно Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
обов'язку працевлаштування інвалідів,
передбачає виділення та створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальних
робочих місць, створення для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечення
інших соціально-економічних гарантій,
а також надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів. Також, як зазначалося вище,
апелянт наполягає на тому, що саме на
відповідача покладається обов'язок по
створенню та самостійному
працевлаштуванню інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що
обов'язковим для підприємств є подання
звітів до Центру зайнятості про
наявність вакансій по формі 3-ПН. Як
зазначалося вище, відповідач
систематично подавав до Центру
зайнятості звіти про наявність робочих
місць для інвалідів та на підприємстві
були створені відповідні робочі місця
для працевлаштування інвалідів.

Крім того, в ч. 11 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
норматив робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
порядок його встановлення
визначаються виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону.

В п. 2 Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою КМУ № 70 від
31.01.07 р., передбачено, що суми
адміністративно-господарських санкцій
перераховуються роботодавцями на
рахунок, відкритий в органах
Державного казначейства, до 15 квітня
року, що настає за роком, в якому
відбулося порушення нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що стягнення
адміністративно-господарських санкцій
передбачено за порушення вимог Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», але
матеріалами справи підтверджено, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Таким чином колегія суддів дійшла
висновку, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
19.05.14 р. по справі № 2а-5188/12/2070 прийнята з
дотриманням норм матеріального права
та з урахуванням приписів
процесуального права, а тому відсутні
підстави для її скасування. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.05.14 р. по
справі № 2а-5188/12/2070 - залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.05.14 р. по
справі № 2а-5188/12/2070 за позовом
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
Публічного акціонерного товариства
«Вовчанський агрегатний завод» про
стягнення суми - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Бенедик А.П.