Справа № 592/879/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 р. Справа № 592/879/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відділу примусового виконання
рішень ДВС Головного управління
юстиції у Сумській області на
постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13.03.2014р. по справі №
592/879/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС Головного управління юстиції у
Сумській області Тумки М.В. ,
Начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Молодцова Е.В. , Управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради , відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
неправомірною бездіяльність старшого
державного виконавця Тумки М.В. та
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Молодцова Е.В. щодо поновлення
виконавчого провадження по негайному
виконанню виконавчого листа №
1806/2-а-439/11 від 17.01.2013 р., скасувати та
визнати не чинною постанову про
закінчення виконавчого провадження №
36607207 старшого державного виконавця від
10.01.2014 р., зобов'язати начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС головного управління
юстиції в Сумській області через
підлеглого державного виконавця
поновити в повному обсязі виконавче
провадження по негайному виконанню
виконавчого листа № 1806/2- а-439/11 від
17.01.2013 р., зобов'язати начальника
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради подати в установлений судом строк,
звіт про виконання судового рішення по
виконавчому листу № 1806/2-а-439/11, за
наслідками розгляду звіту суб'єкта
владних повноважень або не подання
такого звіту начальником управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради накласти на
керівника суб'єкта владних повноважень
відповідального за виконання
постанови штраф у розмірі 30
мінімальних зарплат та встановити
новий строк виконання звіту, половину
суми штрафу стягнути на користь
позивача, іншу половину до державного
бюджету України та зобов'язати
державного виконавця у разі не
виконання судового рішення по
виконавчому листу № 1806/2-а-439/11 з
обставин відсутності коштів у
боржника - Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради - звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення суду.

Постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13.03.2014 р. позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області Тумки М.В. та
начальника цього відділу Молодцова C.B.
щодо поновлення виконавчого
провадження по негайному виконанню
виконавчого листа № 1806/2-а- 439/11 від
17.01.2013 р.

Скасовано та визнано не чинною
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Тумки М.В. про закінчення виконавчого
провадження № 36607207 від 10.01.2014 р.

Зобов'язано начальника відділу
Молодцова C.B. поновити в повному обсязі
виконавче провадження по негайному
виконанню виконавчого листа №
1806/2-а-439/11 від 17.01.2013 р. В решті позовних
вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Відділ примусового виконання рішень
ДВС Головного управління юстиції у
Сумській області, не погоджуючись з
вказаним рішенням суду, в апеляційній
скарзі вказує, що рішення є
необґрунтованим та незаконним,
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Ковпаківського
районного суду м. Суми від 13.03.2014 р. та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що 17 січня 2013 р.
Ковпаківським районним судом м. Суми
видано виконавчий лист № 1806/2-а-439/11 в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, третя особа:
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Сумської обласної державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії (а.с.17).

Згідно даного листа зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради провести перерахунок та виплату
ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05
травня за 2010 р. відповідно до ч. 5 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії, визначеного ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням визначених
сум (а.с. 17).

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області 09 січня 2014 року
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження № 36607207 (а.с.11),
а 10 січня 2014 року винесено постанову
про закінчення цього виконавчого
провадження.

Підставою закінчення виконавчого
провадження є відсутність
фінансування з незалежних від
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради обставин (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання неправомірною бездіяльності
старшого державного виконавця та
начальника відділу примусового
виконання рішень ДВС Головного
управління юстиції у Сумській області,
зобов'язання начальника цього відділу
поновити виконавче провадження та
скасування і визнання нечинним
постанови старшого державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив з того, що дані позовні вимоги
є обґрунтованими та доведеними, та з
того що вищевказаними посадовими
особами порушено вимоги ст. 83 Закону
України "Про виконавче провадження", не
виконано рішення суду по справі.

Відмовляючи в задоволені решти
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що вони є
необґрунтованими, правових підстав для
зобов'язання посадових осіб вчиняти
дії відсутні, а тому суд не може
виносити рішення про захист прав
позивача на майбутнє.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду, з наступних підстав.

Стосовно визнання неправомірною
бездіяльність начальника відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Сумській області Молодцова
C.B. щодо поновлення виконавчого
провадження по негайному виконанню
виконавчого листа № 1806/2-а- 439/11 від
17.01.2013 р. та зобов'язання його поновити в
повному обсязі виконавче провадження
по негайному виконанню виконавчого
листа № 1806/2-а-439/11 від 17.01.2013 р. колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Статею 83 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що контроль
за своєчасністю, правильністю і
повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу - це особа, яка
забезпечує виконання доручень
Міністерства юстиції України,
Державної виконавчої служби України,
Головного управління юстиції,
начальника Управління та його
заступника, організовує, спрямовує та
контролює роботу відділу відповідно до
планів роботи, заходів та доручень,
здійснює контроль за своєчасним,
правильним, повним виконанням рішень
державними виконавцями відділу,
проводить перевірку їх роботи.

Тобто, начальник відділу примусового
виконання рішень може лише здійснювати
перевірку законності виконавчого
провадження та контролювати виконання
рішень державним виконавцем.

З огляду на вищезазначені норми Закону
України «Про виконавче провадження»,
колегія суддів дійшла висновку, що
начальник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Молодцов Е.В. повноважень щодо
поновлення виконавчого провадження не
має.

Таким чином, в цій частині позовні
вимоги, не підлягають задоволенню.

Щодо скасування та визнання не чинною
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 36607207 старшого
державного виконавця від 10.01.2014 р.,
колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що
постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми по справі №1806/2а-439/11
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Сумської міської ради провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної
грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік
відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії,
визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з урахуванням
виплачених сум. Рішення суду набрало
законної сили 29.03.2012 року.

Виконання судового рішення
здійснювалось відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області.

Позивачем 09.01.2014 року до начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Сумській області подано
заяву про примусове виконання
вищевказаного судового рішення (а.с.6-10),
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області 09.01.2014 року винесено
постанову про поновлення виконавчого
провадження № 36607207. (а.с.11)

Проте, 10.01.2014 року винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження № 36607207 по виконанню
виконавчого листа № 1806/2-а-439/11 від 17.01.2013
р. (а.с. 14)

Судовим розглядом встановлено, що
державний виконавець дій щодо боржника
в період із 09.01.2014 р. по 10.01.2014 р. не
проводив, і посилання на відсутність
коштів у боржника документально не
підтвердив, не перевіряв наявність
коштів на рахунках боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України
і тому вважаються законними, доки вони
не скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним законом, в
межах провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Колегія суддів зазначає, що старшим
державним виконавцем протиправно
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 36607207 від
10.01.2014 р., так як ним без поважних причин
не забезпечено виконання рішення суду
та при її винесені державний
виконавець діяв не у межах та у спосіб,
що передбачено конституцією та
законами України.

Проте, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 162 КАС України суд
може винести постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Із змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних
повноважень нечинним означає втрату
чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта
владних повноважень є нечинним, тобто
втрачає чинність з певного моменту
лише на майбутнє, якщо на підставі
цього рішення виникли правовідносини,
які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того,
що вимоги про визнання акта владного
органу недійсним або неправомірним
тощо є різними словесними формами
вираження одного й того самого способу
захисту порушеного права позивача, а
саме визнання акта протиправним.

З огляду на вищевикладене, суд може не
може визнати нечинною постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження, а тому
колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
відмовляє в цій частині в задоволенні
позову.

Щодо визнання неправомірною
бездіяльність старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Тумки М.В. по виконанню судового
рішення, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до Закону України "Про
державну виконавчу службу" примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Закону "Про
виконавче провадження" вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У постанові державний виконавець
зазначає про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та попереджає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до частин першої - третьої
статті 75 Закону України "Про виконавче
провадження" після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до положень частини першої
статті 89 Закону України "Про виконавче
провадження" у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Частиною другою цієї ж статті
встановлено, що у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 75
Закону України "Про виконавче
провадження" (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Порядок виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити
певні дії, регламентується главою 8
Закону України "Про виконавче
провадження". Статтею 76 Закону
визначено, що після відкриття
виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець відповідно до статті 24
Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення.

В силу ст. 87 Закону у разі невиконання
без поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, державний виконавець
виносить постанову про накладення
штрафу на боржника - юридичну особу -
від двадцяти до тридцяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян та призначає новий строк для
виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає штраф у
подвійному розмірі. При подальшому
невиконанні рішення боржником
державний виконавець порушує
клопотання перед судом про кримінальну
відповідальність боржника відповідно
до закону. Приписи даної норми
конкретизовані в п. 8.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказ Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року N
74/5.

Якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції та інші заходи,
передбачені статтею 87 цього Закону,
після чого виконавчий документ
постановою, затвердженою начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
повертається до суду чи іншого органу,
що видав виконавчий документ.

Як встановлено при розгляді справи,
відповідачем було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
та встановлено боржнику строк для
добровільного виконання, проте,
боржником не виконані у встановлені
державним виконавцем строки вимоги.

У зв'язку з невиконанням боржником
судового рішення у встановлені
державним виконавцем строки не
вирішувалось питання про застосування
штрафу до боржника та про притягнення
посадових осіб боржника до
відповідальності за невиконання
рішення суду.

Між тим, згідно з ч.1 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи не вбачається, що
неможливість виконання судового
рішення підтверджується будь-якими
доказами, таким чином висновки
державного виконавця про наявність
підстав для закінчення виконавчого
провадження є необґрунтованими.

Ст. 38 Закону України "Про виконавче
провадження", передбачені наслідки
закінчення виконавчого провадження. У
разі закінчення виконавчого
провадження скасовуються інші
здійснені державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із закінченням виконавчого
провадження. Закінчене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачене цим
Законом. Відтак, позивач позбавлений
права повторно пред'явити виконавчий
лист до виконання.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що закриття
виконавчого провадження є фактично
відмовою у виконанні судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що старшим державним
виконавцем при виконанні своїх
посадових обов'язків допущено
бездіяльність по виконанню судового
рішення, а тому вказана позовна вимога
підлягає задоволенню.

Щодо зобов'язання начальника
Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради подати в установлений судом строк,
звіт про виконання судового рішення по
виконавчому листу № 1806/2-а-439/11, за
наслідками розгляду звіту суб'єкта
владних повноважень або не подання
такого звіту начальником управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради накласти на
керівника суб'єкта владних повноважень
відповідального за виконання
постанови штраф у розмірі 30
мінімальних зарплат та встановити
новий строк виконання звіту, половину
суми штрафу стягнути на користь
позивача, іншу половину до державного
бюджету України та зобов'язання
державного виконавця у разі не
виконання судового рішення по
виконавчому листу № 1806/2-а-439/11 з
обставин відсутності коштів у боржника
- Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської
ради - звернутися до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
рішення суду, колегія суддів зазначає
наступне.

З положень ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми
видно, що судовому захисту підлягають
лише порушені права, свободи і інтереси
фізичних або права і інтереси
юридичних осіб, а не можливість їх
порушення в майбутньому.

В цій частині колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки зазначені вимоги
звернуті на майбутнє.

Судове рішення повинно бути наслідком
чинного правового регулювання та
спрямовано на відновлення порушених
прав, свобод та інтересів. Виходячи із
змісту законодавства воно не може
регулювати суспільні відносини на
майбутнє.

Таким чином, суд не може зобов'язати
відповідача в майбутньому вчинити дії,
які він зобов'язаний зробити в силу
закону. Станом на дату розгляду даної
справи у суду відсутні факти порушення
прав позивача в майбутньому та
підстави вважати, що відповідач буде
відмовлятись від виконання таких дій.

Отже, позовні вимоги у даній частині
задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладених обставин,
колегія суддів вважає, що вимоги
позивача частково обґрунтовані і
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції частково
задовольняє або не задовольняє позовні
вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм процесуального та
матеріального права, які призвели до
ухвалення частково неправильного
рішення, підлягає скасуванню з
прийняттям у зазначеній частині нової
постанови про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень ДВС Головного
управління юстиції у Сумській області
задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13.03.2014р. по справі №
592/879/14-а скасувати в частині визнання
нечинною постанову про закінчення
виконавчого провадження та визнання
неправомірною бездіяльність
начальника відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Сумській області Молодцова C.B. щодо
поновлення виконавчого провадження по
негайному виконанню виконавчого листа
№ 1806/2-а- 439/11 від 17.01.2013 р. та зобов'язання
начальника відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Сумській області Молодцова C.B. поновити
в повному обсязі виконавче провадження
по негайному виконанню виконавчого
листа № 1806/2-а-439/11 від 17.01.2013 р.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 13.03.2014 року по справі № 592/879/14-а -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.