Справа № 2а-12114/12/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року м.
Київ К/800/8874/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Ліпського Д.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
про скасування рішення, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ФОП ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від 16
жовтня 2012 року №253.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ФОП
ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою,
в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фахівцями Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
проведено позапланову перевірку
позивача з питань дотримання вимог
законодавства щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України, а також
достовірності відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з 08
травня 2008 року по 30 червня 2012 року.

За наслідками перевірки складено акт
від 07 серпня 2012 року № 262-06/32, за
висновками якого встановлено
порушення позивачем пунктів 1,3,3.1, 3.2, 3.3
плану перевірки, а саме: приховування
витрат на заробітну плату найманих
працівників, які є об'єктом для
нарахування страхових внесків до
Пенсійного фонду за червень-грудень 2008
року, лютий-травень 2009 року в розмірі
6255,00 грн., в результаті донараховано
фонду оплати праці на суму 6255,00 грн.
страхових внесків на загальну суму -
2201,76 грн., в т.ч. нарахувань на заробітну
плату 2076,66 грн., утримань - 125,10 грн.

16 жовтня 2012 року на підставі акту
перевірки № 262-06/32 відповідачем
прийнято оскаржувані в даній справі
рішення: № 253 «Про застосування
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків», згідно якого до позивача
застосовано штрафні санкції в розмірі
6255,00 грн.; № 254 «Про застосування
фінансових санкцій за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески»,
згідно якого до позивача застосовано
фінансові санкції в розмірі 4996,87 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийнятті оскаржуваних рішень
відповідач неправомірно застосував
приписи статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які втратили чинність з 01
листопада 2011 року у зв'язку із
набранням чинності Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та не можуть
бути підставою для притягнення до
відповідальності за порушення, що
виявлені після зазначеної дати.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи позивачу у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що оскільки
виявлені порушення вчинено позивачем у
період до 01 січня 2011 року, тобто
приховано заробітну плату, на яку
нараховуються страхові внески та не
сплачено суми страхових внесків до 01
січня 2011 року, заборгованість
стягується у порядку, встановленому
статтею 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами
Пенсійного фонду України до
страховиків за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
наведена вище норма матеріального
права із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що після набрання чинності
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» за
органами ПФУ збережено повноваження
щодо застосування фінансових санкцій
за несплату заборгованості по
страхових внесках, яка виникла до 1
січня 2011 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, оскаржувані
рішення відповідача про застосування
фінансових санкцій прийняті
відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове рішення,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін, оскільки вона
прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29
січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: