Справа № 826/3432/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3432/14
(в 3-х томах) Головуючий у 1-й
інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «БНХ Україна»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві,
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправною та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, в період з 06.09.2013 р. по 10.09.2013
р., ДПІ у Дніпровському районі було
проведено позапланову невиїзну
перевірку Позивача щодо
документального підтвердження
господарських взаємовідносин із
платником податків ТОВ «Корса Групп»
за період з 01.02.2013 р. по 31.03.2013 р.

За результатами проведеної перевірки,
відповідачем було складено Акт
№640/26-53-22-03-21/32305906 від 17.09.2013 р. «Про
результати невиїзної документальної
позапланової перевірки ТОВ з ІІ «БНХ
Україна» щодо документального
підтвердження господарських
взаємовідносин із платником податків
ТОВ «Корса Групп», за період з 01.02.2013 р.
по 31.03.2013 р.», в якому зазначено про
виявлені порушення, а саме: п.198.3, п.198.6
ПК України, що призвело до заниження
податку на додану вартість, який
підлягає сплаті до бюджету у сумі 1979506,00
грн.

На підставі Акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення - рішення від 07.10.2013 р.
№, яким було збільшено суму
грошового зобов'язання Позивачу з
податку на додану вартість на суму
2474382,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд посилався
на те, що відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентом не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентом у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між
Позивачем та ТОВ «Корса Групп» було
укладено договір купівлі-продажу
№14012013 від 21.02.2013 р., відповідно до якого
ТОВ «Корса Групп» (Продавець)
зобов'язується передати у власність
ТОВ з ІІ «БНХ Україна» (Покупець), а
Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити олію соняшникову
нерафіновану, українського походження,
врожаю 2012 р., в порядку та на умовах
передбачених Договором. (п.1.1 Договору
№14012013).

В п.1.1 та п.1.2 Договору №14012013 визначено,
що поставка товару відбувається на
підставі Специфікації до цього
Договору, які підписуються
повноваженими представниками Сторін,
та є невід'ємною частиною цього
Договору, в яких Сторонами
узгоджуються ціна, кількість, умови
оплати, інші необхідні умови поставки
конкретної погодженої партії Товару.
Поставка Товару здійснюється партіями.
Партія Товару - погоджена
Постачальником та Покупцем кількість
Товару, що поставляється згідно
відповідної Специфікації до цього
Договору.

На виконання умов вказаного Договору,
між Позивачем та ТОВ «Корса Групп»
укладено специфікації щодо постачання
олії соняшникової нерафінованої,
українського походження, врожаю 2012 р.,
зокрема: №1 від 21.01.2013 р. на постачання
1000 тон.; №2 від 07.03.2013 р. на постачання 300
тон.; №3 від 18.03.2013 р. на постачання 100
тон.

Крім того, відповідно до п.4.3 Договору
№14012013 постачання Товару
супроводжується, якщо інше не
передбачено договором, оригіналами або
завіреними копіями наступних
документів: рахунок-фактура, видаткова
накладна, податкова накладна,
посвідчення якості.

До матеріалів справи надано Позивачем
копії видаткових накладних (на видачу
олії соняшникової нерафінованої,
українського походження, врожаю 2012 р.),
та рахунки-фактури №89 від 07.03.2013 р. та
№32 від 04.02.2013 р. (на оплату олії
соняшникової нерафінованої,
українського походження, врожаю 2012 р.).
Крім того, Позивачем надано
сертифікати якості на олію соняшникову
нерафіновану, відповідно до яких
визначено сорт масла та його
характеристики якості.

Крім того, до матеріалів справи
Позивачем надано МД-2 (із відмітками
про вивезення за межі митної території
України), відповідно до яких вбачається
відвантаження Позивачем олії
соняшникової нерафінованої не
вимороженої до Одержувача (ВАТ
«Лакокраска»). Крім того, Позивачем
надано рахунки-фактури до Договору
№3042, в яких вбачається фіксація
тоннажу товару та номеру цистерни. Дані
(щодо тоннажу товару та номерів
вагонів) в МД-2 та в рахунках-фактури
тотожні.

В якості доказів отримання оплати від
ВАТ «Лакокраска» Позивачем надані
банківські виписки.

Крім того, Позивачем надано до
матеріалів справи ряд інших
документів, які посвідчують реальність
господарських операцій із ТОВ «Корса
Групп», зокрема: розрахунок
рентабельності реалізації олії
нерафінованої на адресу ВАТ
«Лакокраска» за період лютий-березень
2013 р.; фотознімки вагонів, проуцесуа
зважування та відбору проб; акт
комісійного зважування залізничного
рухомого скалду від 95.02.2013 р.;
Сертифікати про походження товару;
висновки про походження товару, що
надані Донецькою
торгівельно-промисловою платою;
договір оренди №180/ДЕ від 31.01.2013 р.
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТЕК «МГ-Транс» та
Позивачем, щодо оренди рухомого складу
- вагоно-цистерни, придатні для
перевезення вантажів ТОВ з ІІ «БНХ
Україна»; договір доручення №01/02-04-П
від 01.02.2013 р. укладеного між Позивачем
та ТОВ «Транс Експрес ЛТД», щодо
доручення здійснення всіх необхідних
дій для забезпечення перевезення
залізничним транспортом олії
соняшникової нерафінованої,
українського походження, та інших
вантажів ТОВ з ІІ «БНХ Україна»;
дублікати залізничних накладних щодо
транспортування олії соняшникової
нерафінованої, українського
походження до ВАТ «Лакокраска».

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що якщо платник
податку на додану вартість, придбав
товари (роботи, послуги) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності, при цьому
сплатив у складі вартості цих товарів
(робіт, послуг) податок на додану
вартість і це підтверджується належним
чином оформленими податковими
накладними, він має право віднести
сплачені ним суми податку до складу
податкового кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам справи та вірно застосував
законодавство, що регулює ці
правовідносини. Доводи апеляційної
скарги спростовуються встановленими
судом першої інстанції обставинами,
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 11.07.2014
року.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.