Справа № К/9991/20145/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/20145/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представника Запорізької
митниці - Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Запорізької митниці (далі - Митниця) на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 6 грудня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2011 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Індустріальна торгова компанія
«Сервіс» (далі - Товариство) до Митниці,

про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року Товариство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправним та
скасування рішення Митниці
№/2010/001886/1 від 8.10.2010 року (далі -
Рішення №/2010/001886/1) щодо
визначення митної вартості товару за
шостим (резервним) методом,
зобов'язання Митниці визначити митну
вартість товару за вантажно-митною
декларацією №112000011/2010/002329 від 8.10.2010
року за першим (ціною договору) методом
визначення митної вартості товару.

На обґрунтування позову зазначило, що
на підтвердження митної вартості
товару Товариством до Митниці були
надані всі обов'язкові та додаткові
документи, що дозволяли визначити
митну вартість товару за першим
методом (за ціною договору) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Митниця здійснила визначення митної
вартості товару за шостим (резервним)
методом оцінки, посилаючись на Митний
кодекс України, Цінову базу ДМСУ та
постанову Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року, але не зазначила
неможливість застосування першого
методу оцінки вартості товару або
попередніх методів.

6 грудня 2010 року постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2011 року, позов
задоволений частково.

Рішення № /2010/001886/1 від 8.10.2010 року
визнане протиправним та скасоване.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди першої та апеляційної інстанцій
зазначали, що Товариству Митниця не
надала консультацій щодо визначення
митної вартості товару, відсутні
будь-які докази про послідовне
застосування Митницею методів
визначення митної вартості товару.

В оскаржуваних рішеннях Митниця не
зазначила якою саме ціновою
інформацією ДМСУ та за який період вона
керувалася при визначенні митної
вартості, чи бралися за основу
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари відповідно до ст.,ст. 268, 269
Митного кодексу України.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Запорізького окружного
адміністративного суду та ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 4.05.2010 року між Товариством і
ТОВ «Вітех Сервіс» (м. Тольятті,
Російська Федерація) був укладений
контракт № 50/2010, відповідно до якого
продавець зобов'язався поставити
Товариству допоміжні матеріали для
ливарного виробництва.

Для здійснення митного оформлення
поставленого товару, Товариством до
Митниці була подана вантажно-митна
декларація №112000011/2010/002329 від 8.10.2010 року.

У графі 43 ВМД Товариство зазначило
основним методом перший метод
визначення митної вартості товару за
ціною угоди, який передбачений ст.,ст.
266, 267 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
Товариство надало митному органу
вантажно-митну декларацію,
зовнішньоекономічний контракт,
облікові картки позивача, лист про
погодження митного оформлення
Енергетичною регіональною митницею,
накладну CMR, довідку з транспортних
витрат, сертифікати якості, планові
калькуляції, рахунок-фактуру,
пакувальний лист, довідку про
проведення декларування валютних
цінностей, доходів та майна, що
належать резиденту України і
знаходяться за її межами, сертифікат
походження товару, прайс-лист, листи
технології на покриття роз'єднувальне
та флюс перлітовий, лист
Держзовнішінформ про відповідність
цін на ввезені товари цінам виробника.

Митним органом у зв'язку із сумнівами
щодо заявленої митної вартості товару
були витребувані додаткові документи -
відповідна бухгалтерська
документація, інформація
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару та інші документи за
бажанням декларанта, на що Товариство
додатково надало прайс - лист та
повідомило про об'єктивну неможливість
надати решту документів.

8 жовтня 2010 року Митниця прийняла
Рішення № 112000006/2010/001886/1 щодо визначення
митної вартості товару за шостим
(резервним) методом.

Судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначено, що Товариством
для митного оформлення були надані всі
необхідні документи, передбачені п. 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року,
для визначення митної вартості товару
за першим (за ціною договору) методом
оцінки вартості товару.

Витребуванні Митницею бухгалтерська
документація, інформація
зовнішньоторговельних організацій про
вартість товару були не обов'язкові для
визначення митної вартості товару за
першим методом оцінки вартості товару.

Застосувавши для визначення митної
вартості товарів шостий (резервний)
метод оцінки вартості товару, без
послідовного застосування інших,
передбачених законодавством, методів
оцінки вартості товару Митниця
порушила вимоги ст. 266 Митного кодексу
України.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України зазначені методи визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, до яких
відноситься визначення за методами: за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервного. Основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, який є основним
згідно з положеннями ст. 267 цього
Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст.,ст. 268,
269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог ст.,ст. 268, 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог ст. 271, або
обчислена відповідно до вимог ст. 272
цього Кодексу вартість товарів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог ст. 273 цього
Кодексу.

Згідно Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року, митна вартість товарів та метод
її визначення декларуються під час
митного оформлення таких товарів
шляхом подання декларації митної
вартості. Підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
здійснює декларант шляхом подачі
документів, передбачених
вищенаведеним Порядком. Відомості, на
підставі яких декларантом визначено та
заявлено (задекларовано) митну
вартість товарів, повинні базуватися
на об'єктивних даних, що підлягають
обчисленню та перевірці відповідно до
вимог Митного кодексу України. Для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Суди прийшли до правильного висновку,
що при здійснення митного контролю у
митного органу хоча і виникли сумніви
щодо вартості товару, але Митниця
безпідставно застосувала 6 (резервний)
метод оцінки вартості товару, не
застосувавши послідовно інші методи
оцінки вартості товару.

Відповідно до п. 11 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження посадова особа митного
органу у графі «Для відміток митниці»
декларації митної вартості робить
запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. При
цьому, посадова особа митного органу не
має права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі «Для
відміток митного органу». Пунктом 13
вищезазначеного Порядку визначено, що
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у п. 11
цього Порядку, протягом 10 календарних
днів після ознайомлення із записом
митного органу про їх подання. За
вмотивованою заявою декларанта такий
строк продовжується. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Висновки судів попередніх інстанцій
про часткове задоволення позову є
обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухваленні з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 6 грудня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.