Справа № 820/5214/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 липня 2014 р.
№ 820/5214/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання -
Кікоян Г.О.

за участю представника позивача -
Осаволюк Т.Л.,

представника відповідача -
Красовського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Европродукт" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-В С Т А Н
О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Европродукт" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Европродукт")
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (далі
по тексту - відповідач, ДПІ у
Дзержинському районі) в якому просить
суд визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від
14.03.2014 року № про збільшення ТОВ
"Европродукт" суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 150577,00 грн. за основним
платежем та 16584, 25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами), а
також № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 328809,00 грн. за
основним платежем та 82202, 25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення були винесені на
підставі акта № 615/20-30-22-01/30360551 від 28.02.2014
р. «Про результати документальної
планової виїзної перевірки Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Европродукт» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.12.2012 р.», висновки якого про порушення
позивачем п.198.3 ст. 198, ст. 200, п. 1, п.п. 2 п. 2
Розділу ХІХ «Прикінцеві положення»
Податкового кодексу України, п.п. 1.20.2,
п.п. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
№334/94-ВР від 28 грудня 1994 року є
незаконними, оскільки ДПІ у
Дзержинському районі за звичайну ціну
самостійно визначила вартість
імпортованого картону, придбаного ТОВ
«Европродукт», за якою ТОВ «АСС»
ввозило на територію України даний
товар. При цьому, податковий орган,
посилаючись в акті перевірки на
придбання ТОВ «Европродукт» товарів за
ціною вищою, ніж звичайна ціна на такі
товари взагалі, між тим не зазначає
чітку ціну товару в гривнях України, що
суперечить вимогам чинного
законодавства та свідчить про
протиправність дій ДПІ у Дзержинському
районі.

Щодо висновків ДПІ про безпідставне
віднесення ТОВ «Европродукт» до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у розмірі 328 810 грн., по
податковим накладним, які були
оформлені з порушенням ст. 201
Податкового кодексу України, а саме в
податкових накладних невірно
зазначено код УКТ ЗЕД, то позивач
зазначив, про те якщо митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України, то
при подальшому продажу товарів код УКТ
ЗЕД має відповідати коду, з яким було
ввезено товар на митну територію
України. Крім того, законодавством
України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач до суду надав письмові
заперечення в яких зазначив, що
податковим органом правомірно були
зроблені висновки про порушення
позивачем норм податкового
законодавства України внаслідок
неправомірного віднесення ТОВ
«Европродукт» до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
у розмірі 150 577 грн. з договірної ціни на
товар, яка вище від звичайної ціни на
такий товар понад 20 %., а саме ТОВ «АСС»
ввозило на територію України даний
товар, а продавало його позивачу за
ціною вищою, ніж та за якою він ввозив
більше ніж 20%, що з'ясовано за допомогою
ІС «Податковий блок».

Також, як зазначив відповідач, позивач
безпідставно відніс до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість у розмірі 328 810 грн., по
податковим накладним, які були
оформлені з порушенням ст. 201
Податкового кодексу України, а саме: в
податкових накладних невірно
зазначено код УКТ ЗЕД.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив у
повному обсязі та просив відмовити у
задоволенні позову з підстав,
зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши докази у
їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом ТОВ "Европродукт"
діє на підставі Статуту,
зареєстрованого виконкомом
Харківської міської ради 06.04.1999 р., є
юридичною особою згідно свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 № 081521 від 06.04.1999 р., перебуває
на обліку в ДПІ у Дзержинському районі
з 08.04.1999 р. за № 10960, є платником податку
на додану вартість відповідно до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 16.07.2007 р.
№ 100052991, виданого ДПІ у Дзержинському
районі.

Судом встановлено, що на підставі
направлень № 309, № 308, № 332, № 298, № 297 від
06 лютого 2014 року, № 347, № 348 від 07 лютого
2014 року, виданих ДПІ у Дзержинському
районі в період з 06 лютого 2014 року по 25
лютого 2014 року її службовими особами
була проведена документальна
перевірка позивача за результатами
якої був складений акт № 615/20-30-22-01/30360551
від 28.02.2014 р. «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки Товариство з обмеженою
відповідальністю «Европродукт» () з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.12.2012 р.» (далі по тексту - акт
перевірки).

Відповідно до висновку акта перевірки
перевіркою встановлено порушення з
боку позивача вимог:

- п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4 ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI ТОВ «Европродукт» безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту ПДВ по податковим накладним
які були оформлені з порушенням ст. 201
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI, зі змінами та доповненнями,
завищення податкового кредиту, що
призвело до порушення ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість у сумі 328809
грн., у тому числі: жовтень 2011 року на
суму 30 441 грн., листопад 2011 року на суму 80
051 грн., грудень 2011 року на суму 2 451 грн.,
січень 2012 року на суму 4 667 грн., лютий 2012
року на суму 29 942 грн., квітень 2012 року на
суму 35 464 грн., травень 2012 року на суму 37
077 грн., червень 2012 року на суму 33 563 грн.,
серпень 2012 року на суму 11 391 грн.,
вересень 2012 року на суму 63 762 грн.

- на порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі
змінами та доповненнями) п. 1, п.п. 2 п. 2
Розділу ХІХ «Прикінцеві положення»
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.п.
1.20.2, п.п. 1.20.5 п. .20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР (зі
змінами та доповненнями) ТОВ
«Европродукт» завищено податкового
кредиту на суму ПДВ вище рівня
звичайних цін, що призвело до порушення
ст. 200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями) в результаті чого
встановлено заниження податку на
додану вартість на загальну суму 150 577
грн., у тому числі: лютий 2011 року на суму
23 351 грн., березень 2011 року на суму 14 578
грн., квітень 2011 року на суму 3 163 грн.,
травень 2011 року на суму 13 073 грн.,
червень 2011 року на суму 30 079 грн., липень
2011 року на суму 1 352 грн.,
вересень 2011 року на суму 26 621 грн.,
жовтень 2011 року на суму 38 360 грн.

На підставі акта перевірки були
винесені податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 року №
про збільшення ТОВ "Европродукт"
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 150577,00 грн. за
основним платежем та 16584, 25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), а також № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
328809,00 грн. за основним платежем та 82202, 25
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

При судовому розгляді справи
встановлено, що позивач у перевіряємих
податковим органом періодах мав
господарські правовідносини із ТОВ
«АСС».

Так, 25 січня 2011 року між ТОВ
«Европродукт» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «АСС» був
укладений Договір № 3, відповідно до
п.1.1 та 1.2 якого, продавець (ТОВ «АСС»)
зобов'язується передати у власність
покупця (позивача) картон (в
асортименті), а покупець зобов'язується
прийняти та своєчасно оплатити
отриманий товар на умовах даного
договору. Асортимент, кількість, ціни,
умови та строки передачі товару
визначаються сторонами окремо і
зазначаються в Специфікаціях, котрі є
невід'ємною частиною даного договору.

Підтвердженням виконання Договору № 3
від 25 січня 2011 року, за яким ТОВ «АСС»
були здійснені поставки товару
позивачу, є наступні документи, які за
своїм змістом відповідають вимогам ч. 2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІV від 16
липня 1999 року, отже, визнаються
первинними документами
бухгалтерського обліку та
підтверджують факт передання товару
вищезазначеним контрагентом ТОВ
«Европродукт» та факт отримання товару
уповноваженими представниками
останнього (асортимент зазначений у
нижченаведених документах):

- специфікація № 1 від 01
лютого 2011 року до Контракту № 3 від 25
січня 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ-0000009
від 03 лютого 2011 року;

- видаткова накладна №
РН-0000123 від 23 лютого 2011 року;

- податкова накладна № 65 від
18 лютого 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000104 від
15 лютого 2011 року;

- податкова накладна № 51 від 15
лютого 2011 року;

- податкова накладна № 23 від 04
лютого 2011 року;

- специфікація № 2 від 09 березня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- рахунок-фактура № СФ-0000034 від 09
березня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000214 від
23 березня 2011 року;

- податкова накладна № 91 від 23
березня 2011 року;

- податкова накладна № 34 від 11
березня 2011 року;

- специфікація № 3 від 05 квітня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- рахунок-фактура № СФ-0000063 від 05
квітня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000301 від
20 квітня 2011 року;

- податкова накладна № 71 від 20
квітня 2011 року;

- податкова накладна № 30 від 08
квітня 2011 року;

- податкова накладна № 26 від 07
квітня 2011 року;

- податкова накладна № 17 від 06
квітня 2011 року;

- специфікація № 4 від 10 травня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- видаткова накладна № РН-0000368 від
24 травня 2011 року;

- податкова накладна № 57 від 24
травня 2011 року;

- податкова накладна № 34 від 17
травня 2011 року;

- податкова накладна № 14 від 10
травня 2011 року;

- специфікація № 5 від 29 червня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- видаткова накладна № РН-0000468 від
01 липня 2011 року;

- податкова накладна № 5 від 01
липня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000538 від
20 липня 2011 року;

- податкова накладна № 85 від 20
липня 2011 року;

- податкова накладна № 84 від 19
липня 2011 року;

- податкова накладна № 54 від 13
липня 2011 року;

- податкова накладна № 38 від 11
липня 2011 року;

- податкова накладна № 14 від 05
липня 2011 року;

- специфікація № 6 від 15 липня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- видаткова накладна № РН-0000650 від
31 серпня 2011 року;

- податкова накладна № 140 від 29
липня 2011 року;

- податкова накладна № 82 від 26
серпня 2011 року;

- специфікація № 7 від 15 липня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- рахунок-фактура № СФ-0000135 від 10
серпня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000656 від
01 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 2 від 01
вересня 2011 року;

- податкова накладна № 42 від 11
серпня 2011 року;

- специфікація № 8 від 15 липня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- рахунок-фактура № СФ-0000137 від 16
серпня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000657 від
01 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 89 від 29
серпня 2011 року;

- податкова накладна № 60 від 17
серпня 2011 року;

- специфікація № 8 від 05 вересня 2011
року до Контракту № 3 від 25 січня 2011
року;

- рахунок-фактура № СФ-0000168 від 07
вересня 2011 року;

- видаткова накладна № РН-0000745 від
30 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 113 від 30
вересня 2011 року;

- податкова накладна № 78 від 22
вересня 2011 року.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку, зокрема, з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.1 розділу XIX «Прикінцеві
положення» Податкового кодексу
України, норми Податкового кодексу
України набирають чинності з 1 січня 2011
року, крім: - ст. 39 Податкового кодексу
України, яка набирає чинності з 1 січня
2013 року; - розділу III Податкового
кодексу України, який набирає чинності
з 1 квітня 2011 року.

Пунктом 2 розділу XIX «Прикінцеві
положення» Податкового кодексу
України передбачено, що з 1 квітня 2011
року втрачає чинність Закон України
від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
крім п.1.20 ст. 1 цього Закону, який діє до 1
січня 2013 року.

Отже, звичайні ціни до 1 січня 2013 року
визначаються у порядку, передбаченому
п.1.20 Закону України від 28 грудня 1994 року
№ 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, а з 1 січня 2013 року - за
правилами, визначеними ст. 39
Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.20.1 п.1.20 ст. 1 зазначеного
Закону передбачено, що якщо цим пунктом
не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Справедлива ринкова ціна
- це ціна, за якою товари (роботи,
послуги) передаються іншому власнику
за умови, що продавець бажає передати
такі товари (роботи, послуги), а
покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Згідно з приписами п.п.1.20.2 п.1.20 ст. 1
Закону України № 334/94-ВР, для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Таким чином, Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що звичайною ціною є
договірна ціна, що відповідає рівню
справедливих ринкових цін, якщо не
встановлено протилежне.

Відповідно до п.п.1.20.8 п.1.20 ст.1 Закону
України № 334/94-ВР, обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладається
на податковий орган у порядку,
встановленому законом.

Таким чином, беручи до уваги норми
чинного законодавства, якщо не
доведене зворотне, звичайною
вважається ціна, визначена сторонами
договору. При цьому обов'язок доведення
невідповідності ціни договору рівню
звичайних цін покладається на
податковий орган.

Отже, якщо податковий орган не згодний
із ціною договору, то він зобов'язаний
довести, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни. При цьому
податковий орган зобов'язаний діяти в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону
України № 334/94-ВР, для визначення
звичайної ціни товару
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів, строки виконання зобов'язань,
умови платежів, а також інші об'єктивні
умови, що можуть вплинути на ціну.

Виходячи зі змісту акту перевірки №
615/20-30-22-01/30360551 від 28 лютого 2014 року, ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області не
викладено фактичних даних, які б
засвідчували наявність співставних
умов придбання товару Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ЕВРОПРОДУКТ», та придбання продукції
цього ж найменування Товариством з
обмеженою відповідальністю «АСС», а
саме: кількість (обсяг) товарів, строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
умови поставок, надбавки чи знижки до
ціни, тощо.

Також в даному акті перевірки відсутні
докази наявності співставних умов за
правочинами, укладеними між ТОВ
«ЕВРОПРОДУКТ» і ТОВ «АСС», та за
правочинами, укладеними між ТОВ «АСС»
та його постачальниками.

Відповідно до п.13 Указу Президента
України «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької
діяльності» № 817/98 від 23.07.1998 року,
індикативні або звичайні ціни на
товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Індикативні або звичайні ціни
не можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

В порушення вказаної норми чинного
законодавства, в акті перевірки
відсутні відомості щодо направлення
відповідачем запиту до відповідного
уповноваженого державного органу щодо
статистичної оцінки рівня цін
реалізації товарів, придбаних ТОВ
«Европродукт» на внутрішньому ринку
України.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області
за звичайну ціну самостійно
визначено вартість імпортованого
картону, придбаного ТОВ «Европродукт»,
за якою ТОВ «АСС» ввозило на територію
України даний товар. При цьому,
податковий орган, посилаючись в акті
перевірки на придбання ТОВ
«Европродукт» товарів за ціною вищою,
ніж звичайна ціна на такі товари
взагалі, між тим не зазначає чітку ціну
товару в гривнях України.

Виходячи з вищенаведених приписів норм
чинного законодавства щодо
застосування звичайних цін для
визначення бази оподаткування,
звичайною ціною є договірна ціна, що
відповідає рівню справедливих
ринкових цін, якщо не встановлено
протилежне. Отже, при придбанні ТОВ
«Европродукт» товару у продавця ТОВ
«АСС», договірна ціна товару є його
звичайною ціною, а податковий кредит
відображено позивачем правомірно на
підставі виписаних на його адресу
вказаних податкових накладних, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку про спростування позивачем
висновків ДПІ у Дзержинському районі
про заниження ТОВ «Европродукт»
податку на додану вартість на загальну
суму 150 577 грн., у тому числі: лютий 2011
року на суму 23 351 грн., березень 2011 року
на суму 14 578 грн., квітень 2011 року на суму
3 163 грн., травень 2011 року на суму 13 073
грн., червень 2011 року на суму 30 079 грн.,
липень 2011 року на суму 1 352 грн., вересень
2011 року на суму 26 621 грн., жовтень 2011 року
на суму 38 360 грн., та про порушення п.198.3
ст. 198, ст. 200, п.1, п.п.2 п.2 Розділу ХІХ
«Прикінцеві положення» Податкового
кодексу України, п.п.1.20.2, п.п.1.20.5 п.1.20 ст.
1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» №334/94-ВР від 28
грудня 1994 року.

При судовому розгляді справи також
встановлено, що 03 січня 2011 року між ТОВ
«Европродукт» та Приватним
підприємством «ТД «Прем'єр Папір» був
укладений Договір № 007/Х, відповідно до
п.1.1 якого, продавець (ПП ТД «Прем'єр
Папір») зобов'язується постачати
покупцю (позивачу) папір, картон, плівки
та іншу целюлозно-паперову продукцію, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та своєчасно здійснити його оплату на
умовах цього договору.

Факт виконання сторонами умов договору
№ 007/Х від 03 січня 2011 року, за яким ПП «ТД
«Прем'єр Папір» були здійснені
поставки товару позивачу,
підтверджується наступними
документами, які за своїм змістом
відповідають вимогам ч.2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV
від 16 липня 1999 року, отже, визнаються
первинними документами
бухгалтерського обліку та
підтверджують факт передання товару
вищезазначеним контрагентом ТОВ
«Европродукт» та факт отримання товару
уповноваженими представниками
останнього (асортимент зазначений у
нижченаведених документах):

- рахунок-фактура № Хк-0004062 від 01
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005468 від
01 листопада 2011 року;

- податкова накладна № 3000008 від 01
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0004254 від 15
грудня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005653 від
15 грудня 2011 року;

- податкова накладна № 3000048 від 15
грудня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0004045 від 28
жовтня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005452 від
28 жовтня 2011 року;

- податкова накладна № 3000162 від 28
жовтня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0004024 від 25
жовтня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005432 від
25 жовтня 2011 року;

- податкова накладна № 3000143 від 25
жовтня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0004019 від 24
жовтня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005426 від
25 жовтня 2011 року;

- податкова накладна № 3000136 від 25
жовтня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0004018 від 24
жовтня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005420 від
24 жовтня 2011 року;

- податкова накладна № 3000130 від 24
жовтня 2011 року

- рахунок-фактура № Хк-0003987 від 18
жовтня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005392 від
18 жовтня 2011 року;

- податкова накладна № 3000101 від 18
жовтня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0003789 від 16
вересня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005205 від
20 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 3000115 від 16
вересня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0003749 від 12
вересня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005224 від
12 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 3000149 від 12
вересня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0003734 від 12
вересня 2011 року;

- видаткова накладна № Хк-0005138 від
12 вересня 2011 року;

- податкова накладна № 3000061 від 12
вересня 2011 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000094 від 30
січня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000083 від
30 січня 2012 року;

- податкова накладна № 3000100 від 30
січня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000057 від 20
січня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000050 від
20 січня 2012 року;

- податкова накладна № 3000057 від 20
січня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000242 від 28
лютого 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000231 від
28 лютого 2012 року;

- податкова накладна № 3000130 від 28
лютого 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000241 від 28
лютого 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000230 від
28 лютого 2012 року;

- податкова накладна № 3000129 від 28
лютого 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000158 від 14
лютого 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000148 від
14 лютого 2012 року;

- податкова накладна № 3000047 від 14
лютого 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000138 від 09
лютого 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000126 від
09 лютого 2012 року;

- податкова накладна № 3000025 від 09
лютого 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000479 від 17
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000461 від
17 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000089 від 17
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000492 від 18
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000472 від
18 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000101 від 18
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000502 від 18
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000477 від
18 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000105 від 18
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000501 від 18
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000476 від
18 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000104 від 18
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000500 від 18
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000475 від
18 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000103 від 18
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000528 від 25
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000508 від
25 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000143 від 25
квітня 2012 року;

- рахунок-фактура № Хк-0000530 від 25
квітня 2012 року;

- видаткова накладна № Хк-0000516 від
26 квітня 2012 року;

- податкова накладна № 3000151 від 26
квітня 2012 року.

Крім того, 01 листопада 2011 року між ТОВ
«Европродукт» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Папір» був укладений Договір № 020/Х,
відповідно до п.1.1 якого, продавець (ТОВ
«Прем'єр Папір») зобов'язується
постачати покупцю (позивачу) папір,
картон, плівки та іншу
целюлозно-паперову продукцію, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та своєчасно здійснити його оплату на
умовах цього договору.

Факт виконання договору № 020/Х від 01
листопада 2011 року, за яким ТОВ «Прем'єр
Папір» були здійснені поставки товару
позивачу, підтверджується копіями
документів, які за своїм змістом
відповідають вимогам ч.2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV
від 16 липня 1999 року, отже, визнаються
первинними документами
бухгалтерського обліку та
підтверджують факт передання товару
вищезазначеним контрагентом ТОВ
«Европродукт» та факт отримання товару
уповноваженими представниками
останнього (асортимент зазначений у
нижченаведених документах):

- рахунок-фактура № Пр-0000061 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000068 від
31 травня 2012 року;

- податкова накладна № 187 від 31
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000060 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000067 від
31 травня 2012 року;

- податкова накладна № 186 від 31
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000059 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000066 від
31 травня 2012 року;

- податкова накладна № 185 від 31
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000058 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000065 від
31 травня 2012 року;

- податкова накладна № 184 від 31
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000057 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000064 від
31 травня 2012 року;

- податкова накладна № 168 від 24
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-00000050 від 31
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000057 від
24 травня 2012 року;

- податкова накладна № 135 від 24
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-00000047 від 23
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000054 від
23 травня 2012 року;

- податкова накладна № 126 від 23
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-00000044 від 21
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000050 від
21 травня 2012 року;

- податкова накладна № 108 від 21
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-00000042 від 15
травня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000049 від
16 травня 2012 року;

- податкова накладна № 87 від 16
травня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000115 від 25
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000112 від
25 червня 2012 року;

- податкова накладна № 2000002 від 25
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000102 від 20
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000101 від
20 червня 2012 року;

- податкова накладна № 417 від 20
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000101 від 20
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000100 від
20 червня 2012 року;

- податкова накладна № 418 від 20
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000066 від 11
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000073 від
11 червня 2012 року;

- податкова накладна № 235 від 11
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000065 від 07
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000072 від
07 червня 2012 року;

- податкова накладна № 218 від 07
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000064 від 07
червня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000071 від
07 червня 2012 року;

- податкова накладна № 217 від 07
червня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000272 від 15
серпня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000266 від
16 серпня 2012 року;

- податкова накладна № 2000149 від 16
серпня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000256 від 10
серпня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000252 від
10 серпня 2012 року;

- податкова накладна № 2000139 від 10
серпня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000249 від 08
серпня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000250 від
08 серпня 2012 року;

- податкова накладна № 2000132 від 08
серпня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000248 від 08
серпня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000249 від
08 серпня 2012 року;

- податкова накладна № 2000131 від 08
серпня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000247 від 08
серпня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000248 від
08 серпня 2012 року;

- податкова накладна № 2000130 від 08
серпня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000212 від 26
липня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000207 від
26 липня 2012 року;

- податкова накладна № 2000091 від 26
липня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000190 від 18
липня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000190 від
18 липня 2012 року;

- податкова накладна № 2000072 від 18
липня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000152 від 07
липня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000148 від
07 липня 2012 року;

- податкова накладна № 2000036 від 07
липня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000151 від 07
липня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000147 від
07 липня 2012 року;

- податкова накладна № 2000035 від 07
липня 2012 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000147 від 06
липня 2012 року;

- видаткова накладна № Пр-0000144 від
06 липня 2012 року;

- податкова накладна № 2000030 від 06
липня 2012 року;

- рахунок-фактура № СФ00000156 від 30
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № Пр-0000008 від
30 листопада 2011 року;

- податкова накладна № 30 від 30
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000122 від 30
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № Пр-0000001 від
30 листопада 2011 року;

- податкова накладна № 15 від 30
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000220 від 24
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000089 від 24
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000018 від 24
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000219 від 22
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000088 від 22
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000017 від 22
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000218 від 22
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000087 від 22
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000016 від 22
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000210 від 09
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000079 від 09
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000008 від 09
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000211 від 09
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000080 від 09
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000009 від 09
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000205 від 02
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000074 від 02
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000003 від 02
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № СФ00000204 від 02
листопада 2011 року;

- видаткова накладна № РН0000073 від 02
листопада 2011 року;

- податкова накладна № 2000002 від 02
листопада 2011 року;

- рахунок-фактура № Пр-0000005 від 06
грудня 2011 року;

- видаткова накладна № Пр-0000009 від
06 грудня 2011 року;

- податкова накладна № 2000003 від 06
грудня 2011 року.

Виходячи зі змісту норм чинного
законодавства, суд зазначає, що
наявність у платника податку виданих
йому податкових накладних, оформлених
відповідно до вимог чинного
законодавства, і сплата вартості
отриманого товару з ПДВ, є достатніми
підставами для визначення податкового
кредиту, з урахуванням підтвердження
реального здійснення господарської
операції та з метою подальшого
використання товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Крім того, ДПІ у Дзержинському районі
не заперечується реальність
здійснення господарських операцій ТОВ
«Европродукт» з ПП «ТД «Прем'єр Папір»
та ТОВ «Прем'єр Папір», а також факт
використання придбаного товару в межах
господарської діяльності, також
відповідачем при проведенні перевірки
ТОВ «Европродукт» не встановлено
фактів щодо правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону. Крім того, ДПІ у
Дзержинському районі не були
покладені в основу висновки про
порушення ТОВ «Европродукт» п.198.6 ст. 198,
п.201.1, п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України мотиви фізичної відсутності
товару у спірних правовідносинах,
вартісних показників придбаних
товарів, оплати вартості придбаного
товару.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділомцього
Кодексу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документам, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту п.201.4 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається
у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 ст. 210 Податкового кодексу
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п.201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України також передбачені обов'язкові
реквізити, які повинна містить
податкова накладна, одним із яких, з
06.08.2011 року, є код товару згідно з УКТ
ЗЕД (п.п. «і» п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України).

Надані позивачем податкові накладні
містять всі обов'язкові реквізити, які
повинна містить податкова накладна,
відповідно до п.201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, завірені підписом та
печаткою підприємства.

Відповідно до п.13 ч.2 ст. 11 Митного
кодексу України, що був чинним на
момент виникнення спірних відносин,
ведення Української класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності є одним із завдань
покладених на митні органи.

Згідно з ч.2 ст. 312 Митного кодексу
України, ведення УКТЗЕД здійснює
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади в галузі
митної справи в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 313 Митного кодексу України
передбачено, що митні органи
класифікують товари, тобто відносять
товари до класифікаційних групувань,
зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних
органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов'язковими для
підприємств і громадян.

Статтею 78 Митного кодексу України
визначено, що митне оформлення
вважається завершеним після виконання
митним органом митних процедур,
визначених ним на підставі цього
Кодексу відповідно до заявленого
митного режиму.

Таким чином, якщо митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України, то
при подальшому продажу товарів код УКТ
ЗЕД має відповідати коду, з яким було
ввезено товар на митну територію
України.

Згідно ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Таким чином, не встановлена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства іншими юридичними
особами, на господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції.

Ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку, є
індивідуальною, і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Таким чином, на платника податку не
покладено обов'язку перевіряти
дотримання постачальниками вимог
податкового законодавства, а також при
придбанні товарів вже на митній
території України перевіряти
правильність проставлених кодів УКТ
ЗЕД у податкових накладних
контрагентів-постачальників. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку чи
невірно зазначив код УКТ ЗЕД, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цього
постачальника.

Також, чинне законодавство не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання в залежності від того
чи вірно зазначений код УКТ ЗЕД чи ні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позивачем було правомірно
віднесено до складу податкового
кредиту суми ПДВ на підставі
вищезазначених податкових накладних,
виписаних ПП «ТД «Прем'єр Папір» та ТОВ
«Прем'єр Папір» за період з вересня 2011
року по серпень 2012 року, а висновки ДПІ
у Дзержинському районі про заниження
ТОВ «Европродукт» податку на додану
вартість на загальну суму 328 810 грн. є
помилковими.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що прийняті ДПІ у
Дзержинському районі податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 року №
та № є протиправними та
підлягають скасуванню, як такі, що
прийняті з порушенням норм чинного
законодавства України, а позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Европродукт" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14.03.2014 року №
про збільшення Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Европродукт" суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 167161, 25 грн. (сто
шістдесят сім тисяч сто шістдесят одна
гривня 25 копійок), в тому числі 150577,00
грн. (сто п'ятдесят тисяч п'ятсот
сімдесят сім гривень) за основним
платежем та 16584, 25 грн. (шістнадцять
тисяч тисяч п'ятсот вісімдесят чотири
гривні 25 копійок) за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14.03.2014 року №
про збільшення Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Европродукт" суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 411011, 25 грн. (чотириста
одинадцять тисяч одинадцять гривень 25
копійок), в тому числі 328809,00 грн. (триста
двадцять вісім тисяч вісімсот дев'ять
гривень) за основним платежем та 82202, 25
грн. (вісімдесят дві тисячі двісті дві
гривні 25 копійок) за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.