Справа № 824/1806/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1806/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому
районі Чернівецької області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в Новоселицькому районі
Чернівецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому
районі Чернівецької області про
стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області (далі - Позивач) звернулось до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому
районі Чернівецької області (далі -
Відповідач) про стягнення коштів.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

З обставин справи встановлено, що
Позивачем в акти звірки за листопад 2013
року - березень 2014 року було включено
витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій, у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Проте, Відповідач відмовляється
включати визначену суму в акт
щомісячної звірки витрати по особових
справах потерпілих за листопад 2013 -
березень 2014 року. Так, Відповідачем не
включено витрати на виплату пенсій,
витрати на виплату щомісячної цільової
грошової допомоги на проживання,
витрати з виплати та доставки пенсії на
загальну суму 1109,45 грн., за листопад 2013
р. - березень 2014 р., в т.ч. витрати за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме: з 01.11.2013 р. по 31.03.2014
р. щомісячні витрати за особовими
справами: Мамаєвський В.М. на суму 93,23
грн.; Чорний С.П. на суму 128,66 грн.

Причиною відмови Відповідач називає
отримання трудового каліцтва даними
потерпілими на території Росії.

Колегія суддів вважає таку відмову
неправомірною, з огляду на наступні
положення чинного законодавства
України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон) особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до підпункту "г" пункту 1
частини 1 статті 21 Закону, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З цього вбачається, що Фонд є особою,
яка відповідно до закону зобов'язана
здійснювати спірні виплати.

Згідно з частиною 2 статті 24 вказаного
Закону якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Крім того, міжнародно-правовим актом,
що регулює спірні правовідносини, є
Угода про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності
Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року. Україною
вказана Угода підписана в день її
прийняття, а в дію Угода вступила з
моменту її підписання.

У відповідності до ст. 1 Угоди - пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
цієї Угоди та членів їхніх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Отже, пенсійне забезпечення
здійснюється за законодавством
країни-проживання пенсіонера.

Таким чином, з огляду на вказану норму
Закону та матеріали справи, громадяни,
які отримали каліцтво на території
колишнього СРСР мають право на
відшкодування шкоди за законодавством
України.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Згідно статті 9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до цієї Угоди,
держави-учасниці СНД мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Відповідно до статті 3 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД, усі витрати, які пов'язані
із здійсненням пенсійного
забезпечення несе держава, що надає це
пенсійне забезпечення. Стаття 5 цієї
Угоди передбачає, що вона поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян. Статтею 6 передбачено, що
призначення пенсій громадянам держав -
учасниць Угоди проводиться за місцем
проживання.

За змістом статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", а
також відповідно до зазначених вище
статей 2, 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

З огляду на викладене, вірним є
висновок суду першої інстанції, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Здійснивши системний аналіз правових
норм, суд апеляційної інстанції вважає,
що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
задоволення позовних вимог в повному
обсязі та стягнення з Відповідача
виплаченої Позивачем витрати на
виплату пенсій, витрати на виплату
щомісячної цільової грошової допомоги
на проживання, витрати з виплати та
доставки пенсії на загальну суму 1109,45
грн. за листопад - грудень 2013 р. та
січень - березень 2014 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Новоселицькому
районі Чернівецької області, - залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Совгира Д. І.