Справа № 809/2108/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р.
Справа № 809/2108/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в сумі
1647,80 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 року Державна податкова
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості в розмірі 1647,80 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем протиправно, в порушення
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16,
пункту 295.1 статті 295 Податкового
кодексу України не сплачено єдиний
податок в розмірі 1482,87 гривень,
внаслідок чого утворено податковий
борг у цій же сумі, який відповідачем не
сплачено.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав суду заяву
в якій просив проводити розгляд справи
без участі представника інспекції.
Позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, поштове
відправлення із повісткою, направлене
відповідачу за адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
повернулося до суду без вручення у
зв'язку із закінченням терміну
зберігання. В такому випадку у
відповідності до ч.11 ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі повернення поштового
відправлення, яке не вручене адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що останнє вручене належним чином. Заяв
чи клопотань про відкладення розгляду
справи відповідач не подав, причини
неявки суду не повідомив. Наданим
правом на подання заперечення проти
позову не скористався.

Враховуючи наявність у матеріалах
справи достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, згідно положень ч.4 ст.122, ч.4 ст.128
КАС України суд визнав можливим
розглянути дану адміністративну
справу на підставі наявних у ній
доказів за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
докази, суд прийшов до висновку, що
даний адміністративний позов
підставний та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач 06.03.1996
року зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 5-7) та взятий
державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську на податковий облік,
як платник податків.

27.06.2013 року ОСОБА_1 подав до державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування (а.с. 12-13).

Відповідачем отримано свідоцтво про
сплату єдиного податку, що
підтверджується копією корінця
свідоцтва (а. с. 11).

Згідно зазначеної заяви, відповідачем
відповідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку була обрана друга
група платника єдиного податку. Видами
господарської діяльності відповідача
згідно КВЕД є: штукатурні роботи, інші
роботи із завершення будівництва,
установка столярних виробів, малярні
роботи та скління, інші види роздрібної
торгівлі, будівництво житлових і
нежитлових будівель, покриття підлоги
і облицювання стін, інші
спеціалізовані будівельні роботи.

Відповідно до затвердженого переліку
ставок єдиного податку для
здійснюваних відповідачем
вищезазначених видів господарської
діяльності встановлено ставку єдиного
податку, яка становить 20% до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно пунктів 6.1 статті 6 Податкового
кодексу України податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно статті 8 Податкового
кодексу України в Україні
встановлюються загальнодержавні та
місцеві податки та збори (пункт 8.1). До
місцевих належать податки та збори, що
встановлені відповідно до переліку і в
межах граничних розмірів ставок,
визначених цим Кодексом, рішеннями
сільських, селищних і міських рад у
межах їх повноважень, і є обов'язковими
до сплати на території відповідних
територіальних громад (пункт 8.3).

Згідно підпункту 10.1.2 пункту 10.1 статті 10
Податкового кодексу України до
місцевих податків належать єдиний
податок.

Статтею 16 Податкового кодексу України
визначені обов'язки платника податків,
згідно положень якої платник податків
зобов'язаний подавати до контролюючих
органів у порядку, встановленому
податковим та митним законодавством,
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів (підпункт
16.1.3.), сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи (підпункт 16.1.4).

Положеннями статті 36 Податкового
кодексу України визначено суть
податкового обов'язку, згідно положень
якої податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи (пункт 36.1).
Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором
(пункт 36.2). Податковий обов'язок є
безумовним і першочерговим стосовно
інших неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом (пункт 36.3).

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлюються Главою 1
розділу XIV Податкового кодексу України.

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 Податкового
кодексу України встановлено, що
юридична особа чи фізична
особа-підприємець може самостійно
обрати спрощену систему оподаткування,
якщо така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Підпунктом 298.1.1 пункту 298.1 статті 298
Податкового кодексу України
передбачено, що для обрання або
переходу на спрощену систему
оподаткування суб'єкт господарювання
подає до органу державної податкової
служби заяву.

Згідно пункту 291.4 статті 291 Податкового
кодексу України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, поділяються на 6 груп
платників єдиного податку.

Відповідно підпункту 2 пункту 291.4
статті 291 Податкового кодексу України
друга група - фізичні особи -
підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності встановлених
цією статтею критеріїв.

Абзацом 2 пункту 294.1 статті 294
Податкового кодексу України
встановлено, що податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
другої - шостої груп є календарний
квартал.

У відповідності до пункту 296.3 статті 296
даного Кодексу платники єдиного
податку другої - шостої груп подають до
органу державної податкової служби
податкову декларацію платника єдиного
податку у строки, встановлені для
квартального податкового (звітного)
періоду.

Статтею 293 Податкового кодексу України
встановлені ставки єдиного податку.

Відповідно до пункту 293.1 даної статті
Податкового кодексу України ставки
єдиного податку встановлюються у
відсотках (фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Відповідно пункту 295.4 статті 295 даного
Кодексу сплата єдиного податку
здійснюється за місцем податкової
адреси.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем порушено норми статті
295 Податкового кодексу України та не
сплачено узгоджену суму податкового
зобов'язання з сплати єдиного податку в
розмірі 1647,80 гривень.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14
Податкового кодексу України сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання утворює
податковий борг.

Таким чином, сума несплаченого
узгодженого грошового зобов'язання з
сплати єдиного податку в розмірі 1647,80
гривень утворює податковий борг
відповідача у цьому ж розмірі, який ним
не сплачений.

Пунктом 10.6 статті 10 Податкового
кодексу України зарахування місцевих
податків та зборів до відповідних
місцевих бюджетів здійснюється
відповідно до Бюджетного кодексу
України.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
погасити податковий борг. Наявність
такого обов'язку у відповідача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, даний обов'язок
забезпечується Конституцією України,
стаття 67 якої передбачає, що кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України встановлено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно пункту 95.3 статті 95 Кодексу
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках обслуговуючих такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Відповідно пункту 95.4. статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.

Згідно статті 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що заявлена до стягнення
сума є узгодженою та являється
податковим боргом відповідача перед
бюджетом, який ним не сплачено та
підлягає стягненню з рахунків у банках,
що обслуговують відповідача та за
рахунок готівки, що йому належить.

За таких обставин, суд вважає, що
вимоги позивача є обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків в
обслуговуючих банках та за рахунок
готівки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід
бюджету кошти на погашення податкового
боргу в розмірі 1647 (одна тисяча шістсот
сорок сім) грн. 80 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Матуляк
Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 11.07.2014 року.