Справа № 2а-8509/12/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/800/24028/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Індустріальної міжрайонної державної
податкової інспекції міста Харкова
Харківської області Крим Державної
податкової служби на ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2012 року
по справі № 2а-8509/12/2070 за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» до Індустріальної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Крим Державної податкової
служби про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла» звернулось до суду з
позовною заявою до Індустріальної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Крим Державної податкової
служби про скасування податкових
повідомлень-рішень від 09 липня 2012 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток у сумі 322937,48 грн.; № про
зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 809204,00 грн.; №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у сумі 663984,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Індустріальною МДПІ
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача та
встановлено порушення позивачем
приписів п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139,
п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України.

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п.138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

За приписами п.139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (
п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому, згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК
України, право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами,
виписаними позивачу його контрагентом,
в той же час, акт перевірки не містить
жодних зауважень щодо їх змісту та
інформації про відсутність статусу
платника податку у контрагента
позивача станом на дату їх виписки.

Доводи відповідача про нікчемність
угоди, укладеної між позивачем та його
контрагентом, судами правомірно не
прийняті до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження такого факту.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Індустріальної
міжрайонної державної податкової
інспекції міста Харкова Харківської
області Крим Державної податкової
служби відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.09.2012 року
по справі №2а-8509/12/2070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.