Справа № 759/4772/14-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/4772/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Борденюк
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
на постанову Святошинського районного
суду м.Києва від 19 травня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації про визнання
бездіяльності протипрвною та
зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014 р. представник
позивача звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації про визнання
бездіяльності відповідача
протиправною та зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та виплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 1996
року по 2013 рік як інваліду ІІ групи з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 19 травня 2014
р. у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, представник позивача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову, якою позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що Конституція України,
Закони України мають найвищу юридичну
силу, тому відповідач повинен сплатити
одноразову компенсацію при
встановлення ІІ групи інвалідності та
допомогу на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року постанову Святошинського
районного суду м.Києва від 19 травня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протипрвною, в частині
позовних вимог з 1996 року по 2012 рік -
скасовано, залишивши в цій частині
позовні вимоги без розгляду.

Таким чином, розгляду підлягають
позовні вимоги лише з 2013 року.

Всі особи, які беруть участь у справі,
до апеляційного суду не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, тому
згідно пункту 2 частини першої статті 197
КАС України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи безстроково,
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії
відповідно до положень Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що
підтверджується копією посвідчення та
довідкою МСЕК.

Позивач перебуває на обліку в
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації та має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до листа відповідача від
27.11.2013 року за № 10302/37-02/13 ОСОБА_3
виплачується допомога на оздоровлення,
розмір якої встановлено постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка складає 120,00 грн.
Допомогу на оздоровлення за 2013 рік йому
нараховано у розмірі 120,00 грн. (а.с. 7).

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено право позивача на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Законом передбачено, що розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, а
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Міністерство праці і соціальної
політики України, як головний
розпорядник коштів, забезпечує через
місцеві органи праці та соціального
захисту населення виплату допомоги на
оздоровлення громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірах, на які затверджені кошториси
і які розраховані згідно постанов
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розпорядники бюджетних коштів нижчого
рівня - управління праці та соціального
захисту населення, беруть бюджетні
зобов'язання та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, як це
передбачено ст.51 Бюджетного кодексу
України.

Розміри щорічної допомоги на
оздоровлення відповідної категорії
громадян, на яких розповсюджується дія
Закону України «Про статус ї
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлюється цим
законом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011
закріплено, що в одних законах
безпосередньо встановлено розміри
соціальних виплат, а в інших їх
визначення віднесено до повноважень
Кабінету Міністрів України. Відповідно
до положень законів України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначення
порядку та розмірів соціальних виплат
віднесено до відання Кабінету
Міністрів України.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановлений розмір допомоги на
оздоровлення, а саме - 90,00 гривень для
осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії,
інвалідам 3-ї групи.

Відповідно до п.4 прикінцевих положень
ЗУ «Про державний бюджет на 2013 рік» у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22,23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус ї соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

На теперішній час вищезазначені
положення та постанова Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не визнано
неконституційними.

Таким чином, позивач має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення, яка виплачується особам,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи в розмірі,
який встановлений постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Щодо зобов'язання відповідача в
подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення, колегія суддів
зазначає наступне.

Оскільки відповідно до частини 1 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, тому неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення прав позивача у
майбутньому.

Тобто, у задоволені позовних вимог в
цій частині також слід відмовити.

Стаття 71 КАС України передбачає,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Доводи апелянта
не спростовують зазначеного висновку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для її скасування, та
прийняття нової постанови про відмову
у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Постанову Святошинського
районного суду м.Києва від 19 травня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов`язання вчинити певні дії, в
частині позовних вимог з 2013 року -
скасувати.

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов`язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

Головуючий суддя

Коротких А. Ю.

Судді:

Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.