Справа № 2а-2655/11
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
151857/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні у
м. Львові апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 02 листопада
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Великоком'ятівської сільської ради
Виноградівського району Закарпатської
області про визнання відмови у
розгляді заяви неправомірною та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2011 року ОСОБА_1 в інтересах
якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просив визнати неправомірними дії,
бездіяльність та відмову
Великоком'ятівської сільської ради
Виноградівського району Закарпатської
області (далі - Великоком'ятівська СР) у
розгляді та вирішенні заяви про
отримання дозволу на оформлення права
володіння на присадибні ділянки для
обслуговування житла та ведення
особистого селянського господарства
по будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача задовольнити на черговій
сесії Великоком'ятівської СР заяву про
надання дозволу на оформлення права
володіння на присадибні земельні
ділянки для обслуговування житла
площею 0,15 га та ведення особистого
селянського господарства площею 0,25 га
по будинку АДРЕСА_1.

Постановою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 02
листопада 2011 року у справі № 2а-2655/11 у
задоволенні позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
зазначене судове рішення скасувати і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що жодного разу належним чином
заяву ОСОБА_1 щодо отримання дозволу на
оформлення права власності на
присадибну ділянку відповідачем не
було розглянуто і рішення про її
задоволення або відмову в задоволенні
не приймалось. Рішення про задоволення
заяви було розглянуто фактично тільки
на сесії сільської ради 21 вересня 2011
року із задоволенням даної заяви під
час терміну наданого судом для
примирення, але знову ж рішення від
21.09.2011 року на момент його прийняття є
неповним, неточним та суперечить
вимогам Земельного кодексу України.

Апелянт зазначає, що висновок суду про
відсутність порушення прав позивача у
даній справі не відповідає фактичним
обставинам справи, оскільки заява
позивача від 13.04.2011 року своєчасно і
належним чином не розглянута на сесії
сільської ради, і рішення про
задоволення або відмову не прийнято.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що на подані позивачем та
представником позивача до сільської
ради заяви від 25.03.2011 року, 13.04.2011 року,
09.06.2011 року відповіді відповідачем
надавалися.

Рішення Великоком'ятівською СР щодо
відмови гр. ОСОБА_1 у приватизації
земельної ділянки за місцем його
проживання не приймалося. Навпаки,
рішенням Великоком'ятівської СР від
21.09.2011 року надано дозвіл ОСОБА_1 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку 0.17
га, для ведення особистого селянського
господарства площею 0,10, які
розташовані в АДРЕСА_2

Таким чином, не підлягає судовому
захисту ще не порушене право позивача
ОСОБА_1 у сфері публічно-правових
відносин на земельну ділянку, оскільки
рішення Великоком'ятівською СР щодо
відмови ОСОБА_1 у приватизації
земельної ділянки за місцем його
проживання не приймалося, а звернення
позивача за захистом права у сфері
публічно-правових відносин є
передчасним.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної скарги виходить із таких
міркувань.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на момент прийняття
спірного рішення) встановлено
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст,
а саме: передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті
26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» питання
регулювання земельних відносин
вирішується виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Статтею 40 Земельного кодексу України
передбачено, що громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

При цьому частиною 3 статті 116 цього
Кодексу встановлено, що безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

За правилами ч. 2 ст. 118 Земельного
Кодексу рішення органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 згаданого
Кодексу громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються, зокрема, графічні матеріали,
на яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки.

З аналізу наведених норм Земельного
кодексу України слідує, що рішення про
безоплатну передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок, що перебувають у їх
користуванні, здійснюється па підставі
відповідних технічних матеріалів та
документів на підтвердження розміру
земельної ділянки, які додаються до
заяви особою, що подає відповідну заяву
до ради. Такими технічними матеріалами
можуть бути схеми розташування
земельної ділянки, земельно-кадастрова
документація, дані бюро технічної
документації. Також до таких
документів відносяться державний акт
на право постійного землекористування.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем та представником
позивача подано до сільської ради
заяви від 25.03.2011 року, 13.04.2011 року, 09.06.2011
року.

На подану заяву від 25.03.2011 року позивачу
надано відповідь від 04.04.2011 року, за
якою ОСОБА_1 письмово повідомлено щодо
порядку безоплатної приватизації
земельної ділянки з роз'ясненням (а.с.
14).

На заву від 13.04.2011 року позивача в
черговий раз письмово запрошено до
сільської ради щодо порядку
приватизації земельної ділянки в
порядку, зазначеного змістом частини 6
статті 118 Земельного кодексу України та
необхідність подання для цього перелік
документів (а.с. 12).

На заяву позивача від 09.06.2011 року
відповідачем надано письмову
відповідь від 22.06.2011 року, у якій
роз'яснено порядок безоплатної
приватизації землі, та враховуючи, що
заявник особисто не відмовився у
встановленому законом порядку від
свого права користування земельною
ділянкою, наданої рішенням
Великоком'ятівської СР від 25.11.1997 року,
тому йому у відповідності до змісту
частини 3 статті 145 Земельного кодексу
України було запропоновано
скористуватися правом оформлення
земельних ділянок, зареєстрованих за
дворогосподарством по вул. І.Франка, 118,
на умовах оренди (а.с. 28).

Як слідує з матеріалів справи,
позивачем до поданих заяв щодо
оформлення земельних ділянок у
власність не додавалися передбачені
законодавством документи.

Виходячи з наведеного, на думку
апеляційного суду, Великоком'ятівська
СР не мала реальної можливості
позитивно вирішити заяву ОСОБА_1 про
передачу земельної ділянки у приватну
власність.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про те, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, а
відтак подана апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
залишити без задоволення, а постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 02 листопада
2011 року у справі № 2а-2655/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук