Справа № 872/4363/13
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2014 рокусправа № 0870/8394/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року № 0870/8394/12 за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Пологівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 26 червня 2012
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем по
податку на додану вартість на загальну
суму 47 786,00 грн., з якої за основним
платежем 41 153,00 грн. та штрафні санкції 6
633,00 грн. та №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем по
податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 27 457, 42 грн., з якої за
основним платежем 22 845,74 грн. та штрафні
санкції 4 611, 68 грн. В обгрунтування
заявлених вимог позивач зазначав, що
висновки, викладені в Акті перевірки
від 26 червня 2012 року з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011
року не ґрунтуються на документах
первинного бухгалтерського та
податкового обліку, що є порушенням
пункту 6 наказу Державної податкової
адміністрації України №984 від 22 грудня
2010 року «Про затвердження Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства».

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Пологівська міжрайонна
державна податкова інспекція
Запорізької області Державної
податкової служби звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністратвиного позову. Апелянт
зазначає, що в ході проведення
перевірки встановлення заниження суми
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 22845,74
грн., та податок на додану вартість за
період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011
року на суму 41153,00 грн.

Пологівська міжрайонна державна
податкова інспекція Запорізької
області Державної податкової служби у
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу просила оскаржувану постанову
залишити без змін як законну та
обґрунтовану.

У судовому засіданні позивач повністю
підтримав заявлені апеляційні вимоги.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, місце і час
розгляду апеляційної скарги, доказом
чого є повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
Пологівською міжрайонною державною
податковою інспекцією Запорізької
області Державної податкової служби у
період з 03 травня 2011 по 24 травня 2011
проведено планову документальну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2010
року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено Акт
перевірки від 31 травня 2012 року №
163/1702/НОМЕР_1, в якому зафіксрвані
порушення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 податкового законодавства, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб у періоді, що
перевірявся, на загальну суму 22845, 74
грн., податок на додану варітьсь на
загальну суму 41153,00 грн. На підставі
Акту перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення №
та № від 26 червня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності спірних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з Акту Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби від 31
травня 2012 року № 163/1702/НОМЕР_1 основним
видом діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є діяльність
автомобільного вантажного транспорту
(т.1, а.с.15). Протягом періоду, що
перевірявся, позивач мав
взаємовідносини з фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 щодо придбання
запасних частин. До перевірки на
підтвердження своєчасності
відображення в обліку та звітності
операцій по господарським відносинам з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
позивачем були надані податкові
декларації з податку на додану
вартість за відповідні податкові
періоди, податкові накладні, реєстри
виданих податкових накладних,
банківські виписки. Згідно з
поясненнями позивача угоди між ним та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
були укладені в усній формі. Згідно з
наданими до перевірки первинними
документами фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 протягом
періодів листопад - грудень 2010 року,
травень 2011 року включено до
податкового кредиту по
взаємовідносинам із фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 суму у
розмірі 123940,00 грн., в тому числі по
податку на додану вартість 20657,00 грн. у
періодах: листопад 2010 року в сумі 65280,00
грн., в тому числі подток на ддану
вартість 10880,00 грн., у грудні 2010 року в
сумі 39147,00 грн., податок на додану
вартість 6525,00 грн., у травні 2011 року в
сумі 19512,00 грн., податок на додану
вартість 3252,00 грн. Також відповідно до
наданих до перевірки первинних
документів встановлено, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 у
перевіряємому періоді включив до
податкового кредиту вартість
придбаних запчастин, а саме у січні 2011
року на загальну суму 2119,00 грн., у лютому
2011 року на загальну суму 1593,00 грн., у
березні 2011 року на загальну суму 2772,00
грн., у квітні 2011 року на загальну суму
1609,00 грн., у травні 2011 року на загальну
суму 6504,00 грн., у червня 2011 року на
загальну суму 48,00 грн., у серпні 2011 року
на загальну суму 3081,00 грн., у вересні 2011
року на загальну суму 542,00 грн., у жовтні
2011 року на загальну суму 124,00 грн., у
листопаді 2011 року на загальну суму 5356,00
грн.

Поставка та передача товару
здійснювалась згідно з видатковими
накладними та податковими накладними.
Отриманий товар оприбуткований
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та
використаний останнім у власній
господарській діяльності, що
підтверджується наданими в судовому
засіданні позивачем актами списання
запасних частин, які долучені до
матеріалів справи. Передача та
поставка товару підтверджується
переліком первинних документів, а
також квитанціями про приймання
готівки, які містяться в матеріалах
справи (т. 1 а.с. 46, 49, 52).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що висновки,
зазначені податковим органом в акті
перевірки про те, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 не надано до
перевірки документи, що засвідчують
факт передачі і отримання товару
(запасних частин), а також факт
подальшого використання позивачем
отриманого товару у власній
господарській діяльності, видом
діяльності якого є діяльність
автомобільного вантажного транспорту,
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з додатку до Акту
перевірки від 18 липня 2011 року
№1182/17-2-22- фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та додатків № 5
до податкових декларації з податку на
додану вартість за листопад-грудень 2010
року та травень 2011 року, останнім
визначені податкові зобов'язання по
взаємовідносинам з позивачем (т. 2 а.с.
23-31, 41, 51, 53), що також спростовує
висновки податкового органу про
безтоварність операцій.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20% від
звичайної ціни на такі товари (послуги),
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статті 8 цього
Закону, протягом звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платнику податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням
основних фондів (основних засобів у
тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій в необоротні
капітальні активи), утому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Згідно з підпунктом 7.4.5 цього
пункту не дозволяється включати до
податкового кредиту будь-які витрати
зі сплати податку, не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 вказаного Закону, датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті
7 Закону сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
відповідно до пункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Віходячи з аналізу пункту 1.4. статті 1
Закону України "Про податок на додану
вартість" необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності. Таким чином, наявність
належним чином оформлених податкових
накладних є підставою для включення до
податкового кредиту платника сум
податку на додану вартістьза такими
накладними.

Відповідно до пункту198.3 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари, та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статті 8 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оприбуткованих операціях. У
відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Тобто, відповідно до вимог як Закону
України "Про податок на додану
вартість", так і відповідно до вимог
Податкового кодексу України
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності та наявність належним чином
оформлених податкових накладних, які є
підставою для включення до податкового
кредиту платника сум податку на додану
вартість за такими накладними.

Таким чином, позивач, здійснивши оплату
за товар разом з податком на додану
вартість та отримавши податкові
накладні, правомірно відніс до складу
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість.При цьому,
як вбачається зі змісту акті перевірки,
то він не містить жодних посилань
податкового органу про те, що податкові
накладні, на підставі яких позивачем
здійснено формування податкового
кредиту не відповідають вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим
суд вважає, що позивачем суду були
надані докази, що підтверджують
реальне вчинення господарських
операцій, що в свою чергу не виключає
правомірність визначення платником
податкового кредиту за такими
операціями.

Крім того, позивачем доведено
реальність операцій щодо придбання
запасних частин, документи, які
підтверджують їх оприбуткування, облік
та використання в подальшому
придбаного товару для здійснення
господарській діяльності були надані
позивачем в судовому засіданні та
містяться в матеріалах справи.

Зазначені документи були надані також
до перевірки, що не оспорюється
представником відповідача, та про що
також зазначено в акті перевірки.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець
зобов'язаний лише сплатити відповідну
суму податку на додану вартість
продавцю в ціні товару, який
зобов'язаний внести цю суму податку на
додану вартість до бюджету і у випадку
невиконання свого обов'язку понести за
це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. В разі
невиконання контрагентами по ланцюгу
своїх обов'язків по сплаті податку на
додану вартість до бюджету, такі дії
тягнуть відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Як вбачається з акту перевірки, у
податковій декларації про доходи за 2010
рік (вх. №0058 від 09 лютого 2011 року)
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
визначено валових витрат у сумі 303345,00
грн. Перевірку відображеного показника
за 2010 рік проведено на підставі таких
документів: первинних витратних
документів за період з 01 липня 2010 року
по 31 грудня 2010 року, що підтверджують
придбання запчастин для подальшої
можливості здійснення автомобільних
перевезень вантажів, заявок на
перевезення грузів, товарно -
транспортних накладних, декларацій по
податку на додану вартість за 2010 рік,
книги обліку доходів і витрат,
відомостей з банківських рахунків
відкритих у Приватному акціонерному
товариствв комерційному банку
"Приватбанк" та Акціонерному
товаристві "Метабанк" про рух грошових
коштів. Згідно даних книги обліку
доходів та витрат та даних первинних
документів за 2010 рік фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 включив у витрати
закупку запасних частин на загальну
суму 29326,80 грн. Первинні документи, які
підтверджують закупку запчастин є в
наявності, але відсутні акти установку
придбаних запчастин. Таким чином,
перевіряючими зроблено встановлено
про неправомірність віднесення до
витрат витрати за придбання запчастин,
у зв'язку з чим фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
порушено вимоги статті 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий
податок з громадян".

Також як вбачається з матеріалів
перевірки, у податкові декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік у
додатку до розділу ІІІ податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 визначено валових витрат у сумі
823388,00 грн. Перевірку відображеного
показника за 2011 рік проведено було
проведено на підставі наступного
переліку документів: додатку №7 до
розділу ІІІ податкової декларації про
майновий стан і доходи, про вартість
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
за період з 01 січня 2011 по 31 грудня 2011
року, банківської виписки про рух
коштів по рахунках відкритих у
Приватному акціонерному товариствв
комерційному банку "Приватбанк" та АТ
"Метабанк", первинних документів, а
саме: отриманих податкових та
видаткових накладних за період з 01
січня 2011 по 31 грудня 2011 року, книги
обліку доходів та витрат форми №10. В
акті перевірки також зазначено, що під
час проведення перевірки згідно з
даними книги обліку доходів і витрат та
даних первинних документів за 2011 рік
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 включив у
витрати закупку запасних частин на
загальну суму 122978,10 грн. Облік
придбаних та використаних у своїй
діяльності ТМЦ фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 не веде, таким
чином підтвердити використання
придбаних запчастин у господарській
діяльності не можливо та у зв'язку з чим
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
порушено вимоги розділу IV Податкового
кодексу України №2755- VІ від 02 грудня 2010
року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
протиправності прийняття податкового
повідомлення-рішення від 26 червня 2012
року №, яким визначені податкові
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 27457,42 грн. з
наступних підстав.

У відповідності до пункту 7.1 статті 7
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" від 22.05.2003 №889-IV
передбачено, що ставка податку
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з доходів
громадян" від 26 грудня 1992 року №13-92
передбачено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачено, що валові витрати
виробництва і обігу визначені як сума
будь-яких витрат платника податку в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській
діяльності.Таким чином, якщо продаж
товарів не супроводжується
компенсацією (оплатою) покупцем їх
вартості, такий продаж слід вважати
безоплатним наданням товарів в обсязі
поставки, що не компенсована набувачем
права власності на товари (покупцем), до
моменту здійснення покупцем фактичної
компенсації (оплати) вартості
придбаних ним товарів.

Відповідно до пункту 11.2 статті 11 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено, що датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Пунктом 11.2 статті 11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено порядок відображення в
податковому обліку валових витрат
виходячи із принципу "за подією, що
сталася раніше" щодо визначення дати
збільшення валових витрат.

Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств" передбачено два
випадки, коли покупцем збільшуються
валові витрати на суму вартості
придбаних товарів незважаючи на те, що
їх вартість ним не компенсована (не
оплачена), тобто коли товари придбано
покупцем на умовах відстрочення
(розстрочення) кінцевого розрахунку.
Такими випадками є застосування
продавцем механізмів товарного
кредитування (підпункт 1.11.2 статті 1
цього Закону) або торгівлі у
розстрочення (пункт 1.12 статті 1 цього
Закону). Згідно з пунктом 1.11.2 статті 1
вищевказаного Закону визначено, що
товарний кредит - товари, які
передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичним чи
фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент.Згідно з пунктом 1.12 ст. 1 цього ж
Закону визначено, що торгівля у
розстрочку - господарська операція, яка
передбачає продаж резидентом або
нерезидентом товарів фізичним чи
юридичним особам на умовах
розстрочення кінцевого розрахунку, на
визначений строк та під процент. У
наведених випадках датою збільшення
валових витрат покупця є дата
оприбуткування платником податку
товарів, а датою збільшення валового
доходу продавця - дата відвантаження
товарів (передача всіх ризиків
загибелі або пошкодження товару). Таким
чином, з метою оподаткування
прибутковим податком з громадян
оподатковуваний дохід визначається
шляхом зменшення валового доходу,
отриманого від продажу ТМЦ, на суму
витрат, пов'язаних з їх придбанням, які
згідно із Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу). Датою включення до
складу валових витрат вартості
придбаних ТМЦ буде дата оприбуткування
платником податку таких ТМЦ (у випадку
придбання товарів на умовах товарного
кредитування або торгівлі у
розстрочення), в усіх інших випадках -
дата плати таких ТМЦ.

При цьому, в акті перевірки зазначено,
що первинні документи, які
підтверджують закупку запчастин є в
наявності у позивача, але відсутні акти
установок придбаних запасних частин.
Однак висновки акту перевірки щодо
завищення позивачем валових витрат за
2010 рік у сумі 29326,80 грн. є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи,
оскільки під час судового розгляду
справи позивачем були надані акти на
списання придбаних запасних частин та
видаткові накладні, які підтверджують
факт того, що протягом 2010 - 2011 років
фізична особа - підприємець ОСОБА_2
дійсно здійснював особисто ремонті
роботи, в тому числі установку запасних
частин.

Таким чином, застосування до позивача
штрафних санкцій згідно прийнятих
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень є неправомірним, оскільки
позивачем надані документи, що
підтверджують реальність здійснення
господарської операції у перивіряємий
період, одже оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято
протиправно, з порушенням вимог
податкового законодавства, а тому
адміністративний позов задоволено
правильно.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року № 0870/8394/12 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складення її тексту у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко