Справа № 2а-5421/10/2270/7
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/21914/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2012

у справі №2а-5421/10/2270

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Старокостянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Старокостянтинівська
об'єднана державна податкова інспекція
Хмельницької області (далі по тексту -
відповідач, Старокостянтинівська ОДПІ
Хмельницької області) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
27.07.2010: №/0, яким визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників в розмірі
1088,88 грн., в тому числі за основним
платежем в сумі 362,96 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 725,92 грн.;
№/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності в розмірі
10732,20 грн. за основним платежем;
№/0, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 21870,00 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 14580,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 7290,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09.09.2010 позов
задоволено частково. Визнано
протиправними і скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 та
№/0 від 27.07.2010 повністю; частково
визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 27.07.2010 за основним платежем
на суму 14116,17 грн., а за штрафною
(фінансовою) санкцією у розмірі 7058 грн.;
в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2012
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволені позовних вимог
відмовлено .

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що перевіркою правильності визначення
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу та документально
підтверджених витрат, встановлено
завищення валових витрат в розмірі
237945,00 грн. На порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та ч. 3 ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
позивач безпідставно включив до складу
витрат господарські затрати не
пов'язані з веденням господарської
діяльності на суму 72902,00 грн., а саме: в
декларацію про доходи за ІІ квартал 2009
року включено витрати на суму 2319,17 грн.
по накладній ЗАТ «Світ електроніки»
№35-000001 від 11.04.2009 за придбаний кухонний
комбайн; в декларацію про доходи за ІІІ
квартал 2009 року включено витрати на
суму 53333,33 грн. по накладній №25 від
26.07.2009 за придбаний ячмінь у ПСГП
«Криниця», включено витрати: на суму
1350,00 грн. по накладній №150 від 31.07.2009, на
суму 400,00 грн. по накладній №164 від
06.08.2009, на суму 4812,50 грн. по накладній
№1156 від 25.08.2009 за отримане м'ясо в
рахунок розрахунків за проведений
ремонт дороги від ВСГК «Мир»; в
декларацію про доходи за ІУ квартал 2009
року включено витрати: на суму 1658,67 грн.
по накладній №150а від 23.10.2009, на суму 16,33
грн. по накладній №15056 від 23.10.2009, на
суму 916,67 грн. по накладній №1525 від
28.10.2009, на суму 8095,50 грн. по накладній
№1229 від 14.11.2009 за отриманий цукор,
пшеницю та ячмінь за виконаний ремонт
дороги від ВСГК «Мир», чим порушив ч. 2
ст. 13 Декрету КМ України «Про
прибутковий податок з громадян» -
занизив чистий дохід у розмірі 71106,00
грн. і в порушення ч. 2 ст. 14 згаданого
Декрету не нараховано і не
перераховано до бюджету податок з
доходів від здійснення
підприємницької діяльності у розмірі
10732,20 грн. Позивач також порушив пп. 7.4.1
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», адже за період з
01.04.2009 по 31.03.2010 завищив податковий
кредит на суму 14580,00 грн. Крім цього, в
ході проведення перевірки про
застосування податкової соціальної
пільги встановлено порушення пп. 6.3.2 п.
6.3 ст. 6 та п. 19.2 «а» ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
так як у квітні, вересні 2009 року
позивачем не вірно визначено податок з
доходів фізичних осіб у 8 громадян, яким
проводилась виплата зарплати за
основним місцем роботи, внаслідок чого
не утримано і не перераховано до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб з суми одержаного доходу в розмірі
362,96 грн.

Згідно із ст.13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
№13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28.12.1994
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Згідно додатку №7 Інструкції до
податкової декларації за звітний
податковий період включаються тільки
прямі витрати і суми амортизаційних
відрахувань, що відповідають фактичній
сумі отриманого в цьому періоді
валового доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Таким чином, вірним є висновок суду
апеляційної інстанцій, що сума
понесених витрат позивачем протягом
2009 року в загальній сумі за придбаний,
але не реалізований та не використаний
у власній господарській діяльності в
звітному періоді товар (ячмінь), була
віднесена до складу валових витрат за
цей період неправомірно.

Стосовно порушення позивачем пп. 7.4.1 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме завищення
податкового кредиту на суму 14580,00 грн.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 даного Закону
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

З податкових накладних та квитанцій не
вбачається, що товарно-матеріальні
цінності (цукор, зерно, м'ясо) отримані
позивачем в якості оплати за виконані
роботи відповідно до договору від
15.06.2009. На підставі викладено
вбачається, що позивачем не було
надано, а не під час проведення
перевірки, а не під час розгляду справи
судами попередніх інстанцій, належним
чином оформлені первинні
бухгалтерські документи на
підтвердження понесених ним витрат під
час здійснення господарської
діяльності.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу визначене податкове
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників в розмірі 1088,88
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 362,96 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 725,92 грн.,
колегія судів погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо його
скасування, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 цього
Закону платник податку має право на
зменшення суми загального місячного
оподатковуваного доходу, отримуваного
з джерел на території України від
одного працедавця у вигляді заробітної
плати, на суму податкової соціальної
пільги.

Податкова соціальна пільга
застосовується виключно до доходу,
нарахованого на користь платника
податку протягом звітного податкового
місяця як заробітна плата (інші,
прирівняні до неї відповідно до
законодавства виплати, компенсації та
відшкодування), який його розмір не
перевищує суми, що дорівнює сумі
прожиткового мінімуму, установленого
для працездатної особи на 1 січня
звітного податкового року, помноженої
на 1.4 та округленої до найближчих 10 грн.

Відповідно до пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку подає
працедавцю заяву про самостійне
обрання місця застосування податкової
соціальної пільги (далі по тексту -
заява про застосування пільги) за
формою, визначеною центральним
податковим органом.

Податкова соціальна пільга починає
застосовуватися до нарахованих
доходів у вигляді заробітної плати з
дня отримання працедавцем заяви
платника податку про застосування
пільги. Пільга не застосовується до
доходу, нарахованого до моменту
отримання такої заяви крім випадків,
зазначених у підпункті 6.3.3 цього
пункту.

Платник податку, який змінює за
самостійним рішенням місце отримання
податкової соціальної пільги,
зобов'язаний надати працедавцю за
попереднім місцем її застосування
заяву про відмову від такої пільги за
формою, визначеною центральним
податковим органом. Така заява не
подається, якщо платник податку
припинив трудові відносини з таким
працедавцем з будь-яких підстав, а
також у випадках, визначених пп. 6.3.3
цього пункту.

Згідно заяв працівників про прийняття
на роботу і звільнення з неї, трудових
договорів між працівником і фізичною
особою, зареєстрованих у центрі
зайнятості, такі розірвані за згодою
сторін (ст. 36 п. 1 КЗпП України): ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 30.04.2009; ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - 30.09.2009,
тобто підтверджується факт
відпрацювання працівниками повного
місяця, що спростовує висновок
відповідача, а отже правомірним є
висновок суду першої інстанції про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.07.2010
№/0.

Оскільки, апеляційний суд під час
розгляду справи неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення в частині відмови у
позові про скасування податкового
повідомлення-рішення від 27.07.2010
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників в розмірі
1088,88 грн., в тому числі за основним
платежем в сумі 362,96 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 725,92 грн.,
а суд першої інстанції в цій частині
вирішив спір з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
то зазначена обставина відповідно до ч.
1 ст. 226 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
часткового скасування постанови
апеляційного суду, та залишення в силі
постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.03.2012
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.07.2010 №/0 про зобов'язання з
податку з доходів найманих працівників
в розмірі 1088,88 грн. та залишити в силі в
цій частині постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
09.09.2010.

В решті постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05.03.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров