Справа № 816/715/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.Справа № 816/715/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі № 816/715/14

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі по тексту - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області), в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просив суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№/63 та №/62 - в частині
основного боргу на суму 4481,00 грн. та
штрафу на суму 2240,50 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі №816/715/14 адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 08 лютого 2014 року №/63.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 08 лютого 2014 року №/62 в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 6721,50 грн.,
в тому числі 4481,00 грн. - основний платіж
та 2240,50 грн - штрафні (фінансові)
санкції.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 182,70 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального
права, неповне з`ясування обставин
справи, просив суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив про порушення судом
першої інстанції вимог ст.129
Конституції України, ст.ст. 7, 9 КАС
України. Зазначив, що за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. суб'єктом позивачем
задекларовано податкових зобов'язань
по податку на додану вартість у сумі 239
348 грн., однак при перевірці повноти
визначення податкових зобов'язань за
даний період встановлено їх заниження
на суму ПДВ 4 238 грн. Крім того, вказав на
те, що згідно "Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту по ПДВ в розрізі
контрагентів" встановлено розбіжності
між сумами задекларованих зобов'язань
ФОП ОСОБА_1 та сумами задекларованого
податкового кредиту
контрагентами-покупцями останнього, а
саме - ТОВ "Адвертайзинг груп Міксарт",
ТОВ "Фармацевтична Компанія "Максима",
ТОВ "УА "Про-Фарма", ТОВ "Хоса-Плекс
Україна", ТОВ "Мікс Артпромо", оскільки
позивачем не було включено відповідні
суми ПДВ до складу податкових
зобов'язань та не відображено їх у
додатку 5 до податкових декларацій з
ПДВ з конкретизацією по відповідних
контрагентах-покупцях. Так,
посилаючись на доводи, викладені в
апеляційній скарзі, вважає
правомірними встановлені порушення
позивачем податкового законодавства
та винесення оскаржуваних
повідомлень-рішень.

Позивач, у надісланих запереченнях на
апеляційну скаргу, просив у
задоволенні апеляційної скарги
Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області відмовити у
повному обсязі. Вказав на те, що
забезпечив надання всіх необхідних
документів, що підтверджували дані
податкових декларацій (розрахунків),
зокрема фінансову, статистичну та іншу
звітність, регістри податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, а також первинні
та інші документи, які
використовувалися в бухгалтерському
та податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів, виконанням вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Крім того, зазначив,
що у зв'язку з незгодою з висновками
акту перевірки від 20.01.2014р. №
142/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, були надані
додаткові пояснення з питань
перевірки, які були проігноровані
перевіряючим. На підставі вказаного
акту перевірки відповідачем винесені
оскаржувані повідомлення-рішення
№/62 та №/63, які вважає
неправомірними. Стверджує, що
господарські операції між Козловським
та його контрагентами, в тому числі ФОП
ОСОБА_2, мали реальний характер, що
підтверджував наявними та наданими
суду первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. Придбання та використання у
своїй господарській діяльності
придбаних у спірних періодах товарів -
обігрівачів та веб-камер, а також
використання орендованого автомобіля
вважає повністю підтвердженими
наявними документами. Крім того,
вказав, що ним у повному обсязі
здійснено відображення у деклараціях з
ПДВ податкових зобов'язань по спірних
підприємцях-покупцях ТОВ
«Адвертайзинг груп Міксарт», ТОВ
«Фармацевтична Компанія «Максима», ТОВ
«УА «Про-Фарма», ТОВ «Хоса- Плекс», ТОВ
«Микс Артпромо», що підтверджується
реєстрами виданих та отриманих
податкових накладних та додатками №5
до декларацій з ПДВ на відповідні
періоди. Таким чином, вважає доводи
апеляційної скарги безпідставними, а
висновки податкового органу такими, що
суперечать чинному законодавству
України.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) 01.02.2005
року зареєстрований в якості фізичної
особи-підприємця виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, номер запису про
державну реєстрацію 2 001189 (том 1
а.с. 53). Позивач перебуває на
податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ та є платником податку на додану
вартість (т. 1 а.с. 54).

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 22.03.2011 видами
діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено: 74.13
дослідження кон'юнктури ринку та
виявлення суспільної думки; 52.31.0
роздрібна торгівля фармацевтичними
товарами; 52.33.0 роздрібна торгівля
косметичними та парфумерними
товарами; 52.27.2 роздрібна торгівля
іншими продовольчими товарами; 52.32.0
роздрібна торгівля медичними і
ортопедичними товарами (т. 1 а.с. 56).

У період з 25.12.2013 по 13.01.2014 Кременчуцькою
ОДПІ проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року,
законодавства про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За результатами даної перевірки
відповідачем складений акт
№142/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від 20.01.2014 року (том 1
а.с. 34-47), яким зафіксовано порушення
позивачем вимог:

- пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 14986,41
грн;

- пункту 187.1 статті 187 та пунктів 198.1, 198.4
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на суму 4559,00 грн., а
саме по періодах: лютий 2012 року на суму
ПДВ 319,00 грн., березень 2012 року на суму
ПДВ 947,00 грн., квітень 2012 року на суму ПДВ
67,00 грн., липень 2012 року на суму ПДВ 2304,00
грн., вересень 2012 року на суму ПДВ 272,00
грн. та жовтень 2012 року на суму ПДВ 650,00
грн.

На підставі наведених висновків акту
перевірки №142/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від 20.01.2014
року, Кременчуцькою ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
08.02.2014 року:

- №/62, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість у
розмірі 6838,50 грн., в тому числі 4559,00 грн. -
за основним платежем та 2279,50 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1
а.с. 49);

- №/63, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування у
розмірі 22479,62 грн., в тому числі 14986,41 грн.
- за основним платежем та 7493,21 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1
а.с. 50).

Не погодившись з податковими
повідомленнями-рішеннями від 08.02.2014
року №/63 та №/62 - в частині
основного боргу на суму 4481,00 грн. та
штрафу на суму 2240,50 грн., позивач
звернувся до суду з даним позовом про
їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при винесенні вказаних
податкових повідомлень - рішень діяв не
в межах наданих повноважень та не у
спосіб, передбачений Конституцією та
Законами України.

Так, суд першої інстанції зазначив про
відсутність заниження позивачем
податкових зобов`язань за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року. Вказує на
підтвердження факту здійснення
господарських операцій позивачем із
його контрагентами та зв`язку вказаних
операцій із фінансово-господарською
діяльністю позивача, що повністю
підтверджено первинними документами.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що вказані податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№/63 та №/62 прийняті
Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області на підставі
висновків відповідача, викладених в
акті перевірки №142/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від
20.01.2014 року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№/62, в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в
загальному розмірі 6721,50 грн., в тому
числі 4481,00 грн. за основним платежем та
2240,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, слугували твердження
відповідача про заниження позивачем
податкових зобов`язань на суму ПДВ 4238,00
грн., в тому числі: за лютий 2012 року на
суму ПДВ 241,00 грн., за березень 2012 року на
суму ПДВ 947,00 грн., за липень 2012 року на
суму ПДВ 2304,00 грн., за вересень 2012 року
на суму ПДВ 272,00 грн. та за жовтень 2012
року на суму ПДВ 474,00 грн. Так, згідно з
"Системою автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту по ПДВ в розрізі
контрагентів" встановлено розбіжності
між сумами задекларованих податкових
зобов'язань ФОП ОСОБА_1 та сумами
задекларованого податкового кредиту
контрагентами-покупцями останнього, а
саме - ТОВ "Адвертайзинг груп Міксарт",
ТОВ "Фармацевтична Компанія "Максима",
ТОВ "УА "Про-Фарма", ТОВ "Хоса-Плекс
Україна", ТОВ "Мікс Артпромо", оскільки
ФОП ОСОБА_1 не було включено відповідні
суми ПДВ до складу податкових
зобов'язань та не відображено їх у
додатку 5 до податкових декларацій з
ПДВ з конкретизацією по відповідних
контрагентах-покупцях. Крім того,
відповідачем зроблено висновок про
неправомірність включення до складу
податкового кредиту в перевіряємому
періоді, а саме, у квітні 2012 року та
жовтні 2012 року, суму ПДВ у загальному
розмірі 242,95 грн. по податкових
накладних №760025 від 18.10.2012 р. та №70 від
19.04.2012 р. по контрагентам ТОВ "Комфі
Трейд" та ТОВ "Ай.Ті.Ел.", оскільки
придбані позивачем згідно вказаних
податкових накладних
товарно-матеріальні цінності
(веб-камери, конвектор та обігрівачі)
жодним чином не були задіяні в
операціях з оподаткування, а отже,
відсутній зв'язок використання
придбаних товарів з господарською
діяльністю платника податків.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№/63, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 22479,62 грн., в тому числі 14986,41 грн.
- за основним платежем та 7493,21 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
слугували висновки відповідача про
завищення позивачем валових витрат на
суму 88 155,33 грн., у зв`язку з відсутністю
повного документального підтвердження
придбаних послуг з поточного
обслуговування комп`ютерної техніки,
наданого ФОП ОСОБА_2 і відсутності
зв`язку використання орендованого у
ФОП ОСОБА_3 транспортного засобу та
придбаних у ТОВ "Комфі Трейд" та ТОВ
"Ай.Ті.Ел." побутових електротоварів з
господарської діяльністю позивача.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача хибними, виходячи з
наступного.

У відповідності до п. 177.2 ст.177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг)
(п.177.3 ст.177 ПК України).

У відповідності до п.177.4 ст.177 ПК України
до переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Як встановлено підпунктом 138.1.1 п. 138.1
ст.138 Податкового кодексу України,
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статтей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п.п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

У відповідності до п.п.138.4 ст.138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

За правилами п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Правовідносини щодо формування
платником податків податкового
кредиту з ПДВ з 01 січня 2011 року
врегульовано статтею 198 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-VI.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової
накладної передбачено пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин), згідно з
яким платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), а також для отримання
права на формування витрат, сплачених
за придбання товару (робіт, послуг), та
права на віднесення витрат по його
придбанню до складу валових витрат,
платник повинен мати податкові
накладні, первинні бухгалтерські
документи, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначені для
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вимоги щодо документального
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку визначені
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів від
24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті
України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні" первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів зазначає, що право на
формування податкового кредиту з ПДВ
безпосередньо пов'язане з
господарською діяльністю платника
податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до пунктів 201.14 та 201.15 статті
201 Податкового кодексу України
платники податку зобов'язані вести
окремий облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Зведені результати такого обліку
відображаються в податкових
деклараціях, форма яких встановлюється
у порядку, передбаченому статтею 46
цього Кодексу. Платник податку веде
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді, у
якому зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума постачання
та сума нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку -
продавця, який видав податкову
накладну такому платнику податку.
Форма і порядок заповнення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних встановлюються відповідно
до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що
передбачені для подання податкової
звітності (календарний місяць), у тому
числі для яких цим розділом
встановлено звітний податковий період
- квартал, подають органу державної
податкової служби копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних за такий період в
електронному вигляді.

Згідно з пунктом 9 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за
№ 1490/20228 (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин), до податкової
звітності з податку на додану вартість
належать, зокрема, податкова
декларація з податку на додану
вартість, копії записів у реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді.

Пунктами 6, 7 Порядку ведення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010 №1002 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 за №1402/18697
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що у
реєстрі окремо обліковуються операції:
з постачання товарів/послуг, які
оподатковуються податком на додану
вартість за ставкою 20 відсотків чи 0
відсотків, звільнених від
оподаткування, та тих, що не є об'єктом
оподаткування; з придбання
товарів/послуг з метою використання у
господарській діяльності платника для
здійснення операцій, які
оподатковуються податком на додану
вартість за ставкою 20 відсотків чи 0
відсотків, звільнених від
оподаткування, та тих, що не є об'єктом
оподаткування, а також тих, які не
призначаються для використання у
господарській діяльності цього
платника податку; реєстр є основою для
відображення зведених результатів
такого обліку в податкових деклараціях
з податку на додану вартість.

З наведених норм слідує, що реєстри
виданих та отриманих податкових
накладних належать до податкової
звітності з податку на додану вартість
та є основою для відображення обліку
операцій з постачання товарів/послуг,
які оподатковуються податком на додану
вартість за ставкою 20 відсотків в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість.

Як встановлено судом першої інстанції
ФОП ОСОБА_1 відображено у податкових
деклараціях з ПДВ за лютий, березень,
липень, вересень та жовтень 2012 року
податкові зобов'язання по його
контрагентах-покупцях ТОВ
"Адвертайзинг груп Міксарт", ТОВ
"Фармацевтична Компанія "Максима", ТОВ
"УА "Про-Фарма", ТОВ "Хоса-Плекс Україна",
ТОВ "Мікс Артпромо".

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, що ФОП ОСОБА_1 до складу
податкового зобов'язання за лютий 2012
року включено суму ПДВ у загальному
розмірі 241,00 грн. згідно виписаних ним
податкових накладних від 16.02.2012 року
№65 та №66 (т. 3 а.с. 133-134) на користь
контрагента-покупця ТОВ "Адвертайзинг
груп Міксарт", що підтверджується
наявним у матеріалах справи реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних за лютий 2012 року (т. 3 а.с. 136-138),
що подавався до контролюючого органу
разом з податковою декларацією з
податку на додану вартість за лютий 2012
року та додатками до неї (т. 3 а.с. 139-147).

Отримання контролюючим органом
податкової декларації з податку на
додану вартість за лютий 2012 року,
додатку №5 до неї та реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
лютий 2012 року підтверджується наявними
у справі квитанціями про передачу в
електронному вигляді документів
податкової звітності електронним
зв'язком (т.3 а.с. 135, 139, 142).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, у розділі І "Видані
податкові накладні" відображені видані
ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ
"Адвертайзинг груп Міксарт" податкові
накладні 16.02.2012 року №65 та №66.
Зазначена у реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних за
лютий 2012 року загальна сума ПДВ за
звітний (податковий) період у розмірі
14956,19 грн. (постачання товарів/послуг та
послуги, надані нерезидентом на митній
території України, що підлягають
оподаткуванню за ставкою 20%),
відповідає сумі податкових
зобов'язань, зазначених у декларації з
ПДВ (рядок 1) та у додатку 5 "Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів" до
декларації з ПДВ за лютий 2012 року.

Так, колегія суддів вказує на те, що
позивачем не було занижено податкові
зобов'язання на суму ПДВ 241,00 грн.,
оскільки сума податкових зобов'язань з
ПДВ в розмірі 14956,00 грн., яка відображена
в декларації з ПДВ за лютий 2012 року
(рядок 1) та додатку №5 до неї відповідає
сумі ПДВ, яка зазначена у розділі І
"Видані податкові накладні" реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних за лютий 2012 року (14956,19 грн.) та
в рядках 67, 68 якого відображені
податкові накладні від 16.02.2012 року №№
65, 66 на суму ПДВ 241,00 грн., виписані ТОВ
"Адвертайзинг груп Міксарт".

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем додаток
№5 до декларації "Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів"
заповнено з порушенням встановленого
порядку його заповнення, однак вказане
не призвело до заниження податкового
зобов'язання на суму 241,00 грн.

Крім того, позивачем здійснено
відображення у своїй податковій
звітності податкових зобов'язань з ПДВ
згідно податкових накладних №10 від
02.03.2012 року на суму ПДВ 141,00 грн., №9 від
02.03.2012 року на суму ПДВ 100,00 грн., №1 від
01.03.2012 року на суму ПДВ 705,59 грн., №145 від
24.07.2012 року на суму ПДВ 100,00 грн., №187 від
31.07.2012 року на суму ПДВ 1271,69 грн., №181 від
30.07.2012 року на суму ПДВ 532,07 грн., №19 від
03.07.2012 року на суму ПДВ 400,00 грн., №80 від
13.09.2012 року на суму ПДВ 200,00 грн. та №187
від 31.10.2012 року на суму ПДВ 333,05 грн. (т.
а.с. 148-150, 165-168, 182, 196), виписаних останнім
відповідно на користь ТОВ
"Адвертайзинг груп Міксарт", ТОВ
"Фармацевтична Компанія "Максима", ТОВ
"УА "Про-Фарма", ТОВ "Хоса-Плекс Україна",
що підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями:

- реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних за березень,
липень, вересень, жовтень 2012 року та
квитанцій про їх направлення та
доставку до органу доходів і зборів
електронним зв'язком (т.3 а.с. 151-155, 169-172,
183-186, 197-201);

- податкових декларацій з ПДВ за
березень, липень, вересень, жовтень 2012
року, додатками до них, квитанціями про
їх направлення та доставку до органу
доходів і зборів електронним зв'язком
(т.3 а.с. 156-164, 173-181, 187-195, 202-214).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позивачем в повному
обсязі включено до складу податкового
зобов'язання в період березень, липень,
вересень та жовтень 2012 року суми ПДВ
згідно наведених податкових накладних.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 помилково у
податковій звітності з ПДВ за вересень
та жовтень 2012 року не було відображено
податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 271,83
грн. та в сумі 141,00 грн. відповідно до
податкових накладних №79 від 13.09.2012 року
та №31 від 05.10.2012 року (т. 3 а.с. 215, 221),
виписаних ним на користь ТОВ
"Хоса-Плекс Україна" та ТОВ "Мікс
Артпромо".

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
позивачем самостійно виявлені вказані
помилки, у зв'язку з чим 19.12.2013 року (до
початку проведення перевірки) були
подані уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за вересень та жовтень 2012 року
разом з відповідними розшифровками
податкових зобов'язань (т. 3 а.с. 217-219,
222-224, 242, 243).

Згідно поданих уточнюючих розрахунків
позивачем збільшено розмір
податкового зобов'язання за вересень
2012 року на суму 272,00 грн. та за жовтень
2012 року на суму 141,00 грн. відповідно до
виписаних ТОВ "Хоса-Плекс Україна" та
ТОВ "Мікс Артпромо" податкових
накладних. Отримання вказаних
уточнюючих розрахунків Кременчуцькою
ОДПІ підтверджується квитанціями про
передачу в електронному вигляді
документів податкової звітності
електронним зв'язком (т. 3 а.с. 216, 220).

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє доводи відповідача щодо
заниження позивачем податкових
зобов'язань за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року на суму ПДВ 4238,00 грн.
Допущене позивачем порушення порядку
заповнення додатку №5 декларації з ПДВ
в частині не заповнення графи "Платник
податку-покупець" в розрізі кожного
покупця, обсягу постачання та суми ПДВ
не призвело до заниження податкового
зобов'язання на загальну суму 4238,00 грн.,
оскільки вказані суми відображені у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних, що дає змогу
ідентифікувати платника податку -
покупця та відповідні суми ПДВ, які
включені до складу податкового
зобов'язання за спірні періоди.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, ФОП ОСОБА_1 до податкового
кредиту включено суму ПДВ у розмірі 175,67
грн., яка також включена позивачем до
складу витрат операційної діяльності,
в результаті господарської операції з
придбання у жовтні 2012 року в ТОВ "Комфі
Трейд" електрообладнання (конвектора
"Element CE-1500 MTW", обігрівача (інфрачервоний)
"Scarlett SC-252", обігрівача "Perfezza PF-1666") на
загальну суму 878,33 грн.

На підтвердження реальності
здійснення вказаної господарської
операції в матеріалах справи наявні
належним чином завірені копії:
рахунку-фактури №СФКRN- від 18.10.2012
року, видаткової накладної №РНКRN-000000876
від 19.10.2012 року та податкової накладної
№760025 від 18.10.2012 року(т. 2 а.с. 200-202).

Розрахунок з ТОВ "Комфі Трейд" за
придбаний товар проведено позивачем в
повному обсязі у безготівковій формі,
що підтверджується платіжним
дорученням №4758 від 18.10.2012 року(т. 2 а.с.
37).

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається зі змісту акту перевірки
№142/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від 20.01.2014 року,
реальність вказаної господарської
операції контролюючим органом не
заперечується. Кременчуцька ОДПІ
вказує лише на те, що використання
придбаних побутових електроприладів
жодним чином не було задіяно в
операціях з оподаткування та що всі
орендовані ним приміщення аптек
обладнані системою централізованого
опалення.

З наявних у справі документів
вбачається, що у перевіряємий період
ФОП ОСОБА_1 використовував у своїй
господарській діяльності приміщення
(т. 1 а.с. 73-102), орендовані у наступних
орендодавців:

- ФОП ОСОБА_3 - приміщення під аптеку
площею 72,8 кв.м. (у подальшому 105 кв.м.)
згідно з договором оренди нежитлового
приміщення №5 від 07.04.2009 р. (продовжено
оренду згідно договору №1 від 07.03.2012 р.)
за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.73, 79);

- ФОП ОСОБА_4 - приміщення під аптеку
площею 97,1 кв.м. згідно з договору оренди
нежитлового приміщення від 01.03.2011 року,
з урахуванням додаткової угоди до
нього від 01.05.2012 року, за адресою:
АДРЕСА_2(т.1 а.с.84-89, 91);

- ВАТ Холдингової компанії "АвтоКраз" -
приміщення під аптечний кіоск площею 20
кв.м. згідно договору оренди
нежитлового приміщення №770 РИ від
20.08.2010 року за адресою: АДРЕСА_3 (каб.№3)
(т.1 а.с.96-100).

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, в орендованому ФОП ОСОБА_1
приміщенні аптеки №1, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, відсутнє
централізоване опалення, про що
свідчить довідка власника вказаного
приміщення ФОП ОСОБА_3, в якій останній
зазначає про те, що обігрів зазначеного
нежитлового приміщення здійснюється
за рахунок електричних приладів
обігріву (т. 3 а.с. 79).

Крім того, завідувачем та фармацевтами
аптеки №1, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, було подано заяву на ім'я ФОП
ОСОБА_1 з проханням додатково
забезпечити приміщення даної аптеки
обігрівачами, у зв'язку зі зниженням
температури в період осінь - зима (т. 3
а.с. 80).

Таким чином, колегія суддів вказує на
доведеність необхідності додаткового
обігріву приміщення аптеки №1 в період
зниження температури, у зв`язку з чим
ФОП ОСОБА_1 у жовтні 2012 року були
придбані додаткові обігрівачі та
конвектор.

При цьому, до складу вартості оренди
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, входить
сплата за використану електроенергію,
водночас, у приміщенні аптеки за
адресою: АДРЕСА_2, оплата витрат на
використану електроенергію
здійснювалася ФОП ОСОБА_1 окремо.
Зважаючи на погодні умови та на
додаткові затрати електроенергії в
зазначеній аптеці в період
використання додаткових електричних
обігрівачів, витрати на
електропостачання збільшувалися, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень на
оплату послуг електроенергії (т. 3 а.с.
81-89).

Також судом першої інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ у розмірі
67,40 грн., яка також включена позивачем
до складу витрат операційної
діяльності, в результаті господарської
операції з придбання у квітні 2012 року в
ТОВ "Ай.Ті.Ел." веб-камер на загальну
суму 404,40 грн.

На підтвердження реальності
здійснення вказаної господарської
операції до матеріалів справи долучено
належним чином завірені копії: рахунку
№СчтR-0001916 від 18.04.2012 року, видаткової
накладної №РНкR-0000396 від 19.04.2012 року та
податкової накладної №70 від 19.04.2012 року
(том 2 а.с. 197-199).

Розрахунок з ТОВ "Ай.Ті.Ел." за придбаний
товар проведено позивачем в повному
обсязі у безготівковій формі, що
підтверджується платіжним дорученням
№3835 від 18.04.2012 року (т. 2 а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи,
реальність вказаної господарської
операції з придбання веб-камер
контролюючим органом не заперечується,
однак вказується на недоведеність з
боку ФОП ОСОБА_1 необхідності у
придбанні вказаних веб-камер та їх
використання у господарській
діяльності останнього, з огляду на те,
що всі орендовані ним приміщення аптек
оснащені мережами телефонного зв'язку,
що підтверджується сплатою
виставлених СП "Інтернешенел
Телеком'юнікейшен Компані", ПАТ
"УкрТелеКом" Полтавська філія, ТОВ
"Інтернаціональні телекомунікації"
рахунків-фактур та первинними
бухгалтерськими документами,
банківськими виписками.

Так, судом першої інстанції
встановлено, та не спростовано
відповідачем по справі, що придбані у
ТОВ "Ай.Ті.Ел." у квітні 2012 року
веб-камери використовувалися ФОП
ОСОБА_1 для перевірки діяльності аптек,
спілкування та звітування між
співробітниками аптек та керівництвом,
оскільки використання відеокамери
через мережу інтернет є більш
економічно вигідним, ніж спілкування
по телефону, а особливості роботи аптек
вимагають постійного контролю за
аптеками щодо їхньої діяльності,
звітності, замовлення необхідних
медикаментів, їх поставки.

В обґрунтування економічної
доцільності придбання та використання
у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1
вказаних веб-камер, в матеріалах
справи представником позивача надано
копії платіжних доручень щодо оплати
послуг за користування телефонним
зв'язком, а саме, за послуги ПФ ВАТ
"Укртелеком ЦТП №2". Зі змісту платіжних
доручень вбачається, що з початком
використання в діяльності аптек
веб-камер розмір плати за користування
зазначеними послугами зменшилася.
Зокрема, відповідно до копій платіжних
доручень по сплаті послуг доступу до
мережі Інтернет вартість даних послуг
при використанні веб-камер та
спілкування через мережу Інтернет, як
додаткового обладнання для
спілкування, не змінилася.

З огляду на викладене, колегія суддів
відхиляє доводи відповідача щодо
заниження позивачем податкових
зобов'язань за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року на суму ПДВ 243,07 грн. та,
погоджуючись з висновком суду першої
інстанції, вказує на те, що позивачем,
на підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Комфі Трейд" та ТОВ "Ай.Ті.Ел.", та інших
первинних бухгалтерських документів,
правомірно включено суму податку на
додану вартість в розмірі 243,07 грн. до
складу податкового кредиту за
відповідний податковий період (квітень
та жовтень 2012 року) та віднесено
витрати на придбання ТМЦ у розмірі 1215,33
грн. до складу витрат операційної
діяльності, за результатами
господарських операцій по придбанню
веб-камер, обігрівачів та конвектора,
безпосередньо пов'язаних з
господарською діяльністю позивача.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та
ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) укладено
договір оренди б/н від 01.06.2012 року, в
порядку та на умовах виконання якого
орендодавець зобов'язується передати
орендарю в строкове володіння та
користування, а орендар зобов'язується
прийняти в строкове володіння та
користування легковий автомобіль SUBARU
модель "Impreza" та зобов'язується
сплачувати за нього орендну плату
орендодавцю (том 1 а.с. 206-207).

Передача вказаного автомобіля
підтверджується актом передачі
автомобіля від 01.06.2012 року (том 1 а.с. 208).

За умовами вказаного договору вартість
послуги з оренди автомобіля марки SUBARU
модель "Impreza" за період з 01.06.2012 року по
31.12.2012 року щомісячно складає 3000,00 грн
без ПДВ. Оплата за користування
вказаним транспортним засобом
платником податків здійснювалася в
готівковій формі. Станом на 31.12.2012
заборгованість перед ФОП ОСОБА_3 у
позивача відсутня. Вказане
підтверджується наявними у матеріалах
справи актами прийому-передачі
виконаних робіт (послуг), товарними
чеками та квитанціями до прибуткового
касового ордера (т. 1 а.с. 209-222, т. 2 а.с.
10-16).

Орендований автомобіль введений в
експлуатацію ФОП ОСОБА_1 згідно з
наказом №9 від 01.06.2012 р. "Про
використання автомобіля" (т.1 а.с. 223).

На підтвердження використання
орендованого автомобіля у своїй
господарській діяльності ФОП ОСОБА_1,
позивачем до матеріалів справи надані
копії фіскальних чеків на пальне та
подорожні листи службового легкового
автомобіля (т. 1 а.с. 224-250, т. 2 а.с. 1-9).

Зі змісту вказаних подорожніх листів
службового легкового автомобіля
вбачається, що на орендованому
автомобілі марки SUBARU модель "Impreza",
державний номерний знак НОМЕР_2, ФОП
ОСОБА_1 у період з 01.06.2012 року по 31.12.2012
року здійснював виїзди на поштові
відділення, до банківських установ,
управління Пенсійного фонду м.
Кременчука, Кременчуцької ОДПІ та
доставляв медикаменти до приміщень
аптек, що свідчить про використання
останнім вказаного орендованого
автомобіля саме для здійснення своєї
фінансово-господарської діяльності.

В наявних подорожніх листах службового
легкового автомобіля (т. 1 а.с. 238, 241, 243,
248) зазначено про здійснення ФОП ОСОБА_1
виїздів на орендованому автомобілі до
Полтавського окружного
адміністративного суду, що
зумовлювалося знаходженням на
розгляді у вказаному суді
адміністративної справи №2а-1670/5452/12,
про що свідчить наявна у матеріалах
постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.10.2012 (том 2
а.с. 79-80).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що 01.01.2012 року між ФОП
ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2
(виконавець) укладено договір на
сервісне обслуговування комп'ютерної
техніки №01-01-П, з урахуванням додатків
та додаткових угод до нього, відповідно
до якого замовник доручає, а виконавець
бере на себе поточне обслуговування
комп'ютерної техніки (том 1 а.с. 104-107, 150).

Згідно з пунктом 1.2 вказаного Договору
замовний зобов'язаний виконувати всі
вказівки представника, кур'єра та
інженера виконавця з правильної
експлуатації та збереження
комп'ютерної техніки. Персонал
замовника, що експлуатує комп'ютерну
техніку, зобов'язаний також виконувати
правила експлуатації, запропоновані
заводом-виготовлювачем. У випадку
порушення даного пункту договору
виконавець не несе відповідальності за
порушення в роботі комп'ютерної
техніки та її компонентів (складових)
відповідно.

За умовами вказаного договору вартість
послуги з поточного обслуговування за
період з 01.01.2012 року по 30.06.2012 року
складає 3000,00 грн. без ПДВ за кожен
місяць за три торгові точки, а за період
з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року складає 7990,00
грн. без ПДВ за кожен місяць за дві
торгові точки.

Оплата за надані послуги здійснювалася
за готівкові кошти. Станом на 31.12.2012
року заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 у
позивача відсутня.

Договір на сервісне обслуговування
комп'ютерної техніки №01-01-П від 01.01.2012
року є чинним, у судовому порядку
вказаний договір нечинним не визнаний
та не скасований.

На підтвердження надання ФОП ОСОБА_2 на
користь позивача послуг з поточного
обслуговування комп'ютерної техніки та
понесення в результаті витрат на суму
65940,00 грн., до матеріалів справи
позивачем надані: акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), товарні чеки,
дефектні акти, комерційні пропозиції,
акти приймання-передачі в
обслуговування комп'ютерної техніки за
договором №01-01-П від 01.01.2012 року, а також
первинні документи /видаткові
накладні, рахунки-фактури, тощо/ на
підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_1
комп'ютерної техніки (т. 1 а.с. 108-159, 164-173).

Крім того, з метою отримання
відповідного підтвердження планових
та екстренних виїздів ФОП ОСОБА_2 на
торгівельні точки ФОП ОСОБА_1 для
обслуговування комп'ютерної техніки,
останнім було направлено лист на
адресу ФОП ОСОБА_2 з проханням надати
копію журналу відвідування зазначених
торгівельних точок, що вівся
виконавцем робіт (послуг) (т. 3 а.с. 39).

Листом від 08.04.2014 вих.№08/04-1 ФОП ОСОБА_2
надано позивачу документи на
підтвердження планових та екстрених
виїздів на торгівельні точки замовника
для обслуговування комп'ютерної
техніки, в тому числі копію журналу
виїздів на торгівельні точки ФОП
ОСОБА_1, прейскуранти цін на поточне
обслуговування комп'ютерної техніки,
докази погодження вартості наданих
послуг та її зміни впродовж 2012 року.
Вказані документи були долучені
позивачем до матеріалів даної справи
(том 3 а.с. 40-78).

З матеріалів справи вбачається, що у
першому півріччі 2012 року щомісячна
сумарна вартість виконаних ним на
користь ФОП ОСОБА_1 поточних ремонтних
робіт комп'ютерної техніки (в
прейскурантах цін) значно перевищила
раніше узгоджену суму вартості послуг
за місяць по кожній торгівельній точці
замовника, що підтверджується
записами в журналі виїздів на
торгівельні точки, а також підписаними
дефектними актами із переліком
виконаних робіт.

Збільшення вартості послуг з поточного
обслуговування комп'ютерної техніки у
період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року
пояснюється тим, що для компенсації
витрат на придбання обладнання, витрат
на перебудову локальної комп'ютерної
мережі на торгівельних точках
замовника, а також оплати послуг із
його поточного обслуговування та
експлуатації, ФОП ОСОБА_2 було
запропоновано позивачу збільшити
щомісячну плату за обслуговування
локальної комп'ютерної мережі за кожну
торгівельну точку, проти чого останній
не заперечив.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
включення позивачем до складу витрат
операційної діяльності, на підставі
первинних бухгалтерських документів,
витрат у розмірі 21000,00 грн. на оплату
послуг з оренди легкового автомобіля
SUBARU "Impreza", державний номерний знак
НОМЕР_2, як таких, що пов'язані з
господарською діяльністю позивача, а
також витрат у розмірі 65940,00 грн. на
оплату послуг з поточного
обслуговування належної йому
комп'ютерної техніки.

Таким чином, колегія суддів вказує
документальне підтвердження придбаних
послуг з поточного обслуговування
комп`ютерної техніки, наданого ФОП
ОСОБА_2, наявності зв`язку використання
орендованого у ФОП ОСОБА_3
транспортного засобу та придбаних у
ТОВ "Комфі Трейд" та ТОВ "Ай.Ті.Ел."
побутових електротоварів з
господарської діяльністю позивача.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в
матеріалах справи копій первинних
документів вбачається, що останні
оформлені у відповідності до вимог ч.2
ст.9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), а податкові накладні - згідно
з нормами п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України. Вищевказані документи
не мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", п. 2.4
Положення № 88 спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що наявними у матеріалах справи
копіями первинних документів повністю
підтверджено факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, а також зв`язок
здійснених операцій із
фінансово-господарською діяльністю
позивача.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та їм не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано доказів та не
зазначено обставин, які б ставили під
сумнів фактичне здійснення операцій
між позивачем та його контрагентом.
Крім того, не надано доказів, які б
підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договору або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
було правомірно сформовано за
задекларовано податковий кредит за
результатами відносин із його
контрагентами ТОВ "Комфі Трейд", ТОВ
"Ай.Ті.Ел.", ТОВ "Адвертайзинг груп
Міксарт", ТОВ "Фармацевтична Компанія
"Максима", ТОВ "УА "Про-Фарма", ТОВ
"Хоса-Плекс Україна", ТОВ "Мікс
Артпромо", а також податок на доходи з
фізичних осіб по контрагентам ФОП
ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ТОВ "Комфі Трейд",
ТОВ "Ай.Ті.Ел.", що повністю підтверджено
наявними у матеріалах справи
відповідними первинними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень від
08.02.2014 року №/63 та №/62 в
частині основного боргу на суму 4481,00
грн. та штрафу на суму 2240,50 грн., діяв не
на підставі та не у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України, без дотримання вимог ч.3 ст.2
КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. по
справі № 816/715/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Присяжнюк О.В. Перцова Т.С.