Справа № К/9991/24721/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/24721/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом ОСОБА_4 до Державного комітету
України у справах національностей та
релігій, Державної міграційної служби
України про визнання рішення про
відмову у наданні статусу біженця
нечинним та зобов'язання надати статус
біженця в Україні за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 в Харківському
окружному адміністративному суді
пред'явив позов до Державного комітету
України у справах національностей та
релігій, Державної міграційної служби
України про визнання рішення про
відмову у наданні статусу біженця
нечинним та зобов'язання надати статус
біженця в Україні.

Просив визнати протиправним та
скасувати рішення Державного комітету
України у справах національностей та
релігій від 16 лютого 2011 року № 120-11 про
відмову у наданні статусу біженця, а
також зобов'язати відповідача
переглянути рішення про відмову у
наданні йому статусу біженця в Україні.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року, залишеною без зміни ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує на
те, що рішення судами першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням вимог матеріального права,
просить їх скасувати та постановити у
справі нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що у жовтні 2010 року
позивач звернувся до Управління
міграційної служби в Харківській
області із заявою про надання йому
статусу біженця з тих причин, що він не
може повернутись в країну постійного
проживання через те, що це небезпечно
для його життя.

Наказом управління міграційної служби
в Харківській області від 15 листопада
2010 року № 255-о було вирішено прийняти до
розгляду заяву позивача для вирішення
питання про надання статусу біженця.

28 лютого 2011 року ОСОБА_4 отримав
повідомлення Управління міграційної
служби в Харківській області про те, що
відповідно до абзацу п'ятого статті 10
Закону України "Про біженців" йому було
відмовлено у наданні статусу біженця
на підставі рішення Державного
комітету України у справах
національностей та релігій № 120-11 від 16
лютого 2011 року.

Таке рішення було прийнято з
урахуванням того, що заява ОСОБА_4 не
містить у собі жодних конкретних
фактів, які б свідчили про утиски щодо
нього у країні походження та з огляду
на те, що позивач виїхав з країни з
економічних міркувань до початку
масових заворушень, а не у зв'язку з
національними пере слідуваннями,
оскільки безперешкодно виїхав зі своєї
країни.

Також ОСОБА_4 не навів будь-якої
аргументації про наявність таких, що
ґрунтуються на певних реальних подіях,
побоювань, що у випадку повернення до
Киргизії, він може стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства, (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, і що,
перебуваючи за межами країни своєї
громадянської належності, він не може
користуватися захистом цієї країни або
не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань та не може і
не бажає повернутися до свого
постійного місця проживання внаслідок
зазначених побоювань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення про відмову в оформленні
документів щодо надання позивачу
статусу біженця відповідачем прийнято
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що визначено Законом України
"Про біженців".

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції, який переглядав рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція судів попередніх інстанцій є
правильною, оскільки ґрунтується на
повно та всебічно встановлених
обставинах у цій справі та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про біженців" біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

В матеріалах справи відсутні дані щодо
наявності очевидно обґрунтованих
побоювань ОСОБА_4 стати жертвою
переслідувань за ознаками, раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань через які він не
може користуватися захистом своєї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань.

Рішення судів у цій справі є законними
і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень, підстав для їх скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2012 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до Державного комітету України
у справах національностей та релігій,
Державної міграційної служби України
про визнання рішення про відмову у
наданні статусу біженця нечинним та
зобов'язання надати статус біженця в
Україні - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Мороз Л.Л.