Справа № 341/2863/13-а, 2а-341/6/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.
Справа
№ 876/3591/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДНІПРО-УКРАЇНА» на
ухвалу Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2014 року про залишення позовної заяви
без розгляду у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДНІПРО-УКРАЇНА» до
Відділу державної виконавчої служби
Галицького районного управління
юстиції Івано-Франківської області про
визнання незаконною та скасування
постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

05.11.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДНІПРО-УКРАЇНА»
(далі-Товариство) звернулося з позовом
в суд до Відділу державної виконавчої
служби Галицького районного
управління юстиції Івано-Франківської
області, просило визнати незаконною та
скасувати постанову про накладення
штрафу від 15.10.2013р., складену
заступником начальника Відділу
державної виконавчої служби
Галицького районного управління
юстиції Івано-Франківської області
Боберським Р.П.

Ухвалою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2014 року в справі №341/2863/13-а залишено
позовну заяву без розгляду. Ухвала
обґрунтована тим, що позивач повторно
не з'явився в судове засідання хоча, як
зазначено в оскарженій ухвалі, про
дату, час та місце розгляду справи був
повідомлений, про причини неприбуття
суд не повідомив. Також від позивача не
надходило заяви про розгляд справи у
його відсутності.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції Товариство подало
апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2014 року скасувати та направити справу в
суд першої інстанції для продовження
розгляду. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що на адресу
Товариства не надходило жодного
повідомлення про призначення справи до
розгляду, у зв'язку з чим Товариство не
мало можливості прибути в судове
засідання.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
з наступних підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Виходячи з правил, встановлених ч.3 ст.128
КАС України у разі повторного
неприбуття позивача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин,
якщо від нього не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності, суд
залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічне положення закріплено також
у п.4 ч.1 ст.155 КАС України, яким
передбачено, що позов підлягає
залишенню без розгляду, якщо позивач
повторно не прибув у попереднє судове
засідання чи у судове засідання без
поважних причин, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності.

Отже, істотною умовою для ухвалення
процесуального рішення про залишення
позовної заяви без розгляду є повторне
неприбуття, належним чином
повідомленого позивача у судове
засідання без поважних причин.

Неприбуття в судове засідання позивача
належним чином повідомленого про дату,
час та місце розгляду справи, є
повторним, коли ні позивач, ні його
представник вдруге не прибули на
розгляд справи і в суду є достовірні
дані (докази) про те, що обидва рази
позивача належним чином повідомлено, а
також сторонами не було заявлено
обґрунтоване клопотання про
відкладення розгляду справи чи про
розгляд такої без їх участі.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої
інстанції, позовну заяву Товариства
залишено без розгляду у зв'язку із
неявкою представника позивача у судові
засідання призначені на 05.12.2013р., на
16.12.2013р. та на 14.01.2014р.

Аналіз досліджених матеріалів справи
дає можливість колегії суддів дійти
висновку, що причиною неприбуття
представника позивача в судове
засідання 05.12.2013р., 16.12.2013р. так і 14.01.2014р.
було неналежне повідомлення про дату,
час та місце розгляду справи, що є
наслідком вважати неявку в судове
засідання за таких обставин поважною,
що судом першої інстанції залишено
поза увагою.

Європейський суд з прав людини вказує,
що право на доступ до суду має бути
ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив,
що «у демократичному суспільстві у
світлі розуміння Конвенції, право на
справедливий суд посідає настільки
значне місце, що обмежувальне
тлумачення статті 6 не відповідало б
меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що
«стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії
справедливого судочинства, одним з
аспектів яких є доступ до суду. Рівень
доступу, наданий національним
законодавством, має бути достатнім для
забезпечення права особи на суд з
огляду на принцип верховенства права в
демократичному суспільстві. Для того,
щоб доступ був ефективним, особа
повинна мати чітку практичну
можливість оскаржити дії, які
становлять втручання у її права».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди при розгляді справ
застосовують практику Європейського
Суду з прав людини як джерело права.

Окрім того колегія суддів звертає
увагу суду першої інстанції на
наступне.

Частиною четвертою статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження
(крім державного виконавця) та особи,
які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Зокрема, статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) визначено інший порядок
оскарження дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
при виконанні судових рішень,
ухвалених за правилами господарського
судочинства, тому такі спори не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13.12.2010р. «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», приписами ГПК України
передбачено лише можливість
оскарження дій та бездіяльності
державної виконавчої служби, що ж до
оскарження рішень, то така можливість
відсутня. Тому оскарження рішень
державної виконавчої служби під час
виконання рішень господарських судів
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Як вбачається з заявленої позовної
вимоги позивач просить визнати
незаконною та скасувати постанову
державного виконавця про накладення
штрафу ВП №31128936 від 15.10.2013р. прийняту в
процесі виконання Наказу №55/25-10
виданого Господарським судом
Харківської області 1.02.2011р., яка в силу
приписів процесуального законодавства
та роз'яснень Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №3 від
13.12.2010р. підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства
окружним судом, що судом першої
інстанції повинно бути враховано.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувана ухвала суду
першої інстанції підлягає скасуваню,
як така, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направленню
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.160, 195, 197, 199, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ДНІПРО-УКРАЇНА» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 14 січня
2014 року про залишення позовної заяви
без розгляду у справі №341/2863/13-а
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш