Справа № 152/181/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 152/181/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Строгий І.Л.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Шаргородського районного
суду Вінницької області від 17 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Шаргородської
міської ради Вінницької області, треті
особи на стороні відповідача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі і стягнення судових витрат , -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із
вказаним позовом до Шаргородської
міської ради Вінницької області про
визнання бездіяльності при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі протиправною та зобов'язання
вчинити дії.

Шаргородський районний суд Вінницької
області постановою від 17.03.2014 року у
задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник наголошує, що самовільне
будівництво ОСОБА_5 альтанки є
очевидним порушенням прав та інтересів
позивача, що не враховано судом першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови.

У судовому засіданні представник
апелянта вимоги скарги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не зявився, проте надіслав на
адресу суду письмові заперечення від
03.07.2014 року №358, в яких посилаючись на
безпідставність доводів апелянта,
просить апеляційну скаргу ОСОБА_3
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представники третіх осіб у судове
засідання також не зявились, про день
та час розгляду апеляційної скарги
повідомлялись належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати, виходячи з
наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі свідоцтва про право власності
на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Шаргородської
державної нотаріальної контори від
26.02.2010 року, ОСОБА_3, є власником
житлового будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.6).

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 05.06.2008 року (а.с.29,30).

Із схеми земельної ділянки, що
розташована на території
Шаргородської міської ради у
м.Шаргород по вул.Свято-Миколаївська,
розташованій поруч із будинками
вказаних осіб розміщено дерев'яний
сарай та альтанка (а.с.49).

Саме нереагування відповідача на
незаконне, на думку позивача,
розміщення вищевказаної альтанки на
самовільно зайнятій земельній ділянці,
слугувало підставою для звернення
ОСОБА_3 до суду з вимогою визнання
бездіяльності відповідача при
виявленні самовільного будівництва та
захвату землі протиправною та
зобов'язання вчинити відповідні дії.

В свою чергу суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови та
відмови у задоволенні позову виходив з
того, що оскільки позивач не є
власником або законним користувачем
земельної ділянки, на якій ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 розмістили альтанку, тому факт
знаходження альтанки на земельній
ділянці відповідача, не реагування
відповідачем на повідомлення позивача
щодо самовільного захоплення
земельної ділянки та розміщення на ній
альтанки жодним чином не порушує прав
позивача.

Проте до зазначених висновків суду
першої інстанції, колегія суддів
ставиться критично, з огляду на
наступне.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до абзацу шістнадцятого ст.
1 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», самовільне зайняття земельної
ділянки - будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Таким чином, в основі самовільного
зайняття земельних ділянок лежить
порушення установленого порядку щодо
передачі (надання) земельних ділянок,
це може бути, наприклад, фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності правовстановлюючого
документа на неї.

Так судом першої інстанції
беззаперечно встановлено той факт, що
Шаргородська міська рада Вінницької
області, достовірно знаючи про
несанкціоноване розміщення на її
земельній ділянці об'єктів (дерев'яного
сараю та альтанки), жодним чином не
реагує на це, допускаючи при цьому
порушення вимог, зокрема, ст.ст. 12, 152
Земельного кодексу України та ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» щодо:
відсутності контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного
законодавства; не реагування на
порушення свого права; не вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин тощо,
тобто судом встановлено протиправну
бездіяльність відповідача наслідком
чого слугувало постановлення окремої
ухвали.

В свою чергу судом першої інстанції
також зазначено, що на даний час ОСОБА_3
та інші співвласники квартири по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають
документів на право власності або
право користування земельними
ділянками поруч з їх будинком.

Разом з тим, в даному випадку судом
першої інстанції не враховано той факт,
що рішенням 17 сесії 5 скликання
Шаргородської міської ради Вінницької
області від 23.11.2009 року № 383 та рішенням
18 сесії 6 скликання від 28 березня 2013
року №260, позивачу надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку площею, відповідно,
0,0115 га та 0,01 га, а всього 0,0215 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 (а.с.7-8 ).

Крім того, матеріали справи містять
рішення Шаргородської міської ради
Вінницької області від 23.11.2009 року № 383
(а.с. 7) та лист відділу Держземагенства
у Шаргородському районі від 08.05.2013 року
(а.с. 54), які свідчать про те, що позивач
намагалась приватизувати вказану
присадибну земельну ділянку ще з 2009
року.

Отже на переконання судової колегії,
вищезазначені дії позивача слід
розцінювати як один з етапів цілого
комплексу заходів, які відповідно до
положень Земельного кодексу України,
спрямовані на отримання останньою
права користування вищевказаною
земельною ділянкою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що дії ОСОБА_3 спрямовані на
отримання права користування
земельною ділянкою на якій розміщені
самочинно збудовані будівлі, а тому
всупереч висновків суду першої
інстанції, бездіяльність відповідача
істотно зачіпає права та інтереси
позивача та надає можливість позивачу
оскаржити їх до суду у відповідності до
приписів ч.1 ст.2 КАС України.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Шаргородського районного
суду Вінницької області від 17 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Шаргородської
міської ради Вінницької області, треті
особи на стороні відповідача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про бездіяльність при виявленні
самовільного будівництва та захвату
землі і стягнення судових витрат,
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати
протиправною бездіяльність
Шаргородської міської ради Вінницької
області щодо невжиття належних заходів
реагування, передбачених чинним
законодавством, при виявленні
самовільного зайняття земельної
ділянки та самовільного будівництва
альтанки, що вчинені громадянином
ОСОБА_5, жителем АДРЕСА_2, поряд з
належним позивачу на праві власності
будинком по АДРЕСА_1.

Зобов'язати Шаргородську міську раду
Вінницької області вжити заходів
реагування, передбачених чинним
законодавством, при виявленні
самовільного зайняття земельної
ділянки та самовільного будівництва
альтанки, що вчинені громадянином
ОСОБА_5, жителем АДРЕСА_2, поряд з
належним позивачу на праві власності
будинком по АДРЕСА_1.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "15" липня 2014 р. .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.