Справа № 127/19101/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 серпня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Вінниці про
перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області з
позовом до Управління пенсійного фонду
України в м.Вінниці про стягнення
заборгованості і відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
мотивовано тим, що постановою
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 01.08.2011 р. задоволено його
позов до Управління Пенсійного фонду
України в Замостянському районі
м.Вінниці про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії та додаткової пенсії.
31.08.2011 р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Управлінням Пенсійного
фонду України в Замостянському районі
м.Вінниці і здійснено перерахунок
недоплаченої пенсії за період з 12.01.2011
р. по 22.07.2011 р. в сумі 23 917,09 грн., але не
виплачено. Листом за №76/7-2 від 13.05.2013 р.
управління пенсійного фонду
повідомило ОСОБА_2, що сума пенсії
включена до додаткових відомостей на
жовтень 2011 р. та буде виплачена за
наявності фінансування. Вважаючи такі
дії неправомірними, просив стягнути
суму основної заборгованості, 3% річних
за прострочку виплати, а також
відшкодування заподіяної моральної
шкоди.

Відповідно до постанови Вінницького
міського суду Вінницької області від
27.08.2013 року у задоволенні позову
відмовлено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд скасувати постанову суду
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити , посилаючись при цьому на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Справа розглядається у порядку
письмового провадження згідно ст. 183-2
КАС України, при цьому, згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, 01 серпня 2011 року
Замостянським районним судом м.Вінниці
було винесено постанову по
адміністративній справі №2-а-4977/2011/0206,
якою зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Замостянському районі
м.Вінниці зроблено виплату державної
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком, учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії,
інваліда 3-ої групи ОСОБА_2 у
відповідності до ст.ст.49,50,54 ч.4 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а також зробити виплату щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, застосувавши при
нарахуванні та виплаті пенсії
положення ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з подальшим перерахунком
згідно частини 3 статті 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і ст.87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 12 січня 2011 року з
урахуванням проведених виплат.

31.08.2011 р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Управління відповідно до
вищевказаного рішення суду, зробило
перерахунок пенсії позивача в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
1-ої категорії, інваліда 3-ої групи, у
відповідності до ст.ст.49,50,54 ч.4 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а також щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком,
застосувавши при нарахуванні та
виплаті пенсії положення ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
подальшим перерахунком згідно частини
3 статті 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і ст.87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з 12 січня 2011
року з урахуванням проведених виплат,
кошти по перерахунку складають суму
23917,09 грн.

Зазначена сума коштів нарахована до
виплати до додаткових відомостей на
жовтень 2011 року.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст.63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України, коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» бюджет Пенсійного фонду -
план утворення і використання
цільового страхового фонду, що
формується за рахунок страхових
внесків до солідарної системи та інших
джерел, визначених Законом.

Відповідно ч.2 ст.72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду
України не включаються до складу
Державного бюджету України.

Згідно ст.73 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду
використовуються на: виплату пенсій,
передбачених цим Законом, надання
соціальних послуг, передбачених
Законом, фінансування
адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на
органи Пенсійного фонду, оплату послуг
з виплати та доставки пенсій,
формування резерву коштів Пенсійного
фонду. Забороняється використання
коштів Пенсійного фонду на цілі, не
передбачені Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Таким чином бюджет Пенсійного фонду
України не входить до складу
Державного бюджету України, не
відповідає за його зобов'язаннями, а
також за зобов'язаннями бюджетів інших
органів державної влади та місцевого
самоврядування. Кошти, які нараховані
та включені для виплати позивачеві до
додаткових відомостей на виконання
рішення суду, будуть виплачені за
наявності відповідного фінансування.
Виплата зазначених коштів залежить
виключно від фінансування за рахунок
Державного бюджету України. За таких
обставин відсутні підстави для
стягнення з відповідача коштів,
нарахованих ним до виплати ОСОБА_2 на
виконання рішення суду. Зважаючи на
вищевикладене, похідна вимога про
стягнення 3% річних також не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Зважаючи на встановлену в ході
судового розгляду відсутність у діях
відповідача у даній справі ознак
протиправності, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
управління здійснило усі можливі дії
по нарахуванню пенсії позивачу, і
підстав для відшкодування моральної
шкоди немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 27 серпня 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. 254
КАС України та є остаточною згідно ст.
183-2 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.