Справа № 802/1646/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 червня 2014 р.
Справа № 802/1646/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_2

відповідача:
Янушкевич А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби
(далі - Вінницька ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач не погоджується з висновками
податкового органу щодо порушення ним
вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого, занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на 40052,40 грн., а тому
вважає, що податкове
повідомлення-рішення, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по ПДВ, є
протиправним та просить суд скасувати
його.

В судовому засіданні представник
позивача надала пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просила задовольнити
повністю. Додаткового наголосила, що
відповідач безпідставно дійшов
висновків про порушення вимог п.198.5
ст.198 Податкового кодексу України,
оскільки перевіряючі при перевірці
вказували на відсутність запису про
наявність залишків ТМЦ в книзі обліку
доходів і витрат, проте їх фактична
наявність не була перевірена.

Представник відповідача щодо позову
заперечував та просив у задоволенні
позовних вимог відмовити з підстав,
викладених у запереченнях, що
знаходяться у матеріалах справи та
зазначив що, ФОП ОСОБА_4 під час
перевірки не надав документів, які б
підтверджували фактичну наявність
ТМЦ., тому висновки перевіряючих є
обгрунтованими, а прийняте податкове
повідомлення-рішення правомірним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_4 зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Вінницької міської ради
31.05.2001 року та знаходиться на
податковому обліку з 05.06.2001 року за
№987/1283. Основним видом діяльності
позивача є оптова та роздрібна
торгівля канцелярськими товарами,
іншими непродовольчими товарами,
продуктами харчування.

В березні 2014 р. на підставі п. 77.4 ст. 77, п.
82.1 ст. 82 ПК України, відповідно до
наказу від 28.02.2014 р. за № 626, та
плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на І квартал 2014 року,
головним державним
ревізором-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
Вінницької ОДПІ Шоломицьким Сергієм
Анатолійовичем була проведена планова
виїзна документальна перевірка ФОП
ОСОБА_4 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012р. по 31.12.2013р., дотримання
законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, вимог валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2012р. по 31.12.2013р. За результатами
перевірки складено акт планової
виїзної документальної перевірки від
09.04.2014 р. за № 899/1701/НОМЕР_1 (далі - акт
перевірки).

В ході перевірки виявлене та
зафіксоване в акті порушення позивачем
вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого, позивачем
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на 40052,40 грн.

Не погодившись з актом перевірки,
позивачем подано заперечення, на
підставі якого Вінницькою ОДПІ надана
відповідь № 9441/10/1701 від 24.04.2014р. про
результати розгляду заперечення до
акту перевірки від 09.04.2014р. за №
899/1701/НОМЕР_1, яким заперечення залишено
без задоволення, а акт від 09.04.2014р. без
змін.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28.04.2014
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 50065,50 грн. (в тому числі: за
основним платежем - 40052,40 грн., штрафна
(фінансова санкція) - 10013,10 грн.).

В ході перевірки, результати якої
відображені в акті від 09.04.2014р. за №
899/1701/НОМЕР_1, податковим
ревізором-інспектором, на підставі
дослідження наданих для проведення
перевірки податкових та товарних
накладних, встановлено, що станом на
31.12.2013 року залишки ТМЦ складають 200262,00
грн. Разом з цим, у книзі обліку доходів
та витрат відсутній запис про залишок
товарних запасів, матеріалів, сировини.

За таких обставин відповідач вказує, що
фактично відсутній залишок товарних
запасів, а тому ТМЦ на суму 200262,00 грн.
були реалізовані поза межами
господарської діяльності ФОП ОСОБА_4,
що вказує на заниження останнім
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість на суму 40052,40 грн.

Відповідно до пп. г) п.198.5 ст.198 ПК
України платник податку зобов'язаний
нарахувати податкові зобов'язання
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Тобто, відповідач вказує, що ТМЦ
загальною вартістю 200262,00 грн. були
використані в операціях, що не є
господарською діяльністю платника
податку, однак позивач не нарахував
податкових зобов'язань за результатами
вказаних операцій.

Відповідно до п. 20.1.5 ст. 20 ПК України
контролюючі органи мають право
вимагати від платників податків, що
перевіряються в ході перевірок,
проведення інвентаризації основних
фондів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, у тому числі зняття
залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки. У разі відмови
платника податків (його посадових осіб
або осіб, які здійснюють готівкові
розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої абз. 1
цього пункту, або ненадання для
перевірки документів, їх копій (за
умови наявності таких документів)
застосовуються заходи, передбачені ст.
94 ПКУ, а саме може бути застосовано
адміністративний арешт майна платника
податків.

Отже, працівники контролюючих органів
мають право вимагати від посадових
осіб платників податків (юридичних
осіб або фізичних осіб - підприємців),
що перевіряються в ході перевірок,
проведення інвентаризації основних
фондів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, у тому числі зняття
залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки в присутності
посадових осіб податкового органу.

Судом встановлено, що відповідач не
скористався правом проведення
інвентаризації залишків ТМЦ наявних у
ФОП ОСОБА_4

Разом з цим, матеріали справи містять
докази, які спростовують доводи
відповідача щодо відсутності залишків
ТМЦ у позивача станом на 31.12.2013 року.
Так, згідно акту інвентаризації ТМЦ від
03.01.2013р., станом на 31.12.2012р. в наявності
значиться ТМЦ загальною вартістю 91905,82
грн. та згідно акту інвентаризації ТМЦ
від 08.01.2014 р., станом на 31.12.2013 р. в
наявності значиться ТМЦ загальною
вартістю 98738,67 грн. Наявність у позивача
відповідних приміщень для зберігання
вказаних ТМЦ підтверджується
договорами суборенди б/н від 01.01.2012р.,
01.05.2012р., 01.05.2013р.

За таких обставин, суд вважає, що
висновок про порушення позивачем
вказаних вимог податкового
законодавства, ґрунтується виключно на
підставі відсутності запису про
наявність залишків ТМЦ в книзі обліку
доходів і витрат, а не на підставі їх
фактичної відсутності, так як
наявність останньої не була
перевірена. Тобто, досліджені судом
матеріали справи вказують на
нечіткість позиції податкового органу,
адже вона заснована лише на припущенні
щодо наявності в діяльності позивача
ознак порушень приписів податкового
законодавства.

Однак, констатація фактів порушень
законодавства, що ґрунтується лише на
сумнівах та припущеннях, є
неприпустимою при складанні
офіційного документу контролюючого
органу (акту перевірки).

Зазначене є порушенням п. 6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 21.12.2010 року № 984, згідно
якого факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Також, суд відмічає, що відповідно до
частини другої статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачем не
доведено правомірності оскаржуваного
рішення, відтак, позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Визначаючись щодо розподілу судових
витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України відповідно
до задоволених вимог (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа).

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI "Прикінцеві та перехідні
положення" Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ передбачено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами суд вважає за
необхідне стягнути судові витрати
позивача у розмірі 182,70 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунків
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Решта суми судового збору у розмірі
1644,30 грн. стягується з відповідача
згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" пропорційно до
задоволеної частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 28.04.2014 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні
до адміністративного суду судовий збір
у розмірі 182,70 (сто вісімдесят дві грн. 70
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків відповідача
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на спеціальний рахунок
Державної судової адміністрації
України (банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Вінницькій області, код банку 802015, р/р
4002) судовий збір у сумі 1644,30 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири 30
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна