Справа № 826/4865/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4865/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 червня 2014 року №826/4865/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Швед В.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Арабський енергетичний альянс ЮЕЙ»

до

міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві – Центрального офісу з обслуговування великих платників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 19.05.2014 представник позивача зазначив про зміну назви позивача із товариства з обмеженою відповідальністю «Кувейт Енерджі Юкрейн» на товариство з обмеженою відповідальністю «Арабський енергетичний альянс ЮЕЙ», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.05.2014.

Враховуючи викладене, належним позивачем у справі визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Арабський енергетичний альянс ЮЕЙ».

Позовні вимоги мотивовано безпідставним зменшенням міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів у місті Києві – Центральним офісом з обслуговування великих платників від’ємного значення податку на додану вартість за листопад 2013 року, оскільки позивачем повністю дотримано приписи Податкового кодексу України, зокрема, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що платник податку втрачає право на включення до складу податкового кредиту звітного податкового періоду сум податку на додану вартість, у разі якщо заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних) подана до органу державної податкової служби заявником в іншому, ніж звітний період. Також, відповідачем акцентовано увагу на пропущення позивачем 365 денного строку, визначеного пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні 19.05.2014 сторони подали клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів у місті Києві – Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено камеральну перевірку даних, задекларованих товариством з обмеженою відповідальністю «Кувейт Енерджі Юкрейн» в декларації із податку на додану вартість за листопад 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Кувейт Енерджі Юкрейн» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту за листопад 2013 року на суму 142 950 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 названої статті передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту камеральної перевірки міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві – Центрального офісу з обслуговування великих платників від 31.12.2013 №1538/41-40/31511844 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Кувейт Енерджі Юкрейн» права на включення до складу податкового кредиту за листопад 2013 року суми податку на додану вартість у розмірі 785260,47 грн. на підставі скарги та заяви товариства про відмову постачальників надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), враховуючи, що вказана заява була подана до звітної декларації по операціях перша подія по яких сталася в іншому ніж звітний (листопад 2013) період.

Так, на думку, відповідача, позивачем неправомірно сформовано податковий кредит в листопаді 2013 року за наслідками взаємовідносин товариства з обмеженою відповідальністю «Кувейт Енерджі Юкрейн» з товариством з обмеженою відповідальністю «НГК Плюс», товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж», товариством з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» на підставі податкових накладних від 01.11.2012 №1 (в акті камеральної перевірки наявна описка і зазначені реквізити такої накладної як 01.11.2013 №1), від 02.11.2012 №2 (в акті камеральної перевірки наявна описка і зазначені реквізити такої накладної як 02.11.2013 №2), від 10.07.2013 №1, від 08.08.2013 №1, від 22.11.2013 №120, від 22.11.2013 №121, від 21.11.2013 №115, від 21.11.2013 №116, від 21.11.2013 №117.

За посиланням міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві – Центрального офісу з обслуговування великих платників, позивачем порушено 365-денний строк, визначений пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних 01.11.2012 №1 та від 02.11.2012 №2, виданих товариством з обмеженою відповідальністю «НГК Плюс», оскільки фактично податковий кредит на підставі таких накладних сформований позивачем 19.12.2013 шляхом подання відповідної податкової декларації до органу державної податкової служби із додатком №8.

Проаналізувавши зазначені доводи відповідача, суд наголошує на тому, що в силу приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України право на формування податкового кредиту у встановленому порядку зберігається за платником податків протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Враховуючи, що реальність господарських операцій, внаслідок яких виписані контрагентом позивача податкові накладні від 01.11.2012 №1 та від 02.11.2012 №2, не заперечується контролюючим органом, суд приходить до висновку, що позивач не включивши у відповідному звітному періоді (листопад 2012 року) суми податку на додану вартість на підставі вказаних податкових накладних, мав право включити їх до податкового кредиту в листопаді 2013 року в межах 365 календарних днів з дати складання податкових накладних. З огляду на встановлений порядок подання відповідної податкової звітності (до 20 грудня 2013 року) зазначений строк (365 календарних днів) не порушено позивачем.

Щодо доводів відповідача про неправомірне формування податкового кредиту на підставі податкових накладних від 10.07.2013 №1, від 08.08.2013 №1, від 22.11.2013 №120, від 22.11.2013 №121, від 21.11.2013 №115, від 21.11.2013 №116, від 21.11.2013 №117, виданих товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» і товариством з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки», то суд не приймає до уваги доводи відповідача, що податковий кредит за наслідками таких взаємовідносин мав бути сформований датою списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Так, відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Позивачем на підставі податкових накладних від 10.07.2013 №1, від 08.08.2013 №1, від 22.11.2013 №120, від 22.11.2013 №121, від 21.11.2013 №115, від 21.11.2013 №116, від 21.11.2013 №117 сформовано податковий кредит за листопад 2013 року, при цьому до відповідної декларації подано додаток №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних».

Зазначені дії позивача відповідають вимогам Податкового кодексу України, зокрема, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

При цьому, в силу приписів підпункту 78.1.9 пункту 78.1 статті 78, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення контролюючим органом документальної позапланової виїзної перевірки контрагентів позивача для з'ясування достовірності та повноти нарахування ними зобов'язань з податку на додану вартість за наслідками взаємовідносин із позивачем.

Відповідачем не надано суду доказів дотримання зазначених приписів Податкового кодексу України.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача що на підставі листа Державної податкової служби України від 13.01.2012 №1120/7/15-3417-22 право платника податків на включення суми податку на додану вартість на підставі заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) обмежується звітним періодом.

Така позиція суб’єкта владних повноважень суперечить приписам пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, відповідно до якого право на формування податкового кредиту у встановленому порядку зберігається за платником податків протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Суд наголошує, що лише з 1 січня 2014 року набрали чинності приписи Податкового кодексу України, які надають право покупцю сформувати податковий кредит протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі.

Враховуючи, що спірні правовідносини мали місце в 2013 році, доводи відповідача щодо обмеження права платника податків на включення суми податку на додану вартість на підставі заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) звітним періодом, є необґрунтованими та безпідставними.

Слід зазначити, що реальність господарських операцій, за наслідками яких сформовані податкові накладні від 01.11.2012 №1, від 02.11.2012 №2, від 10.07.2013 №1, від 08.08.2013 №1, від 22.11.2013 №120, від 22.11.2013 №121, від 21.11.2013 №115, від 21.11.2013 №116, від 21.11.2013 №117, не ставиться під сумнів відповідачем.

За таких обставин, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Арабський енергетичний альянс ЮЕЙ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.