Справа № 2а-17600/12/2670
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Кобаля М.І.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 лютого 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України (на даний час - Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг), треті особи: Голова комісії з
ліквідації Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України Цай Володимир Миколайович,
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг про визнання
протиправним і скасування наказу від
26.11.2012 № 515-к,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України (на даний час
- Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг), треті особи: Голова
комісії з ліквідації Державної комісії
з регулювання ринків фінансових послуг
України Цай В.М., Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, в якому
просив:

- визнати протиправним та
скасувати наказ голови комісії з
ліквідації Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України Цая В.М. від 26 листопада 2012 року
№ 515-к;

- поновити його на посаді
заступника директора Інспекційного
департаменту Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України;

- стягнути з Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 30 листопада 2012 року по дату
поновлення на роботі, що за
підрахунками позивача на момент
звернення з даним позовом складає 4964,39
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 лютого 2013 року у позові відмовлено
повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

До Київського апеляційного
адміністративного суду надійшла заява
представника позивача від 17.03.14р. про
зміну позовних вимог, в якій він
просить:

1. Зобов'язати Національну комісію,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг
скасувати наказ Голови комісії з
ліквідації Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України Цая В.М. від 26.11.2012 №515-к.

2. Зобов'язати Національну комісію,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг винести
наказ про прийняття ОСОБА_2 на
аналогічну посаду шляхом переведення в
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

3. Стягнути з Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 30 листопада 2012
р. по 30 листопада 2013 р., що складає 92 337,72
грн. (дев'яносто дві тисячі триста
тридцять сім) гривень 72 копійки.

4. Допустити негайне виконання
постанови суду в частині прийняття
ОСОБА_2 на аналогічну посаду шляхом
переведення в Національну комісію, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представником
позивача було подано клопотання від
17.03.14р. про заміну неналежного
відповідача по справі з Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України на належного
відповідача - Національну комісію, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, суд
першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

За приписами ст.55 КАС України, у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки Державна комісія з
регулювання ринків фінансових послуг
України на день судового розгляду
справи ліквідована, а її безпосередні
функції здійснює Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, то суд
вважає за можливе, допустити заміну
відповідної сторони.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі заяви ОСОБА_2 від 21 липня 2009
року та протоколу засідання конкурсної
комісії № 2 від 16 липня 2009 року,
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України було
видано наказ № 311-к від 22 липня 2009 року,
яким позивача призначено на посаду
заступника директора інспекційного
департаменту - начальника відділу
інспектування державних пенсійних
фондів, компаній зі страхування життя і
медичного страхування з 22 липня 2009
року, як такого, що пройшов за
конкурсом.

Згідно наказу Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 26 листопада 2012 року № 515-к
позивача було звільнено з посади
заступника директора інспекційного
департаменту 30 листопада 2012 року у
зв'язку з ліквідацією Держфінпослуг
відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України).

Спірний наказ був винесений на
підставі попередження про наступне
звільнення (вивільнення) позивача та
розірвання з ним трудового договору не
раніше ніж через 2 місяці з дня
попередження, з яким останній
ознайомився 23 грудня 2011 року.

Позивач заперечує правомірність
оскаржуваного наказу Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 26
листопада 2012 року № 515-к та обґрунтовує
свої доводи тим, що встановлена
законодавством можливість ліквідації
державної установи (організації) з
одночасним створенням іншої, яка буде
виконувати повноваження (завдання)
особи, що ліквідується, не виключає, а
включає зобов'язання роботодавця
(держави) по працевлаштуванню
працівників ліквідованої установи.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, що є складовою права громадян
на працю, регулюються Законом України
«Про державну службу» від 16.12.1993 року №
3723-XII (із змінами та доповненнями).

Згідно із статтею 3 вказаного Закону,
державна служба ґрунтується на таких
основних принципах: служіння народу
України; демократизму і законності;
гуманізму і соціальної справедливості;
пріоритету прав людини і громадянина;
професіоналізму, компетентності,
ініціативності, чесності, відданості
справі; персональної відповідальності
за виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян.

Положенням статті 11 Закону України "Про
державну службу" передбачено, що
державні службовці мають право, серед
іншого, користуватись правами і
свободами, які гарантуються громадянам
України Конституцією і законами
України.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про державну службу», підстави
припинення державної служби можуть
бути загальними, тобто визначеними
Кодексом законів про працю України, та
спеціальними, передбаченими у цій
нормі.

Отже, наявність спеціальних законів не
виключає можливості застосування до
правовідносин, пов'язаних із
проходженням громадянами публічної
служби та її припиненням, окремих норм
трудового законодавства у випадках,
передбачених спеціальними законами.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є питання щодо
правомірності звільнення позивача у
зв'язку зі змінами в організації праці
та скорочення чисельності працівників
за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

За загальним правилом будь-яке
звільнення особи (як у відносинах
публічної служби, так і у звичайних
трудових відносинах) має бути
обґрунтованим, тобто, мати чітко
вказану підставу для звільнення,
передбачену або Кодексом законів про
працю України, або Законом України «Про
державну службу».

Як було зазначено вище, наказом
державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг від 26 листпрада 2010
року № 515 позивача було звільнено з
посади заступника директора
інспекційного департаменту 30
листопада 2010 року у зв'язку з
ліквідацією Держфінпослуг відповідно
до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно «Положення про Державну комісію
з регулювання ринків фінансових послуг
України», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.02.2010
№157 (дане Положення 06.04.2012 втратило
чинність відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.03.2012
№256), Держфінпослуг виступала
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг у межах,
визначених законодавством, що було
передбачено статтею 21 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
в редакції, яка діяла до набрання
чинності Законом України від 07.07.2011
№3610-VI.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
національних комісій, що здійснюють
державне регулювання природних
монополій, у сфері зв'язку та
інформатизації, ринків цінних паперів
і фінансових послуг» внесені зміни до
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», згідно з якими
органом, що здійснює державне
регулювання ринків фінансових послуг,
крім ринку банківських послуг та ринку
цінних паперів та похідних цінних
паперів (деривативів), є національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг.

Пунктом 1 Указу Президента України від
23.11.2011 №1069 «Про ліквідацію Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України» визначено
ліквідувати Державну комісію з
регулювання ринків фінансових послуг
України.

Указом Президента України від 23.12.2011
№1070 утворено Національну комісію, що
здійснює державне регулювання ринків
фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) та
затверджено Положення про неї.

Положенням про Національну комісію, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, затвердженим
Указом Президента України від 23.11.2011
№1070, визначено, що Нацкомфінпослуг
здійснює державне регулювання ринків
фінансових послуг у межах, визначених
законодавством.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, є державним
колегіальним органом, підпорядкованим
Президенту України, підзвітним
Верховній Раді України.

Таким чином, повноваження та функції,
що здійснювалися Держфінпослуг як
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг, після
набуття повноважень Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, здійснюються Нацкомфінпослуг.

Згідно із пунктом 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

При цьому, в разі перетворення одного
структурного підрозділу особи
публічного права в інший або
перепрофілювання звільнення зі служби
може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності чи штату працівників, а
звільнення у зв'язку з ліквідацією
можливе у разі, коли ліквідується
юридична особа, а не її структурний
підрозділ.

Відповідно до роз'яснень пункту 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада 1992
року № 9, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за п.1
ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

За наявності цих обставин розірвання
трудового договору проводиться з
обов'язковим додержанням
передбаченого статтею 49-2 зазначеного
Кодексу порядку вивільнення
працівників, відповідно до якого вони
попереджаються про наступне
вивільнення не пізніше ніж за два
місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і
праці враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Так в матеріалах даної справи
міститься копія попередження про
наступне звільнення (вивільнення)
позивача та розірвання з ним трудового
договору не пізніше ніж за два місяці з
моменту попередження, з яким останній
ознайомився 23 грудня 2011 року (а.с. 69).

Крім того, в матеріалах справи
містяться звіти по фактичному
вивільненню працівників станом на 12
січня 2012 року та на 30 листопада 2012 року,
які разом із переліком осіб, що
звільняються, та зазначенням їх
професії, спеціальності, кваліфікації
та розміру оплати праці, своєчасно
подавалися до Шевченківського
районного центру зайнятості, що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції від 12 січня 2012 року № 34
та 05 грудня 2012 року № 970. При цьому, в
даних звітах Форми № 4-ПН містяться
також відомості про позивача, із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці (а.с. 74).

Відповідно до частини 1 статті 42
КЗпП України, при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, нормами частини 1 статті 235
КЗпП України передбачено, що у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Зважаючи на те, що на момент звільнення
позивача мала місце ліквідація
центрального органу виконавчої влади
без визначення його правонаступника,
колегія суддів приходить до висновку,
що відповідачем була дотримана
процедура вивільнення позивача, у
зв'язку з виконанням вимог ст.ст. 40 та 49-2
КЗпП України щодо гарантій працівника
в частині його своєчасного
попередження про наступне звільнення.

Крім того, судова колегія знаходить
безпідставними твердження позивача
про порушення відповідачем вимог
трудового законодавства при винесенні
оскаржуваного наказу від 26 листопада
2012 року № 515-к, оскільки на день
звільнення позивача із займаної посади
однорідні посади в межах його професії
були відсутні у зв'язку із повною
ліквідацією Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України згідно Указу Президента
України від 23 листопада 2011 року № 1069/2011
«Про ліквідацію Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України».

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 лютого 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк М.І. Кобаль

Повний текст ухвали виготовлено -
04.07.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Кобаль М.І.