Справа № 826/4594/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року 11:53
№ 826/4594/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.;
при секретарі Мальчик І.Ю.,
представника позивача: Ждимора О.В.,
представника відповідача: Бондар І.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Пропан-преміум" до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-
Позивач звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання
протиправними та скасування
В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що
оскаржувані рішення, прийняті з
порушенням норм чинного законодавства.
Перевірка позивача мала формальний
характер, про що свідчить той факт, що
фінансово-господарська діяльність
контрагента позивача ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" не
перевірялась, а взаємовідносини
позивача та контрагента, за 4 квартал
2012року, визнані фіктивними, лише у
зв'язку із тим, що ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" не було
подано щорічне підтвердження
відомостей. Окрім того, висновок про
непідтвердження реальності
здійснення господарських операцій,
зроблено податковим органом, без
дослідження первинних документів.
В судовому засіданні, представник
позивача, позовні вимоги підтримав в
Представник відповідача, в
судовому засіданні, проти позову
заперечував, посилаючись на
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень. Як на підставу
своїх заперечень, відповідач
посилається на висновки акту перевірки
контрагента позивача, відповідно до
якого, ТОВ "ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ
КОМПАНІ" не знаходиться за податковою
адресою, а також, у товариства відсутні
трудові ресурси, виробниче обладнання,
матеріали для здійснення основного
виду діяльності, що свідчить про його
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
представника позивача, представника
відповідача, суд дійшов наступних
Судом встановлено, що ДПІ у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, на
підставі направлення від 21.05.13р. №1112,
наказу від 17.05.13р. №1045, відповідно до
п.78.1.1. п.78.1 ст.78 Податкового кодексу,
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ "Пропан-преміум"
нарахування, повноти сплати та
своєчасності внесення до бюджету
податку на додану вартість за листопад
2012 року та податку на прибуток за 4
квартал 2012 року по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" (код
складено акт від 30.05.2013 року №1819/621-35181263.
В ході перевірки встановлено порушення
ТОВ "Пропан-преміум": п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток у сумі 842759грн.; п. 201.1, 201.2, 201.4,
201.6, 201.7 ст.201, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
На підставі акту перевірки від
30.05.2013року №1819/621-35181263, податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.06.13р.
вартість на загальну суму 1003 285грн., з
яких за основним платежем - 802628грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
200657грн. та податкове
повідомлення-рішення від 26.06.13р.
прибуток приватних підприємств, на
загальну суму 1 053 449грн., з яких за
основним платежем - 842759грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
Судом встановлено, що ТОВ
"Пропан-преміум": за листопад 2012 року
задекларовано податкового кредиту на
суму 1514059грн. Перевіркою повноти
визначення податкового кредиту за
листопад 2012 року, встановлено
завищення у сумі 802628грн.
ТОВ "Пропан-преміум" задекларовано
валові витрати за 2012рік у сумі 8582838грн.
Перевіркою повноти визначення
скоригованих валових витрат за 2012 рік
встановлено їх завищення в сумі
В основу висновків податкового
органу про фіктивність взаємовідносин
позивача та ТОВ "ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ
КОМПАНІ", покладено матеріали
перевірки від 29.03.13р. №1118/22-621/33108265 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з 01.04.12
по 31.07.12 та з 01.10.12 по 30.11.12 року.
Відповідно до яких визначено, що
перевіркою не встановлено факту
передачі товарів від
підприємств-постачальників та в
подальшому підприємствам-покупцям від
ТОВ "ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" за
період з 01.04.12р. по 30.11.12р.. Згідно до
індивідуальних баз даних ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" має стан
" 7" - до ЄДР внесено запис про
відсутність підтвердження відомостей.
Перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування при визначенні
доходів та витрат (послуг) за квітень,
травень, червень, липень, жовтень та
листопад 2012 року, які підпадають під
визначення ст.134 Податкового кодексу
України та відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг) за квітень, травень,
червень, липень, жовтень та листопад 2012
року, які підпадають під визначення
ст.185 Податкового кодексу України.
Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняті на їх
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
Як встановлено судом, до основного виду
діяльності ТОВ "Пропан-преміум"
відноситься оптова торгівля твердим,
рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами.
Господарські відносини між ТОВ
"Пропан-преміум" та ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ"
здійснювались на підставі договору від
14.09.2012року №45/10-2012, відповідно до якого,
ТОВ "ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ"
(постачальник) зобов'язується
поставляти, а ТОВ "Пропан-Преміум"
(покупець) зобов'язується приймати та
своєчасно оплачувати скраплений газ.
На виконання вказаного договору
ТОВ"Пропан-Преміум" отримано наступні
податкові накладні: від 05.11.2012р. №17; від
06.11.2012р. №18; від 07.11.2012р. №22; від 08.11.2012р.
№23; від 09.11.2012р. №25; від 12.11.2012р. №26; від
13.11.2012р. №27; від 14.11.2012р. №28; від 15.11.2012р.
№29; від 16.11.2012р. №30; від 17.11.2012р. №31; від
19.11.2012р. №32; від 19.11.2012р. №33; від 20.11.2012р.
№34; від 21.11.2012р. №36; від 26.11.2012р. №39, на
загальну суму 4013140,67грн., ПДВ 802628,12грн.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України (далі
-Кодекс), він, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.
За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оскаржуваний правочин). До
оскаржуваних правочинів належить
зокрема фіктивний правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК
Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.
У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака
-специфічна мета -порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.
Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника
-фізичної особи, яка на момент
укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю. Слід
зазначити, що наявність мети
зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК
України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.
Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.
Відповідачем не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували те, що
укладення договору, на підставі якого
виникли взаємовідносини між позивачем
та контрагентом, не відповідає дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав та обов'язків. Зазначена обставина
відповідачем взагалі не
досліджувалась, посадові особи сторін
правочину з цього приводу навіть не
На момент укладання договору, на якому
ґрунтувалися взаємовідносини позивача
з контрагентом, а також під час
здійснення господарських операцій,
згідно даних ЄДРПОУ ТОВ
"ІНТЕРНАФТОГАЗІНВЕСТ КОМПАНІ" було
зареєстровано в податкових органах як
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки них не внесено відповідних змін.
Суд також звертає увагу на положення
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10, в якому зазначено, що у
разі якщо на час здійснення
господарських операцій, якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту з податку на
додану вартість, постачальники були
включені до єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також мали свідоцтво про
реєстрацію платника податку додану
вартість, покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.
Крім того, чинним законодавством
України, відповідач не наділений
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними (недійсними) із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності).
Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Кодексу,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 Кодексу,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1. ст.139
Кодексу, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку
та нарахування податку.
Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.
Відповідно до пп. а п.198.1, п.198.2., п.198.3.
ст.198 Податкового кодексу України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.
Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.
Таким чином, для підтвердження
включення витрат на придбання товарів
(робіт, послуг) до складу валових витрат
підприємства, а також для
підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(зокрема, податкові накладні),
оформлені відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні"
Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст.2).
Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Відповідно до ст.1 Закону, первинний
документ -це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Згідно ст.9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Згідно п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.
Пунктом 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 р. № 1379, визначено, що
податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення особою,
яка не зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій не
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
Відповідно до п.6.2. зазначеного Порядку,
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з
контрагентом, який на момент
здійснення господарських операцій був
належним чином зареєстрований як
платники податку на додану вартість,
оформлені договором, який не був
визнаний в судовому порядку
недійсними, а також підтверджені
виданими контрагентом первинними
документами, зокрема, податковими
накладними, отже позивачем були
виконані передбачені законодавством
вимоги для підтвердження права на
податковий кредит та включення
відповідних витрат до складу валових
витрат підприємства.
Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Суд критично сприймає доводи
відповідача, сформовані на підставі
акту перевірки контрагента про
неможливість проведення зустрічної
звірки, оскільки, інформація, викладена
в зазначених документах була фактично
переписана відповідачем в акт
перевірки позивача, без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.
Згідно вимог Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р. № 984, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. В акті перевірки не
допускається відображення
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта
Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 р. № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.
Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та /або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.
Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що невиконання контрагентом
позивача своїх обов'язків перед
бюджетом не може бути підставою для
неможливості формування валових
витрат та податкового кредиту на
підставі господарських операцій інших
суб'єктів господарювання, оскільки
відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є. Отже,
доводи, якими податковий орган
мотивував правомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, є
Будь-яких доказів на підтвердження
неможливості здійснення контрагентом
позивача вказаних господарських
операцій податковим органом суду не
Суд звертає увагу на те, що
відповідачем не наведено жодних
обставин та доказів, які б свідчили про
невідповідність господарських
операцій цілям та завданням статутної
діяльності позивача, незвичності цих
операцій для цих осіб, збитковості
здійснених операцій, або інших
обставин, які б окремо або в сукупності
могли свідчити про фіктивність
вчинених операцій, відсутність факту
поставки продукції, а також того, що
вчинення зазначених операцій не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагентів
були спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.
Під час розгляду справи відповідачем
не наведено обставин, які б
перешкоджали наданню цих доказів.
Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом.
Отже, суд вважає, що у ТОВ
"Пропан-преміум" були всі підстави для
віднесення витрат пов'язаних із
веденням господарської діяльності до
складу валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість.
За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає заявлені
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийнятих
ним оскаржуваних податкових
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати
від 26 червня 2013року.
Визнати протиправним та скасувати
від 26 червня 2013 року.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 01.07.2014р.

Суддя
Є.В.
Аблов