Справа № 826/6491/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2014 року № 826/6491/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверест плюс» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення.
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Еверест
плюс» (далі по тексту також - позивач) з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі також - відповідач), в
якому просило визнати нечинним
податкове повідомлення - рішення від
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що податкове повідомлення -
рішення прийнято всупереч
імперативних приписів чинного
податкового законодавства України та
призводить до порушення прав та
законних інтересів позивача.

У судове засідання 24.06.2014р. позивач не
прибув, свого належного представника
не скерував, через канцелярію суду
подав заяву про розгляд справи без його
участі.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.

Матеріалами справи підтверджено,
що відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Еверест плюс» з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 року по 31.03.2013 року та
складено акт №14/26-53-22-01-21-32853498 яким
встановлено, що позивачем порушено
п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового Кодексу
України, в результаті чого позивачем
занижено податок на прибуток
підприємств на загальну суму 2 481 990,00
грн. 3 квартал 2012 року.

В ході перевірки позивачем було
надано рахунок 631, відповідно до якого
значиться загальна вхідна
заборгованість на суми: Дт- 9 562,0 тис.
грн.; Кт - 10 672,7 тис. грн.

Однак відповідно до додатку №3.10
до акту перевірки від 17.09.2012р. за №28, який підписаний як інспектором
так і директором Фомічов Ю.М. та
головним бухгалтером Домбик О.Е. ТОВ
«Еверест плюс» загальна сума
заборгованості по 631 складає: Дт- 7 213,4
тис. грн.; Кт - 22 491,7 тис. грн.

Таким чином в ході перевірки
встановлено, що ТОВ «Еверест плюс» в
бухгалтерському обліку зменшило
кредиторську заборгованість перед
постачальниками станом на 01.07.2012 року
на суму 11819,0 тис. грн. (документів на
підставі чого та по яких саме
контрагентах відбулось зменшення
товариство до перевірки не надано), що
призвело до зменшення зобов'язань
перед постачальниками за отримані
товари, роботи та послуги.

За результатами перевірки, на підставі
виявлених правопорушень відповідачем
винесені податкове
повідомлення-рішення від 18.12.2013 року
№.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.

Спірні правовідносини
врегульовано нормами Конституції
України, Податкового кодексу України
(далі - ПК України) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України (в
редакції, чинній на момент винесення
спірного наказу) визначено, що
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

В статті 75 ПК України визначені
види перевірок.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК
України контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до Податкового
кодексу України передбачено: - п.п.14.1.13.
п.14.1 ст. 14 безоплатно надані товари,
роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з
договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що
виконуються (надаються) без висування
вимоги щодо компенсації їх вартості.

Відповідно до п.п.135.5.4 п. 135.5 ст.135
інші доходи включають вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Положеннями ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та згідно з п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.5 Положення
документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.

Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам, встановленому
порядку приймання, зберігання і
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну та
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані головному
бухгалтеру підприємства, установи для
прийняття рішення.

Таким чином, для надання
юридичної сили і доказовості, первинні
документи повинні бути складені
відповідно до вимог чинного
законодавства та не порушувати
публічний порядок, встановлений
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зоб вести облік доходів, витрат та
інших показників, пов'язаних з
визначенням оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, декларацій на підставі
даних, не підтверджених документами, що
визначені абзацом і цього пункту.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що позивачем в порушення
вищенаведених пунктів Податкового
кодексу України та Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звіт
Україні» занижено дохідну частину на
вартість безоплатно отриманих товарів,
робіт та послуг за III квартал 2012р. в сумі
11819 000,0 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур