Справа № 2а-2993/10/0970
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.
Справа № 9104/33940/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Левицької Н. Г., Хобор Р. Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Житлово - експлуатаційної
організації №2 на постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2010 року у справі №2а - 2993/10/0970 за
адміністративним позовом Житлово -
експлуатаційної організації №2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Івано - Франківську Івано -
Франківської області про визнання
нечинними та скасування рішень №1556 і
№1557 від 09 серпня 2010 року та вимоги про
сплату боргу №Ю - 1113/1 від 05 серпня 2010
року, -

УСТАНОВИВ:

Житлово - експлуатаційна організація
№2 звернулася до Івано - Франківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Івано - Франківську Івано -
Франківської області і просила визнати
нечинним та скасувати: рішення
Управління Пенсійного фонду України у
м. Івано - Франківську Івано -
Франківської області №1556 та №1557 від 09
серпня 2010 року про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату або несвоєчасну сплату
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду; вимогу про сплату
боргу №Ю - 1113/1 від 05 серпня 2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані рішення прийняті в
порушення строків, зазначених в ст. 250
Господарського кодексу України. Крім
того, вказує, що в оскаржуваній вимозі
про сплату боргу не вказано дати
набрання чинності, що тягне за собою її
недійсність. При прийнятті
оскаржуваної вимоги, орган пенсійного
фонду не врахував усіх обставин, що
мають суттєве значення у справі і
прийшов до помилкового висновку про
порушення позивачем своєчасності
сплати страхових внесків за вказаний
період, оскільки єдиним критерієм
оцінки своєчасності сплати страхових
внесків є одночасність їх сплати з
отриманням підприємством коштів на
оплату праці. Також вказує на те, що
відповідачем здійснювалось
зарахування сплачених коштів в рахунок
сплати недоїмки, пені та фінансових
санкцій, що виникли в минулих періодах.
Оскаржувані рішення прийняті не окремо
за кожний звітний період, а за значно
більший проміжок часу.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2010 року в задоволенні позовних
вимог Житлово - експлуатаційної
організації №2 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Івано -
Франківську Івано - Франківської
області про визнання нечинними та
скасування рішень №1556 і №1557 від 09
серпня 2010 року та вимоги про сплату
боргу №Ю - 1113/1 від 05 серпня 2010 року
відмовлено.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодився позивач, і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, посилається на ті обставини, що
суд прийшов до невірного висновку, що
строк, визначений у ст. 250
Господарського кодексу України слід
обчислювати з дати повного погашення
заборгованості по конкретному періоду.
Також, зазначає, що відповідач не
дослідив фактів отримання позивачем
коштів на оплату праці. Вважає, що
Управління Пенсійного фонду України у
м. Івано - Франківську Івано -
Франківської області не має
повноважень змінювати цільове
призначення коштів, у тому числі по
сплаті страхових внесків,
перерахованих організацією до бюджету
держави, не має повноважень
здійснювати будь - які дії за
визначенням черговості сплати
страхових внесків, змінювати
призначення бюджетного платежу, без
згоди платника розпоряджатися його
коштами.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання представників не
направили, хоча були повідомлені
належним чином та у встановленому
законом порядку про дату, час та місце
судового засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
обставин справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того,
строк застосування адміністративно -
господарських санкцій, визначений ст.
250 Господарського кодексу України, слід
обчислювати з дати повного погашення
заборгованості по конкретному періоду,
а не з моменту її виникнення. Суд також
виходив з норм ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої за
рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач - Житлово - експлуатаційна
організація №2, зареєстрований як
юридична особа і є страхувальником та
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем допущена заборгованість по
сплаті страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування по особовому рахунку 4%, 32%,
42% за період з 20 липня 2009 року по 09 липня
2010 року та по особовому рахунку 1-5% за
період з 20 липня 2009 року по 30 липня 2010
року. Дані обставини підтверджуються
відомостями, які містяться в картках
особового рахунку страхувальника, які
містяться в матеріалах справи.

Згідно ст. ст. 17, 20 п. 6 цього ж Закону,
позивач зобов'язаний нараховувати,
обчислювати та сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі
страхові внески за відповідний базовий
звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду. Страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Підпунктом 9.3.2 п. 9.3 ст. 9 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року №21 - 1
передбачено, що у разі, коли
страхувальник не сплачує (не
перераховує) або несвоєчасно сплачує
(несвоєчасно перераховує) страхові
внески, у тому числі донараховані ним
самостійно або органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно несплачених сум.
Розрахунок цієї фінансової санкції
здійснюється на підставі даних картки
особового рахунку платника.

При застосуванні штрафів, зазначених у
цьому підпункті, приймається одне
рішення після сплати (погашення) у
повному обсязі недоїмки окремо за
кожний базовий звітний період
незалежно від кількості випадків
сплати за вказаний період.

З аналізу цих положень зрозуміло, що
встановлюється обмеження про
кількість випадків застосування
штрафних санкцій за базовий період - не
більше одної, незалежно від кількості
випадків сплати, а не періоду за який
має застосовуватись така санкція.

Як вбачається з розрахунків фінансової
санкції та пені по особовому рахунку 4%,
32%, 42% та по особовому рахунку 1-5%
позивачем погашалась заборгованість
по сплаті страхових внесків, однак з
простроченням термінів сплати.

09 серпня 2010 року Управлінням
Пенсійного фонду України у м. Івано -
Франківську Івано - Франківської
області було прийнято рішення №1556 про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, в
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду за період з 20 липня 2009
року по 09 липня 2010 року, яким
застосовано до позивача штраф та
нараховано пеню на суму 41021 гривня 95
коп.

Також, 09 серпня 2010 року Управлінням
Пенсійного фонду України у м. Івано -
Франківську Івано - Франківської
області було прийнято рішення №1557 про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, в
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду за період з 20 липня 2009
року по 30 липня 2010 року, яким
застосовано до позивача штраф та
нараховано пеню на суму 2364 гривні 16 коп.

05 серпня 2010 року Управлінням
Пенсійного фонду України у м. Івано -
Франківську Івано - Франківської
області було винесено вимогу про
необхідність сплати позивачем боргу за
№Ю - 1411/1 щодо сплати 489 494 гривні 79 коп..

За змістом ст. 250 Господарського
кодексу України адміністративно -
господарські санкції можуть бути
застосовані до суб'єкта господарювання
протягом 6 місяців з дня виявлення
порушення, але не пізніше як через один
рік з дня порушення цим суб'єктом
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

Як вбачається із розрахунку фінансової
санкції та пені по особовому рахунку 4%,
32%, 42% Житлово - експлуатаційної
організації №2, заборгованість, яка
виникла: 20 липня 2009 року повністю
погашена позивачем 20 травня 2010 року; 20
серпня 2009 року повністю погашена 16
червня 2010 року; 21 вересня 2009 року
повністю погашена 09 липня 2010 року.

Згідно з розрахунком фінансової
санкції та пені по особовому рахунку 1-5%
Житлово-експлуатаційної організації
№2, заборгованість, яка виникла: 20 липня
2009 року повністю погашена позивачем 12
травня 2010 року; 20 серпня 2009 року
повністю погашена 18 червня 2010 року; 21
вересня 2009 року повністю погашена 30
липня 2010 року;

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтовано
висновку про те, що строк застосування
адміністративно - господарських
санкцій, визначений ст. 250
Господарського кодексу України, слід
обчислювати з дати повного погашення
заборгованості по конкретному періоду
(пп. 9.3.2 п. 9.3 ст. 9 вищезазначеної
Інструкції), а не з моменту її
виникнення.

Посилання позивача на те, що
заборгованість викликана внаслідок
протиправної зміни відповідачем
цільового призначення поточних
платежів в рахунок сплати недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення,
вважає безпідставними, оскільки ч. 5 ст.
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що за
рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Таким чином, маючи несплачену недоїмку,
пеню та фінансові санкції і сплачуючи
при цьому поточні суми страхових
внесків, страхувальник не вважається
таким, що своєчасно виконав свої
зобов'язання за поточний період,
оскільки в силу імперативних вимог ч. 5
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» органи Пенсійного фонду
України зобов'язані направити цей
платіж на погашення недоїмки, пені та
фінансових санкцій.

Також, безпідставним є посилання
позивача на те, що відповідачем під час
винесення оскаржуваної вимоги не
досліджено факт отримання позивачем
коштів на оплату праці, оскільки
положення абз. 6 ч. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
якого перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), не звільняють
страхувальника від обов'язку сплатити
страхові внески у 20 - денний строк із
дня закінчення звітного періоду у
зв'язку з неодержанням останнім цих
коштів, так як відповідно до ч. 6 ст. 19
цього Закону страхові внески
нараховуються на суми, зазначені в
частинах 1, 2 цієї статті, незалежно від
джерел їх фінансування, форми, порядку,
місця виплати та використання, а також
незалежно від того, чи були зазначені
суми фактично виплачені після їх
нарахування до сплати.

Колегія суддів також не погоджується
із посиланням позивача на несвоєчасне
направлення відповідачем оскаржуваної
вимоги, оскільки таке порушення не
впливає на наявність і розмір сум
недоїмки по страхових внесках,
зобов'язань по штрафних санкціях та
пені у позивача і не звільняє його, як
страхувальника, від відповідальності
за порушення законодавства у сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, визначеної ст.
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Відтак, зазначене
порушення не може бути підставою для
скасування оскаржуваної вимоги, а його
допущенням не порушено прав позивача
як страхувальника та учасника спірних
правовідносин.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, положення нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідач при винесенні оскаржуваних
рішень та вимоги про сплату боргу, діяв
на підставі та в межах наданих йому
повноважень. Тобто, оспорювані рішення
відповідача відповідають критеріям,
визначеним ст. 2 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відтак, на підставі вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції, вирішуючи
даний спір, правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування і
відповідно - до задоволення
апеляційної скарги апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житлово -
експлуатаційної організації №2
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2010 року у справі №2а - 2993/10/0970 за
адміністративним позовом Житлово -
експлуатаційної організації №2 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Івано - Франківську Івано -
Франківської області про визнання
нечинними та скасування рішення №1556 та
№1557 від 09 серпня 2010 року та вимоги про
сплату боргу №Ю - 1113/1 від 05 серпня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали суду і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В.
Клюба

Судді:
Н. Г. Левицька

Р. Б. Хобор