Справа № 2а-3127/10/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.

Справа № 3060/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Львівської обласної ради «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Комунального підприємства Львівської
обласної ради «Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» (КП «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»),
яким з врахуванням уточнення позовних
вимог просила зобов'язати відповідача
скасувати всі помилкові та незаконні
записи в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно, що призвело до
порушення конституційних прав
позивача; визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
нерозгляду її заяви, нескасування
помилкових незаконних записів в
Реєстрі та створення перешкод, що
призвело до порушення прав позивача на
приватну власність, гарантованих ст.
ст. 13, 22, 41 Конституції України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанова мотивована тим, що на момент
звернення ОСОБА_1 до КП «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
із заявами про внесення змін до Реєстру
прав власності на нерухоме майно було
відсутнє рішення суду, яке набрало
законної сили, а спір про право
власності на житловий будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1
перебував на розгляді в Дрогобицькому
міськрайонному суді Львівської
області, тому підстав для скасування
запису в Реєстрі щодо власників
зазначеного нерухомого майна у
відповідача не було. При цьому, суд не
взяв до уваги покликання позивача на
рішення Виконавчого комітету
Трускавецької міської ради народних
депутатів Львівської області від 21.03.1985
року № 73 як на підставу виконання
відповідачем його вимог, викладених у
заяві від 25.02.2010 року, оскільки у
вказаному рішенні не встановлено права
власності осіб (співвласників) на
майно, а вказано про наявність спору
про право власності та п. 3 цього
рішення рекомендовано вирішити його у
судовому порядку.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що рішенням від 21.03.1985
року № 73 Трускавецька міська рада
народних депутатів Львівської області
відмінила своє рішення від 07.02.1980 року
№ 43 «Про зміну ідеальних частин
співвласників в житловому будинку по
АДРЕСА_2 та переоформлення права
власності» в зв'язку з тим, що воно
суперечить дійсним обставинам справи,
доручила Дрогобицькому МБТІ внести
відповідні зміни в реєстрацію
документів про право власності згідно
з п. 1 цього рішення, а також
рекомендувала зацікавленим особам
питання про право власності на будинок
вирішити в судовому порядку. Тобто
Трускавецька міська рада народних
депутатів Львівської області,
виявивши, що рішення від 07.02.1980 року № 43
суперечить дійсним обставинам справи,
відмінила його та доручила
Дрогобицькому МБТІ внести відповідні
зміни в реєстрацію прав власності на
нерухоме майно, а Дрогобицьке МБТІ
повинно було виконати зазначене
рішення та скасувати помилкові та
незаконні записи в реєстрації
документів про право власності, чого
протиправно не зробило до цього часу. І
лише після цього зацікавлені особи
могли звернутися до суду для вирішення
цього питання за наявності спору між
ними. Однак суд першої інстанції умисно
неправильно протрактував зазначене
рішення Трускавецької міської ради
народних депутатів Львівської області,
а також підмінив поняття права
власності і поняття реєстрації права
власності. Крім того, суддя Львівського
окружного адміністративного суду, яка
розглядала справу, умисно не допускала
її представника в судове засідання, про
що представником подавалась скарга до
Вищої ради юстиції та голові
Львівського окружного
адміністративного суду.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

25.02.2010 року ОСОБА_1 звернулась до КП
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
із заявою про скасування помилкового,
безпідставного та незаконного, на її
думку, запису в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно (далі Реєстр) по буд.
АДРЕСА_1. Заяву мотивувала тим, що всі
свідоцтва на право власності на
вказаний будинок, згідно з якими були
внесені відповідні записи до Реєстру,
були видані на підставі рішення
Трускавецької міської ради народних
депутатів Львівської області від 07.02.1980
року № 43 та рішення Дрогобицького
районного народного суду Львівської
області, які на даний час скасовані.
Також заявник зазначала, що в Реєстрі
зареєстровано 101% власності на вказаний
будинок, що суперечить п. 2.9, абз. 4 п. 3.3
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5.

Листом від 01.03.2010 року № 19 КП
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
надало позивачу відповідь на дану
заяву, в якій вказало, що
інвентаризаційна справа № 459 на
житловий будинок, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться у
Дрогобицькому міськрайонному суді
Львівської області за запитом суду,
тому виконати вказані у заяві вимоги
немає можливості. При поверненні
інвентаризаційної справи заява буде
розглянута по суті.

Листом від 22.06.2010 року КП «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
надало відповідь позивачу, в якій
зазначило, що право власності на
будинок по АДРЕСА_1 повністю
зареєстровано за трьома
співвласниками - ОСОБА_2 30/100 ідеальних
частин, ОСОБА_3 35/100 ідеальних частин,
ОСОБА_1 36/100 ідеальних частин, та
роз'яснило, що для скасування запису в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно щодо теперішніх власників
будинку немає підстав, оскільки для
цього необхідно припинити їх право
власності і лише після того звертатися
для реєстрації припинення прав
власності, оскільки тільки після
прийняття реєстратором рішення про
припинення права власності робиться
відповідний запис про скасування права
власності.

Реєстрація права власності на нерухоме
майно в Україні здійснюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та в
порядку встановленому Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, яке
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України за № 157/6445 (далі
Тимчасове положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - це єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з ст. 19 цього Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до п. 2.1 Тимчасового
положення (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) для
реєстрації виникнення, існування,
припинення прав власності на нерухоме
майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються
правовстановлювальні документи
(додаток 1), їх копії (нотаріально
засвідчені), а також інші документи, що
визначені цим Положенням.
Відповідальність за достовірність та
повноту інформації у документах несе
власник (власники) нерухомого майна.

Відповідно до п. 3.7 Тимчасового
положення унесення запису до Реєстру
прав здійснюється після прийняття
рішення про реєстрацію прав власності.

Згідно з п. 3.9 Тимчасового положення у
разі переходу права власності на
нерухоме майно, яке вже зареєстроване в
Реєстрі прав, реєстратор при
реєстрації прав на це майно одночасно
скасовує попередній запис щодо права
власності на це майно. У разі
необхідності із заявою про скасування
запису в Реєстрі прав може звернутися
попередній власник, якщо право не було
зареєстровано новим власником.

Нормами Тимчасового положення
передбачено, що в реєстрації права
власності чи внесенні змін до Реєстру
може бути відмовлено, якщо таке право
вже зареєстроване, а для реєстрації
цього права за новим власником право
попереднього власника повинне бути
припинене у встановленому
законодавством порядку.

Як вбачається із змісту вимог ОСОБА_1,
вона просить зобов'язати КП
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
скасувати всі помилкові та незаконні
записи в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно щодо будинку по АДРЕСА_1.

Однак, як встановив суд, на момент
подання позивачем зазначеної заяви до
відповідача право власності на цей
будинок було повністю зареєстровано за
трьома співвласниками, а саме ОСОБА_2
30/100 ідеальних частин, ОСОБА_3 35/100
ідеальних частин та ОСОБА_1 36/100
ідеальних частин.

При цьому до заяви, а також суду,
позивач не надала жодних документів,
які підтверджують повне чи часткове
припинення у встановленому порядку
прав власності зазначених осіб на
спірний будинок.

Тому, на думку колегії суддів, КП
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
правомірно та обґрунтовано відмовило
позивачу у внесенні змін до Реєстру,
про які вона заявляла, та роз'яснило, що
для скасування запису в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно щодо
теперішніх власників будинку немає
підстав, оскільки для цього необхідно
припинити їх право власності і лише
після того звертатися для реєстрації
припинення прав власності, оскільки
тільки після прийняття реєстратором
рішення про припинення права власності
робиться відповідний запис про
скасування права власності.

Посилання позивача на ту обставину, що
всі свідоцтва на право власності на
вказаний будинок, згідно з якими були
внесені відповідні записи до Реєстру,
були видані на підставі рішення
Трускавецької міської ради народних
депутатів Львівської області та
рішення Дрогобицького районного
народного суду Львівської області, які
на даний час скасовані, на думку
колегії суддів, не спростовує
висновків суду першої інстанції про
правомірність оскаржуваних дій
відповідача, оскільки скасування
рішень, на підставі яких були видані
свідоцтва на право власності на
будинок, не має наслідком скасування чи
визнання недійсними цих свідоцтв.

Щодо посилання позивача на рішення
Трускавецької міської ради народних
депутатів Львівської області від 21.03.1985
року № 73, яким рада відмінила своє
рішення від 07.02.1980 року № 43 «Про зміну
ідеальних частин співвласників в
житловому будинку по АДРЕСА_2 та
переоформлення права власності» в
зв'язку з тим, що воно суперечить
дійсним обставинам справи та доручила
Дрогобицькому МБТІ внести відповідні
зміни в реєстрацію документів про
право власності згідно з п. 1 цього
рішення, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається із змісту рішення від
21.03.1985 року № 73, а також встановлених
обставин справи, рішенням
Трускавецької міської ради народних
депутатів Львівської області від 07.02.1980
року № 43 «Про зміну ідеальних частин
співвласників в житловому будинку по
АДРЕСА_2 та переоформлення права
власності» не було встановлено (надано)
право власності на частку у
зазначеному будинку, а лише визначено
ідеальні частки співвласників цього
будинку.

Таким чином, рішення від 07.02.1980 року № 43,
як і рішення від 21.03.1985 року № 73, не є
правовстановлюючим документом, на
підставі якого відбувається набуття,
перехід чи припинення права власності,
а ним лише визначено ідеальні частки
співвласників будинку - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, право власності яких було
зареєстроване компетентними органами
СРСР на підставі правовстановлюючих
документів, передбачених
законодавством, а саме рішеннями суду
від 30.08.1954 року та 01.06.1956 року.

Також колегія суддів враховує, що після
прийняття Трускавецькою міською радою
народних депутатів Львівської області
зазначених вище рішень органи
реєстрації неодноразово реєстрували
перехід права власності на частки в
спірному будинку на різних осіб на
підставі правовстановлюючих
документів, передбачених
законодавством (свідоцтва про право
власності у спільному майні подружжя,
свідоцтв про право на спадщину, судових
рішень), у 1982, 1997 та 1998 роках, і зазначені
реєстрації не визнавались незаконними
і не скасовувались у встановленому
законодавством порядку.

Крім того, відповідно до роз'яснення
положень ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, наданого листом Міністерства
юстиції України від 22.06.2007 року № 19-32/30,
рішення судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
про встановлення факту права власності
на об'єкти нерухомого майна є
правовстановлюючими документами, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна.

Однак, як правильно встановив суд
першої інстанції, на момент звернення
позивача до відповідача із зазначеною
вище заявою, рішення суду, яке набрало
законної сили не було, а спір про право
власності на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, знаходиться в
провадженні Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2010
року у справі № 2а-3127/10/1370 за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Львівської обласної ради «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
М.А. Пліш

В.В. Святецький