Справа № 1306/7428/12; 2а/442/19/13
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Справа №
3725/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого суддіЗатолочного
В.С.,суддів Каралюса В.М., Матковської
З.М., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Львові
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Дрогобицького міського суду
Львівської області від 22.01.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Дрогобицької міської ради Львівської
області, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з
позовами до Дрогобицької міської ради
Львівської області про визнання
протиправним та скасування рішення.
Дані позови об'єднані в одне
провадження.

Постановою Дрогобицького міського
суду Львівської області від 22.01.2013 року
позов задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано рішення
Дрогобицької міської ради Львівської
області від 30.03.2011 року № 148 «Про
затвердження матеріалів проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки».

Дане судове рішення оскаржила в
апеляційному порядку третя особа
ОСОБА_4, яка просить скасувати
постанову та прийняти нову про відмову
в позові.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані неповним з'ясуванням
обставин справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що оскаржуваним рішенням
відповідач не скасовував свого
попереднього рішення, а лише
констатував втрату ним чинності. В
справі відсутні будь-які докази, що
підтверджують належність спірної
земельної ділянки до прибудинкової
території.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
застосував до спірних правовідносин
відповідні правові норми, не
допустивши при цьому порушення норм
процесуального та матеріального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено і знайшло своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду, що позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на праві власності належать відповідно
квартири АДРЕСА_2 в м. Дрогобичі
Львівської області, а третім особам
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - квартира НОМЕР_1 в
цьому ж будинку.

Рішенням Дрогобицької міської ради від
30.03.2011 року № 148 «Про затвердження
матеріалів проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки» визнано
таким, що втратило чинність рішення від
26.10.2010 року № 1373 «Про затвердження
матеріалів проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання в оренду земельної ділянки» (на
виконання п. 5 цього рішення) та
затверджено матеріали проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 земельну
ділянку площею 40 кв. м на АДРЕСА_1 для
обслуговування магазину та зобов'язано
останніх після прийняття рішення в
суді, вчинити необхідні дії стосовно
земельної ділянки, передбачені діючим
законодавством.

У п.1.1. рішення № 1373 від 26.10.2010 року «Про
затвердження матеріалів проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання в оренду земельної
ділянки» було аналогічно затверджено
матеріали проекту землеустрою щодо
відведення вищевказаної земельної
ділянки вищезгаданим особам.

У п. 5 зазначеного рішення передбачено,
що у випадку неукладення фізичними
особами угоди на оренду землі протягом
3 місяців з дня прийняття рішення,
відповідні пункти даного рішення
втрачають чинність.

Суд першої інстанції обґрунтовано
послався на Рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у
справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.
19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14
ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), відповідно
до якого орган місцевого
самоврядування має право приймати
рішення, вносити до них зміни та/чи
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Крім того, у п. 5 вище вказаного рішення
Конституційний Суд України зазначив,
що органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому вони
не можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Посилання апелянта на те, що відповідач
оспорюваним рішенням не скасовував
свого попереднього рішення, не
ґрунтуються на обставинах справи,
оскільки в рішенні від 30.03.2011 року № 148
визнано нечинним, тобто фактично
скасоване рішення 26.10.2010 року № 1373 .

Враховуючи вищенаведене, Дрогобицька
міська рада не мала повноважень на
скасування власного рішення.

У відповідності до ст.ст. 142-144
Конституції України земля відноситься
до матеріальної основи місцевого
самоврядування, його органи мають
право розпоряджатися ним шляхом
прийняття рішень, обов'язкових
виконанню на відповідній території.

Згідно до пункту «а» ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень міських
рад у галузі земельних відносин на
території міст належить розпорядження
землями територіальної громади.
Аналогічне право закріплено у п. 34 ч. 1
ст. 26 та у ст. 33 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

За положеннями ст. 42 Земельного кодексу
України земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
та конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

У Законі України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків», Правилах утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року № 76 дано визначення поняття
прибудинкової території як території
навколо багатоквартирних будинків, яка
визначена актом на право власності або
користування земельною ділянкою та
призначена для обслуговування жилого
будинку.

З листа виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради №3-21/5622 від
23.06.2011 року вбачається, що земельна
ділянка на АДРЕСА_1 по вказаній вулиці.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та ст. 42 ЗК України
земельні ділянки, на яких розташовано
багатоквартирні будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території надаються в
постійне користування підприємствам,
установам та організаціям, які
здійснюють управління цими будинками,
а в разі приватизації громадянами
багатоквартирного будинку земельна
ділянка може передаватися безоплатно у
власність або у користування
об'єднанню власників квартир.

Отже, законом не передбачена
можливість передачі земельних ділянок
прибудинкової території
багатоквартирного будинку у власність
окремих громадян, а порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Відповідачем суду не представлено
доказів того, що при прийнятті ним
оскаржуваного рішення було враховано
та мала місце згода власників квартир
багатоквартирного будинку на передачу
спірної частини прибудинкової
території третім особам.

З наведених вище підстав, суд першої
інстанції прийшов законного висновку,
що позивачі законно скористалися своїм
правом, визначеним ч. 2 ст. 55 Конституції
України, на оскарження в суді рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, та звернулися з позовними
вимогами, які є підставними і
підлягають до задоволення.

Тому доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, правильно застосованим нормам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для її скасування
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Дрогобицького міського суду
Львівської області від 22.01.2013 року у
справі за позовом залишити без
задоволення.

Постанову Дрогобицького міського суду
Львівської області від 22.01.2013 року у
справі № 1306/7428/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючи:
В.С. Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська