Справа № 826/9116/14
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

02 липня 2014 року м. Київ
№826/9116/14

Суддя Окружного
адміністративного суду міста Києва
Костенко Д.А., розглянувши позовну
заяву народного депутата України VII
скликання Грушевського Віталія
Анатолійо-вича до Голови Лічильної
комісії Верховної Ради України
Олійника Володимира Миколайо-вича та
Лічильної комісії Верховної Ради
України про визнання протиправними
дій, скасу-вання протоколів засідання
від 16.01.2014 №1, №2, №3,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить:

1) визнати протиправними дії Голови
Лічильної комісії Верховної Ради
України Олій-ника В.М. щодо підрахунку
голосів народних депутатів України під
час голосування на пле-нарному
засіданні Верховної ради України 16.01.2014
шляхом неособистого підрахунку
голосів, а отримання даних про
результати голосування народних
депутатів України від ке-рівників
депутатських фракцій;

2) визнати протиправними дії Лічильної
комісії Верховної Ради України щодо
скла-дання протоколів засідання
Лічильної комісії Верховної Ради
України від 16.01.2014 №1, №2, №3;

3) скасувати з моменту прийняття
протоколи засідання Лічильної комісії
Верховної Ради України від 16.01.2014 №1, №2,
№3.

Частиною 1 ст. 2 КАС визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

Як визначено у ч. 1 ст. 3 КАС справа
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в т.ч. на виконання
делегованих повноважень (п. 1); суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в т.ч. на виконання
делегованих повноважень (п. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правові-дносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повно-важень шляхом виборів або
референдуму.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС передбачено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Окрім цього, згідно роз'яснень Пленуму
Вищого адміністративного суду України,
викладених у постанові від 20.05.2013 №8
"Про окремі питання юрисдикції
адміністратив-них судів", вирішуючи
питання про віднесення норми до
публічного права, а спору до
публічно-правового, суди повинні
враховувати загальнотеоретичні та
законодавчі критерії.

Так, Пленумом Вищого адміністративного
суду України роз'яснено, що спір
набуває ознак публічно-правового за
умов не лише наявності серед суб'єктів
спору публічного органу чи посадової
особи, а й здійснення ним (ними) у цих
відносинах владних управлінських
функцій. При цьому для цілей і завдань
адміністративного судочинства владну
управлінську функцію необхідно
розуміти як діяльність усіх суб'єктів
владних повноважень з виконання
покладених на них Конституцією чи
законами України завдань.

Статтею 75 Конституції України
встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Регламенту Верховної
Ради України, затвердженого Законом
України від 10.02.2010 №1861-VI "Про Регламент
Верховної Ради України", порядок
роботи Верховної Ради України, її
органів та посадових осіб, засади
формування, організації діяль-ності та
припинення діяльності депутатських
фракцій (депутатських груп) у Верховній
Раді встановлюються Конституцією
України, Регламентом Верховної Ради
України та законами України "Про
комітети Верховної Ради України", "Про
статус народного депутата України", про
тимчасові слідчі комісії, спеціальну
тимчасову слідчу комісію і тимчасові
спеціальні комісії Верховної Ради
України.

Положеннями ст. 17 Регламенту визначено
порядок та умови обрання Лічильної
комі-сія, яка обирається для
організації голосувань Верховної Ради
і визначення їх результатів. Лічильна
комісія підраховує голоси під час
голосування, за дорученням Верховної
Ради в разі необхідності встановлює
присутність народних депутатів на
пленарному засіданні, а також
розглядає звернення народних
депутатів, пов'язані з порушенням
порядку голосування чи іншими
перешкодами в голосуванні, здійснює
контроль за використанням електронної
системи підрахунку голосів картками (ч.
1). Лічильна комісія обирається
Верховною Радою на основі принципу
пропорційного представництва
депутатських фракцій (депутатських
груп) більшістю голосів від
конституційного складу Верховної Ради
шляхом відкритого поіменного
голосування за списком без його
обговорення (ч. 2). Лічильна комісія
обирає зі свого складу голову,
заступника голови і секретаря.
Засідання Лічильної комісії
проводяться гласно і відкрито. У роботі
Лічильної комісії не можуть брати
участі народні депутати, кандидатури
яких внесено для голосування (ч. 3).

Положення ст. 17 Регламенту не
визначають владних управлінських
функцій лічиль-ної комісії Верховної
Ради України та її Голови стосовно
народних депутатів, тому суд дій-шов
висновку, що виконання членами
Лічильної комісії та її Головою
передбачених ст. 17 Регламенту функцій,
пов'язаних із організацією голосувань
Верховної Ради і визначення їх
результатів, не свідчить про
виникнення та існування відносин влади
та/або управління між Лічильною
комісією і народними депутатами, в т.ч.
позивачем, між Головою і членами
Лічильної комісії.

Також відповідно до п.п. 3, 4 положення
"Про апарат Верховної Ради України",
затвердженого розпорядженням Голови
Верховної Ради України від 25.08.2011 №769,
та п. 2 Постанови Верховної Ради України
від 20.04.2000 №1678-III "Про структуру апарату
Верхов-ної Ради України" Лічильна
комісія не включена до переліку
підрозділів апарату Верховної Ради
України.

Крім цього, протоколи засідання
Лічильної комісії Верховної Ради
України не віднесе-ні ст. 46 Регламенту
до рішень Верховної Ради України.
Протокол Лічильної комісії Верхов-ної
Ради України фіксує конкретну ситуацію
- підрахунок голосів народних
депутатів Украї-ни під час голосування
і не створює нового стану
правовідносин, на відміну від актів
Верхов-ної Ради України (закони,
постанови, резолюції, декларації,
звернення, заяви) і процедурних та
інших рішень, які заносяться до
протоколу пленарних засідань
Верховної Ради України.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що
протокол засідання Лічильної комісії
не є актом суб'єкта владних
повноважень, не є актом публічної
влади, оскільки не має ознак документа
владно-управлінського характеру.

Зважаючи на те, що Лічильна комісія та
її Голова не здійснюють владних
управлінсь-ких функцій відносно
позивача, а відтак вказані особи не є
суб'єктами владних повноважень, тому
даний спір не є публічно-правовим і не
підпадає під визначення справи
адміністратив-ної юрисдикції.

Оскільки заявлений позов не
відноситься до компетенції
адміністративних судів, визначеної у
ст. 17 КАС, і не підлягає вирішенню у
порядку адміністративного
судочинства, тому у відкритті
провадження в адміністративній справі
слід відмовити з підстави, визначеної у
п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС, яким передбачено, що
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Частиною 6 ст. 109 КАС передбачено, що у
разі відмови у відкритті провадження в
адміністративній справі з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
цієї статті, суд повинен роз'яснити
позивачеві, до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд такої справи.

Так, правовий статус Лічильної комісії
(та відповідно її Голови), як суб'єкта
владних повноважень, державою не
закріплений. При цьому саме
компетенцією та правовим стату-сом
юридичної особи, обсяг яких залежить
від мети її створення і діяльності,
визначається правосуб'єктність
колективних суб'єктів, наявність якої в
свою чергу впливає на можливість того
чи іншого суб'єкта бути учасником
правовідносин.

Таким чином, виходячи із зазначеного,
Лічильна комісія (та її Голова)
самостійно не може бути учасником
публічно-правових відносин, а тому
позовні вимоги позивача до Лі-чильної
комісії та її Голови мають не можуть
розглядатися жодним судом України, у
зв'язку із чим суд позбавлений
можливості виконати вимоги ч. 6 ст. 106
КАС.

Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч.
1 ст. 109, ст.ст. 160, 165 КАС, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Повідомити, що повторне звернення тієї
ж особи до адміністративного суду з
таким самим адмініс-тративним позовом,
щодо якого постановлено ухвалу про
відмову у відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала набирає законної сили та може
бути оскаржена особою, яка подала
позовну заяву, до Київського
апеляційного адміністративного суду у
порядку та строки, передбачені ст.ст. 186
і 254 КАС.

Суддя
Д.А. Костенко