Справа № 814/2281/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2014 р. м. Київ
К/800/252/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Титенко М.П.

представників:

позивача: Чамара Л.В.

відповідача: Маісурадзе З.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року

у справі № 814/2281/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісний центр
«Металург»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервісний центр
«Металург» (далі по тексту - позивач,
ТОВ «Сервісний центр «Металург»)
звернулось з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Одесі Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів (далі
по тексту - відповідач, СДПІ) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
апеляційну скаргу СДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Сервісний центр «Металург»,
посилаючись на те, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу СДПІ залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що СДПІ проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Сервісний центр
«Металург» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
30.09.2012 року, за результатами якої
складено акт від 08.04.2013 року № 68/15-1/32654880.

В акті перевірки зокрема зазначено, що
позивачем порушено пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п.
14.1 ст.14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.10.2 п.
138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, а саме:
занижено податок на прибуток за період
з 01.07.11 по 30.09.12 на загальну суму 1 231 057
грн.; пп. 14.1.36, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1
ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, занижено податок на
додану вартість по деклараціям з
податку на додану вартість всього на
суму 932 986 грн., п. 49.1, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49,
п. 321.1 ст. 321 Податкового Кодексу
України, несвоєчасно подано податковий
розрахунок збору за користування
радіочастотним ресурсом України за
листопад 2011 року; п. 3.2, п. 3.3, п. 3.4, п. 3.5
Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010 року № 1020 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 13.01.2011
року за N 46/18784 Про затвердження форми
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, в результаті чого ТОВ
«Сервісного центру «Металург» надано з
недостовірними відомостями Податкові
розрахунки сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
за 3 та 4 квартали 2011 року.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, СДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.04.2013 року №, яким ТОВ «Сервісний
центр «Металург» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 1470776 грн. (основний
платіж - 1231057 грн., штрафні санкції -
239719,50грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України
передбачено, що до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138
ПК України, адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: а) загальні
корпоративні витрати, в тому числі
організаційні витрати, витрати на
проведення річних та інших зборів
органів управління, представницькі
витрати; б) витрати на службові
відрядження й утримання апарату
управління підприємством (у тому числі
витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу; в)
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона); г) винагороди
за консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності; ґ) витрати на
оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф,
телефон, телекс, телефакс, стільниковий
зв'язок та інші подібні витрати); д)
амортизація нематеріальних активів
загальногосподарського використання;
е) витрати на врегулювання спорів у
судах; є) плата за розрахунково-касове
обслуговування та інші послуги банків;
ж) інші витрати загальногосподарського
призначення.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Сервісний центр «Металург» та ТОВ
«ГАМАЛС», ПВПП «Промстройдеталь», ТОВ
«Август», ТОВ «Спец-Контакт», ТОВ
«С.Т.Б.», ПП «Інтех-Плюс», ТОВ
«Інсталл-Промавтоматика», ТОВ «ІТЄУ»,
ТОВ «Металл-Ресурс», ТОВ «Проминтекс»,
ТОВ «ТЕСЕЙ-Н», ПП «Украгро-Трейд», ТОВ
«Комплект Маркет», ФОП ОСОБА_4, ПП
«Николаевстройкомплект», ТОВ «Форсайт
Метал-Юг», ДП «Цветмет ЗАТ «ПП
Кольормет», ТОВ «Екобудкомплект ТМ»,
ТОВ «ТПК Моноліт», ТОВ «ТД
Владар-Харків» були здійсненні
господарські операції щодо придбання
товарів та послуг.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи податковими накладними,
видатковими накладними, тощо.

Оплата позивачем придбаних товарів та
послуг підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

29.05.2012 року між ТОВ «Сервісний центр
«Металург» та ТОВ «Будівельне
управління №77» було укладено договір
підряду №8310С164.

Фактичне виконання умов вищевказаного
договору підтверджується матеріалами
справи, зокрема - податковими
накладними, довідками про вартість
виконаних будівельних робіт,
платіжними дорученнями, тощо.

Документи оформлені відповідно до
вимог чинного законодавства, Закону
України № 996 «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні», є
документами первинного обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Сервісний
центр «Металург» та ТОВ «МГЗ» укладено
договір, за умовами якого для виконання
комплексу робіт за договором необхідно
було отримувати
інженерно-консультаційні послуги від
ТОВ «Російська інжинірингова
компанія». При цьому, вартість
отриманих робіт від ТОВ «Російська
інжинірингова компанія» формувала
вартість виконаних робіт за договором
між позивачем та ТОВ «МГЗ» та була
включена до доходів, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування, в
повній сумі.

Відповідно до умов договору №Y104/2Z від
21.12.2010 року укладеного між ТОВ
«Сервісний центр «Металург» та ТОВ
«Російська інжинірингова компанія»,
сторони визначили, що приймання
результатів послуг за звітний період
здійснюється замовником на підставі
акта про здійснення послуг за звітний
період. Пунктом 4.4 зазначеного договору
передбачено, що одночасно з актом
Виконавець направляє Замовнику Звіт
про здійснені послуги, згідно з формою,
яка погоджена сторонами в додатку №2 до
цього договору.

Фактичне виконання умов вищевказаного
договору підтверджується наявними в
матеріалах справи актами виконаних
робіт, платіжними дорученнями, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ТОВ «Сервісний центр
«Металург» придбаних товарів та послуг
у власній господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаними
контрагентами.

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки СДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов