Справа № 826/5699/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року 16:13
№ 826/5699/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Савченко А.А., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1до Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації, пропоновлення на
роботі, за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2
від відповідача: Болтивець О.А.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 19 червня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації, в якому
просить:

- визнати звільнення ОСОБА_1
протиправним та незаконним;

- поновити ОСОБА_1 на посаді
заступника голови Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації;

- стягнути на користь ОСОБА_1 16 143,00
грн. компенсації за вимушений прогул.

Позовні вимоги мотивовані
протиправним звільненням ОСОБА_1 з
посади заступника голови Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила, що її було
попереджено про скорочення її посади в
усному порядку. Однак, компенсації та
виплати не було здійснено, не надано
копію наказу про звільнення та не
вручено трудову книжку. В період з
28.02.2014 р. по 23.04.2014 р. знаходилась на
лікарняному, тобто перебувала у
вимушеному прогулі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив суд відмовити
в їх задоволенні. В обґрунтування
заперечень на позовні вимоги зазначив,
що підставою для розірвання трудового
договору та видання Оболонською
районною у м. Києві державною
адміністрацією є розпорядження про
звільнення позивача. Вважає позовні
вимоги необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації від 23.12.2010 року
№6-к «Про призначення на посаду ОСОБА_1»
ОСОБА_1 була призначена з 23.12.2010 р. на
посаду заступника голови Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації в порядку переведення з
виконавчого органу Оболонської
районної у м. Києві ради (Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації).

Починаючи з 19 липня 2013 року ОСОБА_1 була
відсутня на роботі.

У зв'язку із нез'явленням на роботі
ОСОБА_1 більше чотирьох місяців підряд
внаслідок тимчасової непрацездатності
через загальне захворювання,
розпорядженням Оболонської районної в
м. Києві державної адміністрації від
29.01.2014 р. № 26-к «Про звільнення з посади
ОСОБА_1» було звільнено ОСОБА_1,
заступника голови Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації, 29.01.2014 р., відповідно до
п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням, вважаючи дії щодо його
прийняття незаконними, звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації про поновлення на
роботі.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції
України громадяни користуються рівним
правом доступу до державної служби, а
також до служби в органах місцевого
самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Статус державних службовців, які
працюють у державних органах та їх
апараті, визначено в Законі України
«Про державну службу» від 16 грудня 1993
року N 3723-XII.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною
службою.

З урахуванням викладеного, суд
зазначає, що позивач перебувала на
публічній, тобто державній службі, а
саме на посаді заступника голови
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації.

Як вже зазначалось, суспільні
відносини, пов'язані зі створенням
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, регулює Закон України від 16
грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну
службу». Згідно зі статтями 9 і 30 цього
Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України.

Спеціальним законодавством
урегульовані питання, пов'язані із
прийняттям (обранням, призначенням)
громадян на публічну службу, її
проходженням та звільненням із неї (її
припиненням).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач була звільнена з посади у
зв'язку із нез'явленням на роботі
більше чотирьох місяців внаслідок
тимчасової непрацездатності через
загальне захворювання на підставі
розпорядження Оболонської районної у
м. Києві державної адміністрації від
29.01.2014 р. № 26-к.

Підставами для видання Оболонською
районною у м. Києві державною
адміністрацією вищевказаного
розпорядження були листки
непрацездатності, лист первинної
профспілкової організації Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 28.01.2014 р., лист
погодження на звільнення ОСОБА_1
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 17.07.2013 р. № 001-962,
доповідна записка керівника апарату
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації Ялового К.В.

Крім того, як зазначає відповідач,
питання про звільнення було
ініційовано за поданням Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації, при цьому, попередньо
розглянуто первинною профспілковою
організацією Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації.

Суд оцінюючи спірні правовідносини
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебувала на лікарняному
починаючи з 19 липня 2013 р., що
підтверджується листками
непрацездатності від 19.07.2013 серії АГА №
868081 з 19.07.2013 по 16.08.2013, від 19.08.2013 серії
АГА № 868793 з 19.08.2013 по 28.08.2013, від 29.08.2013
серії АГА № 869236 з 29.08.2013 по 10.09.2013, від
25.09.2013 № 1 серії АГА 906202 з 11.09.2013 по 25.09.2013,
від 26.09.2013 серії АГА № 868084 з 26.09.2013 по
13.10.2013, від 04.11.2013 серії АВЮ № 254218 з 14.10.2013
по 04.11.2013, від 15.11.2013 серії АВЮ № 254237 з
05.11.2013 по 15.11.2013, від 16.11.2013 серія АГА №
903398 з 16.11.2013 по 30.11.2013, від 26.12.2013 серія
АВІ № 496354 з 02.12.2013 (продовжує хворіти),
від 27.01.2014 серія АВЮ № 250334 з 27.12.2013
(продовжує хворіти), від 28.02.2014
(продовження листка непрацездатності
серія АВЮ №250321) серія АВР № 982411 з 28.01.2014
по 28.02.2014.

Листом Комунального закладу Київської
обласної ради «Київської обласної
клінічної лікарні» від 03.12.2013 р. № 2655
підтверджено, що листки
непрацездатності серії АВЮ № 254218 та №
254237 були видані ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідача виникли сумніви щодо
достовірності виданих ОСОБА_1 листків
непрацездатності, у зв'язку з чим,
відповідач неодноразово звертався до
Комунального закладу Київської
обласної ради «Київська обласна
клінічна лікарня» щодо надання
оригіналів останніх, до Святошинської
міжрайонної виконавчої дирекції Фонду
Соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності з проханням
перевірити правильність та
обґрунтованість видачі листків
непрацездатності ОСОБА_1

На прохання Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації ОСОБА_1
було надано відповідачу оригінали
листків непрацездатності за весь
період хвороби для нарахування коштів
за період непрацездатності та подачі
звіту в Фонд соціального страхування,
отримання яких не заперечується
відповідачем.

Як вбачається з листа керівника
апарату Ялового К., останній просить
звільнити ОСОБА_1 у зв'язку із
скороченням її посади та нез'явленням
останньої на роботі більше чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності через загальне
захворювання, відповідно до п. 5 ст. 40
КЗпП України.

Головою Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації направлено
Голові первинної профспілкової
організації Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації
Сплодителю В.В. лист від 27.01.2014 р. № 1-к
про погодження звільнення ОСОБА_1

На засіданні профспілкового комітету
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації 28.01.2014 р., за
участю ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 розглянуто подання голови
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації щодо надання
погодження на звільнення заступника
голови Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації ОСОБА_1 та
постановлено, що відповідно до абзацу 7
частини першої ст. 43 1 КЗпП України
розірвання трудового договору з
заступниками голови Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації не підлягає розгляду
первинною профспілковою організацією.

Відповідач в судовому засіданні
зазначив, що 29 січня 2014 року
відповідачем було складено Акт про
підтвердження факту відмови від
отримання трудової книжки ОСОБА_1, яка
звільнена з посади заступника голови
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації від 29.01.2014 р.

Із змісту Акту вбачається, що 29.01.2014 р. о
12.30 між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 у присутності
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_6 та ОСОБА_20
відбулась телефонна розмова (в
телефонному режимі «включений
мікрофон») з телефону НОМЕР_1,
розташованому у приміщенні відділу з
питань кадрової роботи та державної
служби Оболонської районної в місті
Києві державної адміністрації за
телефонним номером НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_1

В результаті зазначеної телефонної
розмови ОСОБА_1 було повідомлено, що
відповідно до розпорядження голови
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації від 29.01.2014 №
26-к її звільнено у зв'язку з
нез'явленням на роботі більше чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності через загальне
захворювання, відповідно до п. 5 статті
40 КЗпП України, про що зроблено
відповідний запис у її трудовій книжці.
Одночасно ОСОБА_1 було запропоновано
отримати трудову книжку у зручний для
неї час. У ході розмови було з'ясовано,
що ОСОБА_1 не бажає отримувати трудову
книжку (ні власноручно, ні поштою).

29.01.2014 року на домашню адресу ОСОБА_1
було направлено поштовим зв'язком лист
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації від 29.01.2014 №
104-632 «Про звільнення з посади ОСОБА_1 та
отримання трудової книжки».

Із змісту листа вбачається, що ОСОБА_1
інформувалась про те, що
розпорядженням Оболонської районної в
місті Києві державної адміністрації
від 29.01.2014 № 26-к «Про звільнення з
посади ОСОБА_1», її звільнено з посади
заступника голови Оболонської
районної в місті Києві державної
адміністрації 29 січня 2014 року в зв'язку
з нез'явленням на роботі більше
чотирьох місяців підряд внаслідок
тимчасової непрацездатності через
загальне захворювання, відповідно до п.
5 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 було
повідомлено про проведений з нею 29.01.2014
остаточний розрахунок та
запропоновано з'явитись до відділу з
питань кадрової роботи та державної
для отримання трудової книжки, або
надати письмову згоду за вказаною
адресою для відправлення трудової
книжки поштою. Також, листом було
направлено копію зазначеного
розпорядження про звільнення.

Підтвердженням зазначеного є: копії
поштового конверта, рекомендованого
повідомлення, довідки поштового
відділення про причини повернення (за
закінченням встановленого строку
зберігання).

Відповідно до довідки Оболонської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 14.05.2014 № 104-2877 з
ОСОБА_1 було проведено 29.01.2014 повний
розрахунок (перераховано на банківську
картку всі суми, що їй належали від
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації). Зазначене є
підтвердженням того, що ОСОБА_1 було
відомо про її звільнення з посади.

31.01.2014 р. на домашню адресу ОСОБА_1 було
направлено поштовим зв'язком лист
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації від 31.01.2014 №
104-719 «Про звільнення з посади ОСОБА_1 та
отримання трудової книжки». Разом з
зазначеним листом, ОСОБА_1 було
повторно направлено копію
розпорядження Оболонської районної в
місті Києві державної адміністрації
від 29.01.2014 року № 26-к «Про звільнення з
посади ОСОБА_1».

Підтвердженням зазначеного є: копії
поштового конверта, рекомендованого
повідомлення, довідки поштового
відділення про причини повернення (за
закінченням встановленого строку
зберігання).

13.02.2014 р. повторно (втретє) на домашню
адресу ОСОБА_1 було направлено поштовим
зв'язком лист Оболонської районної в
місті Києві державної адміністрації
від 10.02.2014 № 104-939 «Про звільнення з
посади ОСОБА_1 та отримання трудової
книжки». Також листом ОСОБА_1 було
повторно (втретє) направлено копію
Розпорядження Оболонської районної в
місті Києві державної адміністрації
від 29.01.2014 р. № 26-к «Про звільнення з
посади ОСОБА_1».

Підтвердженням зазначеного є: копії
поштового конверта, рекомендованого
повідомлення, довідки поштового
відділення про причини повернення (за
закінченням встановленого строку
зберігання).

19.02.2014 р. було повторно складено Акт про
підтвердження факту відмови від
отримання трудової книжки ОСОБА_1, яка
звільнена з посади заступника голови
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації від 19.02.2014 р.

З огляду на вищенаведене відповідач
вважає, що ОСОБА_1 була належним чином
повідомлена про звільнення її з посади
та необхідність отримання трудової
книжки.

Однак, суд не може погодиться з такими
твердженнями відповідача, оскільки як
вбачається з наданих копій
рекомендованих повідомлень, вони не
містять відмітки про їх отримання
позивачем, а на рекомендованому
відправленні від 29.01.2014 р. стоїть підпис
невідомої особи, а тому у суду відсутні
підстави вважати, що позивач була
належним чином повідомлена про її
звільнення.

При цьому, позивач в судовому засіданні
зазначила, що з 28 лютого не одержала ані
розрахунок, ані трудову книжку. ОСОБА_1
було попереджено про скорочення її
посади в усному порядку, однак офіційно
її повідомлено не було, наказу про
звільнення вона не отримувала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 була
допитана в якості свідка. Даючи покази
зазначила, що від позивача ніяких
листів не отримувала, весь цей час
знаходилась на лікарняному. До неї
дзвонила ОСОБА_10 (начальник відділу
кадрів) та запитувала: про стан здоров'я
та про надання лікарняних листів. З
роботи ні представники адміністрації,
ні представники профспілкової
організації її жодного разу не
відвідували в лікарні. Натомість про
звільнення її ніхто не повідомляв.

Крім того, оскільки вона в цей час
знаходилась в лікарні, вона не могла
знати про пошту, яка надходила на її
адресу.

Позивач також зазначила, що у неї була
перерва в лікуванні, що
підтверджується відповідним листком
непрацездатності. Згідно цього листка
вона хворіла до 30.11.2013 р. і їй потрібно
було приступити до роботи 30.11.2013 р.

02 грудня 2013 р., коли вона вийшла на
роботу о 08 год. 45 хв. (робочий день
починається о 09 год. 00 хв.), її кабінет
було закрито, замки змінено, оскільки
замок вона не змогла відкрити своїм
ключем. Голова адміністрації Антонов
В.І. в грубій формі повідомив їй, що її
звільнено. Після цієї розмови ОСОБА_1
стало погано, у зв'язку з чим вона знову
звернулася до лікаря. Позивач хворіє на
цукровий діабет, перенесла інфаркт.

Так само вона з'явилася на роботі 19
серпня 2013 р., але її кабінет був
закритий і на робоче місце вона не
змогла потрапити. Мали місце нічим
неспровоковані конфлікти з Антоновим
В.І. і в інші дні під час роботи.
Зазначила, що ці обставини може
підтвердити ОСОБА_22, який був свідком
цієї розмови.

Судом було допитано в якості свідка
ОСОБА_10, яка зазначила, що була
підлеглою позивача, розмовляла з нею в
телефонному режимі 29.01.2014 р., 19.02.2014 р.
Журнал виходу на роботу ведеться
приблизно з початку 2013 р. Також
зазначила, що їй невідомо чи є підписи
позивача в журналі виходу на роботу
заступників, оскільки останній вів
Голова РДА. У неї в наявності були копії
лікарняних з 06.11.2012 р., тому, коли
виносили 29.01.2014 р. Розпорядження про
звільнення з посади ОСОБА_1 від 29.01.2014 р.
№ 26-к, керувались тільки копіями, потім
водій позивача підвіз їх оригінали.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15
зазначила, що акти складали 29.01.2014 р. та
19.02.2014 р., запрошували ОСОБА_1 до відділу
кадрів, ОСОБА_10 просила ОСОБА_1 забрати
наказ.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6
зазначив, що 29.01.2014 р. та 19.02.2014 р. ОСОБА_10
телефонувала до ОСОБА_1, був включений
гучномовець, та повідомила її про
необхідність забрати наказ, оскільки є
підстави для її звільнення. Враховуючи,
що він є Головою профспілки, Голова РДА
Антонов В.І. звернувся до нього з листом
про погодження звільнення ОСОБА_1

Допитана в якості свідка ОСОБА_18
зазначила, що коли було отримано
Розпорядження про звільнення ОСОБА_1
начальник відділу кадрів
зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила
(при гучномовному зв'язку), а потім
поштою про необхідність отримання
наказу про звільнення. Телефон ОСОБА_1
був у справі. Дзвонили об 12.30 год. 29.01.2014
р., об 11:30 год. 19.02.2014 р. Проект
розпорядження готувала вона за
вказівкою Голови РДА.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19
зазначив, що 29.01.2014 р. в телефонному
режимі було повідомлено ОСОБА_1 про
прийняте розпорядження щодо її
звільнення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_22
зазначив, що 02.12.2013 р. до нього
зателефонував син ОСОБА_1 та попросив
під'їхати до адміністрації на 9 годину.
Разом з ОСОБА_1 вони піднялися на
третій поверх, двері не змогли
відкрити, оскільки ключі не підходили
до дверей. Позивач в коридорі
зустрілася зі своїм керівником -
головою РДА. Розмову він не чув. Коли
вони їхали у ліфті їй стало погано,
тому відвіз її у лікарню. Позивач
розмовляла з керівником декілька
хвилин, про що вони розмовляли не знає,
але потім сказала, що керівник сказав
їй, що її скоротили. Також зазначив, що
привозив її літом у серпні і чекав у
машині. А в грудні піднімався разом з
нею, оскільки допомагав занести пакет.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» державна служба
припиняється, передусім, із загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю (далі - КЗпП України), а також з
підстав, визначених даною статтею.
Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами передбаченими КЗпП України,
на цю особу можуть поширюватися
гарантії передбачені цим Кодексом
(наприклад, заборона звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності),
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку нез'явлення на
роботу протягом більш як чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності, не рахуючи відпустки
по вагітності і родах, якщо
законодавством не встановлений
триваліший строк збереження місця
роботи (посади) при певному
захворюванні. За працівниками, які
втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, місце роботи (посада)
зберігається до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності.

Однак, як встановлено судом та
підтверджується поясненнями свідка
ОСОБА_22, позивач виходила на роботу
02.12.2013 р. Суд акцентує увагу на тому, що
дана обставина не була спростована
відповідачем.

За таких обставин, оскільки позивач не
була звільнена до 02.12.2013 р., а вийшла в
цей день на роботу, суд приходить до
висновку, що чотирьох місячний строк
хвороби є перерваним.

Таким чином, оскільки позивач не
з'являлася на роботі з 03.12.2013 по 29.01.2014 р.,
посилання відповідача на відсутність
позивача протягом чотирьох місяців
підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності є безпідставним та
необґрунтованим.

Також суд враховує, що згідно пояснень
позивача у останньої склалася
неприязливі відносини з її керівником -
Головою Оболонської РДА Антоновим В.І.,
внаслідок чого вона тривалий час
змушена була хворіти.

Судом також приймаються до уваги ті
факти, що позивач працює у органах
місцевої влади м. Києва з 1974 р.,
безпосередньо у відповідача - з 1991 р. і
за цей час, до виникнення неприязливих
відносин з Антоновим В.І. жодного разу
не хворіла тривалий термін, а тому суд
приходить до висновку, що хвороба
позивача, внаслідок якої її було
звільнено, обумовлена негативним
ставленням до неї її керівника.

Суть спору про поновлення на публічній
службі може полягати у вимогах про
визнання неправомірним рішення щодо
припинення публічної служби та про
поновлення на посаді та у вимогах про
присудження заробітної плати, іншого
грошового утримання втраченого особою
у зв'язку з неправомірним звільненням з
посади.

Згідно зі ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше, як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
належним способом захисту позивача
буде скасування розпорядження «Про
звільнення ОСОБА_1» від 29.01.2014 р. № 26-к, а
не визнання звільнення незаконним та
протиправним.

Оцінюючи правомірність дій
відповідача, суд має керуватися
критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС
України, згідно з якими у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведена
правомірність його дій, водночас
позивачем доведено обставини в
обґрунтування своїх позовних вимог, а
тому суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Керуючись статтями 69 - 70, 71, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати Розпорядження
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації від 29.01.2014 р. №
26-к "Про звільнення з посади ОСОБА_1"

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді
заступника голови Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації з 30 січня 2014 року.

4. Зобов'язати Оболонську районну у
м. Києві державну адміністрацію
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 30 січня 2014 року по 19 червня 2014
року.

5. Допустити негайне виконання
постанови суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді заступника голови
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації з 30 січня 2014
року та присудити виплатити їй
заробітну плату в межах суми стягнення
за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О.Іщук

Текст постанови в повному обсязі
складено 24.06.2014 р.