Справа № 810/1854/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1854/14
(2 тома) Головуючий у 1-й
інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
23.04.2014 у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
екологічні технології плюс» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Українські екологічні технології
плюс» звернулось до суду першої
інстанції з позовом, в якому просило:
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 22.10.2013 № та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 позов
задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на
підставі наказу від 27.09.2013 №179
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Українські екологічні
технології плюс» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Авеста Трейд» за період з 01.01.2011 по
31.12.2012.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 10.10.2013
№480/10-07-22-04-12/31826657, згідно з яким
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог:

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198,3,
198,6 ст.198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 123798 грн, в т.ч. по
періодах: за січень 2011 року в сумі 25121
грн, за лютий 2011 року в сумі 7930 грн, за
березень 2011 року в сумі 9455 грн, за
квітень 2011 року в сумі 10647 грн, за
травень 2011 року в сумі 33048 грн та за
червень 2011 року в сумі 37596 грн;

- п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.138.2, п.138.4, п.138.6 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
146619 грн, в тому числі за 1 квартали 2011
року на суму 53133 грн та за 2 квартал 2011
року на суму 93486 грн.

На підставі акту перевірки від 10.10.2013
№480/10-07-22-04-12/31826657 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
22.10.2013:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 123 799 грн., у тому
числі за основним платежем - 123 798 грн.,
за штрафними санкціями - 1 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 146 620 грн., у тому числі
за основним платежем - 146 619 грн., за
штрафними санкціями - 1 грн.

Рішенням ГУ Міндоходів у Київській
області від 27.12.2013 та рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 14.02.2014 залишено без змін ці
податкові повідомлення-рішення, а
скарги платника - без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що оскільки формування
податкового кредиту та валових витрат
за господарськими операціями
підтверджено первинною документацією,
господарські операції були реальними,
у зв'язку з чим є підстави для
скасування спірних податкових
повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України. Податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог податкового
законодавства, що свідчить про
заниження позивачем податкових
зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Українські екологічні технології»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу товару (сировини -
хімічних засобів, води обезсоленої та
каністр) №0401-1 від 04.01.2011 з ТОВ «Авеста
Трейд» (продавець).

Факт виконання договору оформлювався
податковими накладними, видатковими
накладними, рахунком-фактури,
товарно-транспортними накладними. Всі
документи мають заповнені реквізити,
підписувались уповноваженими особами
вказаного контрагента та позивача.

Оплата по цих операціях здійснювалось
позивачем у безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента - ТОВ «Авеста Трейд», що
підтверджується платіжними
документами (т.1 а.с.86-110, т.2 а.с.69-74).

На підтвердження надходження та
оприбуткування придбаних товарів
позивачем надано відповідні
оборотно-сальдові відомості по
рахунках (т.1 а.с.111-115).

Калькуляціями, затвердженими
керівником позивача, підтверджено
використання придбаного товару у
господарській діяльності шляхом
виготовлення позивачем із придбаної у
вказаного контрагента сировини
продукції власного виробництва -
дезінфікуючих засобів «Полідез 20%» та
«Валеус-Д» (т.2 а.с.14-49).

Якість придбаного товару та його
використання для власних
господарських потреб підтверджується
ліцензіями Державного комітету
ветеринарної медицини, висновками
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, свідоцтвом державної
реєстрації дезінфекційного засобу,
технічними умовами засобу
дезінфікуючого полідез, реєстраційним
посвідченням (т.1 а.с.116-136).

На підтвердження можливості
зберігання придбаного товару у
приміщенні позивачем надано укладений
з ВАТ «Промислово-будівельна група
«Антарес» договір від 01.12.2008 оренди
нежитлового приміщення та угоду №2 до
договору від 17.11.2010 (т.1 а.с.153-154).

Дезінфікуючі засоби позивачем в
подальшому було реалізовано КП
«Побутовик», ПП «Фіаніст-Т», ТОВ
«Харчова Індустрія», ФОП «Ревін СП», КП
«Житомирводоканал», ПАТ «Банг і
Бонсомер», КП Фірма «Юніор», ПП
«Інтермед», ВУ ВКГ КП
Новоград-Волинської міської ради, ПП
«Інтермед». Факт реалізації позивачем
вироблених з придбаної сировини
дезінфікуючих засобів підтверджується
податковим накладними, видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товарів, актами приймання-передачі
товарів, реєстрами отриманих та
виданих податкових накладних,
виписками банку (т.1 а.с.155-245, т.2 а.с.1-13).

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та
послуг;придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг в
оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон) поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем
надано суду документи первинного
обліку, що містять всі необхідні
реквізити, належним чином підписані та
скріплені печатками сторін і не
суперечать законодавчим та
нормативним актам, а отже доведено факт
реального виконання умов договору, що
надає позивачу право на формування
валових витрат та податкового кредиту
по господарських операціях з вказаними
контрагентами.

Посилання апелянта на порушення
контрагентом позивача вимог
податкового законодавства щодо
декларування сум податкових
зобов'язань є безпідставними, оскільки
за дане порушення податкового
законодавства передбачена
індивідуальна відповідальність саме
для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного
суду України «Про результати вивчення
та узагальнення практики застосування
адміністративними судами окремих норм
Закону «Про податок на додану
вартість» від 15.04.2010 викладено, зокрема,
що ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку, при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, згідно з ст. 207
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до ст.
228 ЦК України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний
порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Разом із тим, за змістом
частини 1 статті 208 ГК застосування цих
санкцій можливе не за сам факт
укладення зазначеної угоди, а лише в
разі виконання правочину хоча б однією
стороною. Санкції, встановлені
частиною 1 статті 208 ГК, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів), зокрема однією зі сторін
договору, що є самостійним
правопорушенням. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 цього Кодексу, необхідним є умисел на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин
справи, а також з того, що санкції є
похідними від учинення нікчемного
правочину, у даному випадку вони не
можуть бути застосовані через
недоведеність направленості спірних
договорів на досягнення мети, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, що вірно враховано судом
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно сформовано
валові витрати та податковий кредит по
взаємовідносинах з контрагентом, а
тому податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 22.10.2013 № та № є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко
О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.