Справа № 130/1860/14-а
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2014

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області

в складі : головуючого -
судді Вернік В.М.

із участю : - секретаря Росовської
О.Ю.

- позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Жмеринка справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
інспектора ДПС Малинського ВДАІ Ткач
Руслана Дмитровича про оскарження
рішення,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 20.06.2014 року звернувся до
Жмеринського міськрайонного суду з цим
адміністративним позовом, вказавши, що
10.06.2014 року інспектором ДПС
Малиновського ВДАІ старшим
прапорщиком Ткач Р.Д. було винесено
щодо нього постанову серії ПС1 №270435,
якою визначено порушення ним правил
дорожнього руху, а саме: перевищення
швидкості руху в населеному пункті.
Повідомив, що в протоколі від 10.06.2014
року зазначено, що він керуючи
автомобілем "Фольцваген", перевищив
швидкість руху на 22 км/год, тобто
рухався зі швидкістю 82 км/год, при
дозволеній швидкості 60 км/год та скоїв
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.122 КпАП України з
притягненням його до адміністративної
відповідальності у розмірі 255 грн.
Вважаючи неправомірним накладення на
нього адміністративного штрафу з
причин непредставлення відповідачем
пристрою, яким зафіксовано перевищену
ним швидкість, та ненадання на вимогу
позивача документів на підтвердження
своєчасного проходження перевірки та
державної метрологічної атестації
вимірювального приладу, незазначення у
постанові у якому режимі здійснювалася
фіксація вказаним приладом, ненадання
документу про допущення його до роботи
із пристроєм "Візир" станом на 10.06.2014
року, а також підтвердження законності
перебування відповідача на ділянці
дороги, де було зафіксовано вчинене ним
порушення правил дорожнього руху,
просив скасувати постанову інспектора
ДПС Малинського ВДАІ Ткач Р.Д. серії ПС1
№270435 від 10.06.2014 року про накладення на
нього адміністративного стягнення за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122
КпАП України, в розмірі 255 грн.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені вимоги. Пояснив, що
вважає незаконною оскаржувану
постанову внаслідок відсутності
будь-яких доказових матеріалів, які б
підтверджували порушення ним правил
дорожнього руху, оскільки відповідачем
не було надано документи на
підтвердження своєчасного проходження
перевірки та державної метрологічної
атестації вимірювального приладу, та
характеристики можливих похибок у
вимірах пристрою, підтвердження
можливості його застосування в ручному
режимі, а також відповідач не надав
підтвердження законності перебування
працівника ДПС ДАІ на ділянці дороги,
де було зафіксовано вчинене ним
порушення правил дорожнього руху.
Пояснив, що він мав вільну можливість
перелічені ним зауваження викласти у
протоколі про адміністративне
правопорушення, який йому був
представлений для ознайомлення, проте,
він лише усно вказав про них інспектору
ДАІ, на що той йому порадив викласти їх
в суді. Просив задоволити позов.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення від 27.06.2014
року (а.с.15), в судове засідання не
з'явився, причин своєї неявки не
повідомив, клопотань про відкладення
розгляду справи не подав, заперечень
позову не представив. Вказані
обставини не перешкоджають розгляду
справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, та
дослідивши інші докази, суд доходить
наступного.

Згідно ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється,
зокрема, на спори фізичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до змісту ч.1 ст.18 КАС
України місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи з приводу
рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову
іншого органу (посадової особи) про
накладення адміністративного
стягнення по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено у вищестоящий орган
(вищестоящій посадовій особі) або в
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд, у порядку,
визначеному КАС України, з
особливостями, встановленими КУпАП.

Згідно ст.289 КУпАП скаргу на постанову
по справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови.

Відповідно ч.1 ст.293 КУпАП орган
(посадова особа) при розгляді на
постанову по справі про
адміністративне правопорушення
перевіряє законність і
обгрунтованість винесеної постанови і
приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу
або протест без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу
на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах,
передбачених нормативним актом про
відповідальність за адміністративне
правопорушення, з тим, однак, щоб
стягнення не було посилено.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
чи необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність;
адміністративна відповідальність за
правопорушення, передбачені цим
Кодексом, настає, якщо ці порушення за
своїм характером не тягнуть за собою
відповідно до закону кримінальної
відповідальності.

Відповідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення
водіями транспортних засобів
встановлених обмежень швидкості руху
транспортних засобів більш як на
двадцять кілометрів на годину, зокрема,
тягнуть за собою накладення штрафу від
п'ятнадцяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст.222 КУпАП України
органи внутрішніх справ (міліція)
розглядають справи про
адміністративні правопорушення: у т.ч.
за порушення правил дорожнього руху,
зокрема, частинами першою і другою
статті 122; від імені органів внутрішніх
справ (міліції) розглядати справи про
адміністративні правопорушення і
накладати адміністративні стягнення
мають право: за адміністративні
правопорушення, передбачені, зокрема,
частинами першою і другою статті 122, -
працівники Державтоінспекції МВС
України, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про
адміністративні порушення, доказами в
справі про адміністративні порушення,
є будь-які фактичні дані, на основі яких
у визначеному Законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються
протоколом про адміністративне
правопорушення, поясненнями особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, показаннями свідків,
висновком експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що використовуються
при нагляді за виконанням дотримання
Правил дорожнього руху, що мають
функції фото і кінозйомки, відеозапису
чи засобів фото кінозйомки,
відеозапису, норм і стандартів, що
стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху, а також іншими
документами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.283 КУпАП
постанова по справі про
адміністративне правопорушення
повинна містити: найменування органу
(посадової особи), який виніс постанову,
дату розгляду справи; відомості про
особу, щодо якої розглядається справа;
опис обставин, установлених при
розгляді справи; зазначення
нормативного акта, який передбачає
відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Згідно ч.1,2,6 ст.71 КАК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову; якщо особа,
яка бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Так, в судовому засіданні з копії
протоколу про адміністративне
правопорушення серії АА2 №446874 та
постанови серії ПС1 №270435 від 10.06.2014 року
(а.с.7,8) встановлено, що останньою,
винесеною інспектором ДПС
Малиновського ВДАІ Ткач Р.Д., і яка є
оскарженим рішенням за змістом позову,
позивача ОСОБА_1 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.122 КУпАП до штрафу в розмірі 255 грн.
за ознакою перевищення обмежень
швидкості руху більш як на двадцять
кілометрів на годину при керуванні
автомобілем "VOLKSWAGEN-CRAFTER", державний
номерний знак НОМЕР_1, о 09 годин 41 хвилин
10.06.2014 року на вул. Грушевського в
м.Малин Житомирської області;
швидкість вимірювалась пристроєм
"ВИЗИР-071469".

Вказані відомості про обставини та
суть вчиненого правопорушення мають
аналогічне викладення в обох вказаних
документах.

Натомість, пояснення особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, по суті
правопорушення у зазначеному
протоколі, обмежені застереженням
виключно щодо ознайомлення з ним та не
містять жодного письмового зауваження
з переліку викладених у позовній заяві
доводів.

Враховуючи, що законом обмежено
обов'язок доказування відповідача, як
суб'єкта владних повноважень, лише за
обставин заперечення ним проти позову.

Однак, за відсутності таких заперечень,
що має місце в даному конкретному
випадку, обставини, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, повинен довести сам
позивач, проте його індивідуальні
твердження за минуванням перебігу часу
про їх існування на момент винесення
оскаржуваного рішення без
відповідного застереження у
відведеному для заперечень розділі
протоколу про адміністративне
правопорушення, який має чітке
друковане означення, судом до уваги не
приймаються, оскільки без належного
підтвердження такі подальші доводи не
виключають ознак їх відвертої
надуманості та не становлять
послідовної правової позиції позивача.

Окремо слід зауважити щодо
помилковості посилання позивача на
обставини незазначення за змістом
оскаржуваної постанови, чи є
вимірювальний прилад, яким проводився
нагляд за дорожнім рухом, автоматичним
засобом фото- чи відео фіксації,
оскільки передбачений положеннями
ст.14-1 КУпАП порядок фіксації
працюючими в автоматичному режимі
спеціальними технічними засобами, що
мають функції фото- і кінозйомки,
відеозапису, чи засобами фото- і
кінозйомки, відеозапису, порушень
Правил дорожнього руху, передбачає
спеціальний дистанційний спосіб
притягнення особи до адміністративної
відповідальності, а отже виключає за
вказаних обставин можливість
вирішення питання адміністративної
відповідальності на місці, саме як було
прийнято оскаржувану постанову.

Безпосередньо оскаржуване рішення
містить усі необхідні реквізити
постанови про адміністративне
правопорушення, прийняте рішення
прийнято повноважною службовою особою,
кваліфікація дій правопорушника вірно
визначена у відповідності до вказаних
у протоколі про адміністративне
правопорушення обставин, накладене
адміністративне стягнення є
мінімальним згідно санкції
відповідної частини статті
адміністративного закону та
застосоване у визначений законом
термін його можливого накладення,
наведені позивачем твердження не
доводять відсутності у його діях події
та складу даного правопорушення, за
сукупним визначенням чого суд визначає
безпідставність заявлених позивачем
вимог та недоведеність їх останнім
представленими суду доказами за
відсутності заперечень відповідача, у
зв'язку з чим даний адміністративний
позов підлягає залишенню без
задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.9, 18,
122, 222, 251, 283, 288, 289, 293 КпАП України, ст. 3-5, 9,
14, 17, 18, 69, 71, 72, 96, 121, 128, 159-163, 171-2 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного
позову про скасування постанови
інспектора ДПС Малинського ВДАІ Ткач
Руслана Дмитровича від 10.06.2014 року про
накладення адміністративного
стягнення на ОСОБА_1 за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, -
відмовити.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя
Вернік В.М.