Справа № 826/2099/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2099/14
інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича В.Ю.,

суддів
Кобаля М.І.,

Петрика І.Й.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Євроконсалтсервісгруп" до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними дій суб'єкта владних
повноважень і скасування податкових
повідомлень - рішень від 08.02.2014 року
№8 та №8, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
березня 2014 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Євроконсалтсервісгруп»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Кінгдом трейдінг компані» і ТОВ
Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва». Визнано
протиправними та скасовано
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 08.02.2014 № 8
та № 8.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що винесена з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів апеляційного суду
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову виходячи
з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції задоволено
позовні вимоги з посиланням на те, що
позивачем надано суду переконливі
докази того, що договори з
контрагентами позивачем укладено з
метою настання реальних обставин, а
висновки викладені в Акті перевірки є
помилковими та викладені з порушеннями
податкового законодавства, а тому
прийняті на його підставі податкові
повідомлення-рішення є протиправними

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погодитись не може з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Євроконсалтсервісгруп» з питань
питання дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Кінгдом трейдінг компані», ТОВ
«Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва» за період з
01.01.2010 р. по 30.12.2012 р.

За результатами перевірки складено акт
від 04.02.2014 р. за №107/28-55-22-88/34614022, в якому
зафіксовано наступні порушення
позивачем вимог законодавства: ст. 134,
пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.
139, п.185.1 ст.185, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року за №2755-VІ (із змінами та
доповненнями).

Листом від 05.02.2014 за №3331/10/26-55-22-08-10
повідомлено позивача, що податковим
органом було допущено технічні помилки
в Акті перевірки та встановлено
порушення: п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1994 року за
№334/94-ВР (із змінами та доповненнями) та
ст. 134. пп. 138.1.1 п.138.1. п. 138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.
139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року за №2755-VI (із
змінами та доповненнями), в результаті
чого ТOB «Євроконсалтсервісгруп»
занижено податок на прибуток всього у
сумі 1 281 408,00 грн.. та пп.7.2.3, п.п.7.2.б п.7.2.
пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від 03
квітня 1997 року за №168/97-ВР (із змінами та
доповненнями) та п. 185.1 ст. 185. п.198.1. п.198.3,
п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року за N2755-VI (із змінами
та доповненнями), в результаті чого 'ГОВ
«Євроконсалтсервісгруп» занижено
податок на додану вартість, який
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет (ряд.25 Декларацій) всього у сумі 1
038 858,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
податковим органом прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

№ 8 від 08.02.2014 р., донараховано
податкове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 1 552 413,00 грн., в тому числі за
основним платежем +1 281 408,00 грн. та за
штрафною (фінансовою) санкцією 271 005,00
грн.

№ 8 від 08.02.2014 р., яким донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 217 501 грн., в
тому числі за основним платежем + 171643,00
грн. та за штрафною (фінансовою)
санкцією 45858 грн.

З аналізу Акту перевірки
вбачається, що підставою для висновку
відповідача про порушення позивачем
пп.7.2.3, п.п.7.2.б п.7.2. пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» та п. 185.1 ст. 185. п.198.1. п.198.3,
п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість, а
також порушення п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та ст. 134. пп. 138.1.1
п.138.1. п. 138.2 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України та, як
наслідок, заниження податку на
прибуток стала встановлена ним
нікчемність Договорів укладених з
контрагентами ТОВ «Кінгдом трейдінг
компані», ТОВ «Броварське
територіальне об'єднання капітального
будівництва».

Даючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
зазначає наступне.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість"
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податкова накладна
складається в момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках і надається покупцю на
його вимогу продавцем товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.2.3. п.7.2 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
передбачено, що податкова накладна є
звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі, якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.
Тобто, лише відсутність податкової
накладної чи митної декларації
позбавляє платника податку права на
включення до податкового кредиту
сплачених (нарахованих) сум податків у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами. Отже,
керуючись п.7.5 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: за
вимогами п.п.7.5.1 дата здійснення першої
з подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника
податків в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку) товарів (робіт,
послуг).

У відповідності до п.п.7.2.6. п.7.2. ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.
Згідно з п.п.7.2.1 п.7.2 зазначеної статті
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну, що має
містити зазначені окремими рядками:
порядковий номер податкової накладної;
дату виписування податкової накладної;
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ціну поставки
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Таким чином, виходячи з вищезазначених
норм Закону, передбачено лише два
випадки не включення до складу
податкового кредиту витрат по сплаті
податку: відсутність податкової
накладної або складання податкової
накладної особою, яка у встановленому
порядку не зареєстрована як платник
податку на додану вартість. Інших
підстав для не включення до складу
податкового кредиту витрат по сплаті
податку на додану вартість даний Закон
не передбачає.

Вказані вище норми Закону України "Про
податок на додану вартість"
кореспондуються з нормами чинного
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, фактична сплата
грошових коштів контрагенту, в сумі
визначеній в податковій накладній, а
також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податковий кредит.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань
з податку на прибуток колегія суддів
зауважує на таке.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених відповідними
документами.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704, первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Таким чином, зменшення показника
валових витрат безпосередньо впливає
на об'єкт оподаткування.

Разом з тим, відповідно до п. 138.1. ст.138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються з: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. Податкового кодексу
України передбачено, що витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Разом з тим, відповідно до пункту 138.2.
ст. 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм, необхідно зауважити на те, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та валові витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, що стала
підставою для формування податкового
обліку платника податку.

При цьому, дотримання норм цивільного
чи господарського права не означають
автоматично реальності вчинення
господарської операції. Правильність
відображення в податковому обліку
господарських операцій відповідно до
їх реального змісту повинно
здійснюватись виключно на підставі
норм податкового законодавства. А
відтак, якщо певна господарська
операція не відбулася чи відбулася не
за тим її змістом, який відображено в
укладених платником податків
договорах, то це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Позивачем в особі директора Семенюка
А.В. (Покупець), з однієї сторони, та ТОВ
«Кінгдом Трейдінг Компані» в особі
директора Маленкіна А.Г. (Продавець), з
іншої сторони, було укладено ряд
Договорів купівлі-продажу товару:

- №02/08-101 від 02.08.2010 року, згідно умов
якого Постачальник зобов'язується
вчасно поставити і передати Покупцю:
фарбу розміточну «Польрефлекс» - 150 (сто
п'ятдесят) тон за ціною 31,8 тис. за 1
тонну; розчинник для фарби
«Польрефлекс» - 3 (три) тонни за ціною 9,6
тис. за 1 тонну; скляні кульки імпортні -
50 (п'ятдесят) тон за ціною 12,6 тис. за 1
тонну на загальна сума цього Договору
складає 5 428 800,00 грн. (П'ять мільйонів
чотириста двадцять вісім тисяч
вісімсот гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ -
904 800,00 грн.;

- №03/08-10 від 02.08.2010 року, згідно умов
якого Постачальник зобов'язується
вчасно поставити і передати Покупцю:
фарбу розміточну «Польрефлекс» - 150 (сто
п'ятдесят) тон за ціною 31,8 тис. за 1
тонну; розчинник для фарби
«Польрефлекс» - 3 (три) тонни за ціною 9,6
тис. за 1 тонну; скляні кульки імпортні -
50 (п'ятдесят) тон за ціною 12,6 тис. за 1
тонну, загальна сума цього Договору
складає 5 428 800,00 грн. (П'ять мільйонів
чотириста двадцять вісім тисяч
вісімсот гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ -
904 800,00 грн.;

- №01/11-10 від 01.11.2010 р., згідно умов якого
Постачальник зобов'язується вчасно
поставити і передати Покупцю:
Розчинник - 450 (чотириста п'ятдесят)
літрів за ціною 10,2 грн. за 1 літру;
Затверджувач для холодного пластика - 80
(вісімдесят) кілограм за ціною 180,0 грн.
за 1 кілограм на загальну сума цього
Договору складає 18 990,00 грн.
(Вісімнадцять тисяч дев'ятсот
дев'яносто гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ
- 3 165,00 грн.

На підтвердження виконання
зобов'язання сторін за даними
договорами позивачем надано первинні
документи, а саме: видаткові накладні,
податкові накладні, платіжні
доручення, дослідивши які, колегією
суддів встановлено наступне.

Під час аналізу наданих до матеріалів
справи видаткових накладних (т. 1
а.с.88-96), виписаних ТОВ «Кінгдом
Трейдінг Компані», встановлено, що у
них не зазначено місце їх складання
(місце поставки товару), посада і
прізвище особи ТОВ «Кінгдом Трейдінг
Компані», яка відвантажила товар. Крім
того, до матеріалів справи не додано
доручення на ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які отримали цей товар.

На підтвердження виконання
зобов'язання по оплаті прийнятого
товару за вказаними договорами
позивачем до матеріалів справи надано
копії платіжних доручень (Т.1а.с. 106-123),
однак з них неможливо встановити, що
такі операції реально оплачені та такі
проведені банком ПАТ «Інтеграл-банк»,
оскільки відповідних доказів з
банківської установи матеріали справи
не містять.

При цьому, в постанові суду першої
інстанції судом зазначено, що
оригінали платіжних доручень були
досліджені в судовому засіданні, однак,
з журналів судових засідань
вбачається, що судом першої інстанції
оголошувалась перерва у судовому
засіданні для витребування у позивача
в якості доказів сертифікатів якості
(судове засідання від 04.03.2014) та для
надання рішення (судове засідання від
11.03.2014 ), які в подальшому і було додано
до матеріалів справи, однак,
відомостей, що судом оригінали
платіжних доручень оглядалися чи
витребувались для огляду, журнали
судового засідання не містять, а
відтак, судом першої інстанції
безпідставно зазначено, що такі були
оглянуті в судовому засіданні.

Також, на підтвердження подальшої
реалізації придбаного товару,
позивачем додано копію договору на
виконання робіт по поточному ремонту
автомобільних доріг місцевого
значення (влаштування дорожньої
розмітки) №14 від 13.05.2010 року, укладеного
між позивачем (Підрядником) та Службою
автомобільних доріг у Хмельницькій
області (Замовник) та копію договору
№1ЕК - 10 від 29.04.2010 року, укладеного між
позивачем (Підрядником) та Службою
автомобільних доріг у Херсонській
області (Замовник).

Разом з тим, з актів приймання
виконаних будівельних робіт (т. 1
а.с.140-242, т2а.с.5-7, а.с.23-25, а.с.35-37,), які
складені сторонами на виконання
вищевказаних договорів, не можливо
встановити, що позивачем при виконання
робіт по поточному ремонту
автомобільних доріг, використано саме
той товар ( фарба для розмітки доріг
«Польрефлекс», розчинник для фарби
«Польрефлекс», скляні кульки), який
було придбано у ТОВ «Кінгдом Трейдінг
Компані». Інші акти приймання
виконаних робіт, які містяться в
матеріалах справи (Т.1 а.с.243-250, Т2 а.с.2-4,
а.с.8-34, а.с.59-64) складенні на виконання
договорів, яких у матеріалах справи
немає, також в частині актів приймання
виконаних робіт (Т.2 а.с.47-56, 68-73) немає
підтвердження того, що Субпідрядником
є позивач та не зазначено на виконання
якого договору виконано роботи ( Т.2
а.с.65-67).

Таким чином, з наданих позивачем
документів, судом апеляційної
інстанції не вбачається необхідність
та доцільність використання
придбаного товару їх в господарській
діяльності позивача і правомірність
формування податкового кредиту.
Позивачем не доведено економічну
доцільність витрат без визначення
конкретних послуг та причинного
зв'язку між придбаними послугами та
отриманням економічної вигоди, та
наміру придбання позивачем послуг для
їх подальшого використання у власній
господарській діяльності.

Крім того, між Позивачем (Покупець), в
особі директора Семенюка А.В. з однієї
сторони, та ТОВ «Броварське
територіальне об'єднання капітального
будівництва» (Постачальник), в особі
директора Карпова М.В., з іншої сторони,
було укладено Договір № 28/04-11від 28.04.2011
року, згідно умов п.1.1 якого,
Постачальник зобов'язується вчасно
поставити і передати Покупцю: Фарба ПФ -
10000 кілограм за ціною 22,08 грн. за 1 кг.;
Розчинник - 300 літрів за ціною 13,8 грн. за
1 літру; Покупець зобов'язується
прийняти цей Товар і своєчасно
провести його оплату відповідно до п.
п.3.1 цього Договору. Загальна сума цього
Договору складає 224 940,00 грн. (Двісті
двадцять чотири тисячі дев'ятсот сорок
гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ - 37 490.00 грн.

03.05.2011 року між Позивачем (Покупець), в
особі директора Семенюка А.В. з однієї
сторони, та ТОВ «Броварське
територіальне об'єднання капітального
будівництва» (Постачальник), в особі
директора Карпова М.В., з іншої сторони,
було укладено Додаткову Угоду до
Договору № 28/04-11від 28.04.2011 року, згідно
умов якої, сторони змінили та доповнили
Договір поставки товару №28/04-11 від
28.04.2011 року та виклали п.1.1 в наступній
редакції: Постачальник зобов'язується
вчасно доставити і передати покупцю:
Фарба ПФ - 10000 кілограм за ціною 22,08 грн.
за 1 кг.; Розчинник - 300 літрів за ціною 13,8
грн. за 1 літру; Фарба для розмітки доріг
- 30000 кілограм за ціною 31,25 грн. за кг.;
Скляні кульки - 10000 кілограм за ціною 13,00
грн. за кг. Знаки дорожні в асортименті.
Загальна сума цього Договору складає 5
500 000 грн. (П'ять мільйонів п'ятсот тисяч
гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ - 916 666, 66
грн.»

Колегія суддів звернуто увагу на те, що
03 травня 2011 року був вихідним днем.

На підтвердження фактичного виконання
умов Додаткової Угоди до Договору №
28/04-11від 28.04.2011 року, позивачем надано
копії рахунків-фактури (Т.2а.с.202-212),
зокрема, на дорожні знаки з кріпленням,
мікросфери зі скла, знак дорожній
(заготовка), фарбу «Польрефлекс»,
кульки скляні імпортні, тобто товари,
купівля-продаж яких не передбачена
умовами Договору № 28/04-11від 28.04.2011 року.

На підтвердження виконання
зобов'язання по оплаті прийнятого
товару за вказаним договором,
позивачем до матеріалів справи надано
копії платіжних доручень (Т.2а.с. 230-240),
однак з них неможливо встановити, що
такі операції оплачені та проведені
банком Ф «ЦРУ»АТ «Б» Фінанси та Кредит.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку щодо
відсутності підстав вважати надані
позивачем документи належними
первинними бухгалтерськими
документами, які б підтверджували
фактичне придбання позивачем товарів у
контрагентів ТОВ «Броварське
територіальне об'єднання капітального
будівництва» та ТОВ «Кінгдом Трейдінг
Компані», оскільки такі не
відповідають приписам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" від 16 липня 1999
року N 996-XIV, а також Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. N 88.

Водночас, на підтвердження
транспортування товару за вказаними
договорами, а також його зберігання
відбувалося за адресою вул.
Промислова,1, с. Острів, Тернопільської
області, яке згідно наданої позивачем
копії договору оренди
виробничо-технічного приміщення №24
від 02.04.2010 року, який укладено між
позивачем (Орендар) та ФОП ОСОБА_9
(Орендодавець).(Т. 2 а.с.227-229).

Однак, позивачем до матеріалів справи
не додано доказів здійснення оплати за
вказаним договором оренди, а також
доказів того, що дане приміщення дійсно
належить ФОП ОСОБА_9 та на підставі яких
документів. Крім того, строк дії даного
договору 5 років, з огляду на що колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.209 Цивільного
кодексу України передбачено, що
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на три роки і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України
встановлено, що недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Підсумовуючи наведене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що договір оренди виробничо-технічного
приміщення №24 від 02.04.2010 року, яке
розташоване за адресою: вул.
Промислова,1, с. Острів, Тернопільська
область, який укладено між позивачем
(Орендар) та ФОП ОСОБА_9 (Орендодавець)
та строк оренди нерухомого майна за
яким складає п'ять років (п. 6.1. договору)
укладений в порушення ст. 793 ЦК України,
а тому такий не може свідчити про
оренду відповідного приміщення.

Не надано позивачем і жодних
доказів наявності в м. Києві чи інших
містах відповідних складських
приміщень де б відбувалося складування
відповідного товару, його кількості,
переліку, не зазначено осіб
відповідальних за зберігання,
приймання та відпуск товару зі складу,
як і не надано відповідних первинних
документів складського обліку.

При цьому, позивачем не доведена
реальність операцій, оскільки не
підтверджено час здійснення операцій,
а також до матеріалів справи не надано
жодних доказів наявності у ТОВ
«Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва» та ТОВ
«Кінгдом Трейдінг Компані» трудових
ресурсів, виробничого обладнання,
транспортного чи іншого обладнання.
Відтак, господарські операції, що
відбулися оформлені лише
документально.

Суд вважає, що така господарська
діяльність без наявності на те
поважної розумної економічної або
іншої причини (ділової мети)
підтверджує намір платника зменшити
отримані доходи з метою несплати
податків та отримати додаткову
«вигоду» у вигляді зниження
податкового навантаження, що обставини
справи та надані документи
підтверджують той факт, що зазначені
господарські операції є безтоварними.

Фактичне не отримання товару,
відсутність поважної розумної
економічної або іншої причини
здійснення таких операцій позбавляють
платника податку права на податковий
кредит за наслідками цих операцій
навіть у випадку наявності належним
чином оформлених податкових накладних
та інших первинно-бухгалтерських
документів.

Таким чином, з матеріалів справи видно,
що головною метою, яку переслідували
сторони при укладенні Договорів, було
одержання доходу винятково за рахунок
необґрунтованої податкової вигоди у
вигляді безпідставного формування ТОВ
«Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва» та ТОВ
«Кінгдом Трейдінг Компані»
податкового кредиту за відсутності
наміру здійснювати реальну
підприємницьку діяльність, та, як
наслідок, несплата податків до
Державного бюджету України, що
суперечить інтересам держави і
суспільства та порушує публічний
порядок, з урахуванням чого, вказані
Договори є нікчемними відповідно до ст.
228 ЦК України.

Суд зауважує, що наявність у позивача
оформлених документів, які відповідно
до ПК України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту та
валових витрат, зокрема, виданих
виконавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для формування
податкового кредиту та валових витрат,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до частин першої
статті 70 цього Кодексу, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно ухвали Подільського районного
суду мста Києва від 02.08.2013 року №
758/8076/13-к, розглянувши кримінальне
провадження по обвинуваченню осіб
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, суд
встановив, що органами досудового
розслідування ці особи
обвинувачується в тому, що своїми
діями, які виразились у фіктивному
підприємництві, тобто створенні та
придбанні суб'єктів підприємницької
діяльності, у тому числі ТОВ
«Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва» та ТОВ
«Кінгдом Трейдінг Компані»
(контрагентів позивача), з метою
прикриття незаконної діяльності,
вчинене повторно, а також підробленні
документів які видаються та
посвідчуються підприємством, надають
права та звільняють від обов`язків, а
саме, первинних документів
бухгалтерського, податкового обліку,
документів фінансово-господарської
діяльності про проведені господарські
операції з продажу (придбання) товарів,
виконання робіт, надання послуг в
адресу вказаних в підозрі суб'єктів
підприємницької діяльності реального
сектору економіки без фактичного
здійснення господарських операцій, з
метою використання їх як
підроблювачем, так і іншою особою та їх
збут, повторно, за попередньою змовою
групою осіб, вчинили злочин,
передбачений ч. 2 ст. 205 КК України, ч. 3
ст. 358 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12, вчинили злочини
середньої тяжкості, визнали вину у
вчинених злочинах, у зв'язку з чим
підлягає звільненню від кримінальної
відповідальності по пред'явленню
обвинуваченню з передачею її на поруки
трудового колективу. Тобто,
кримінальне провадження по
обвинуваченню зазначених осіб закрито
з нереабілітуючих підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що податковим органом,
як суб'єктом владних повноважень
доведено, що зазначені вище правочини
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а відтак суд
приходить до висновку про
безтоварність, тобто лише
документальне оформлення, відповідних
господарських операцій.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що фактичного здійснення
господарських операцій не було, тому
позивачем неправомірно сформовані
дані податкового обліку по
господарським операціям з ТОВ ТОВ
«Броварське територіальне об'єднання
капітального будівництва» та ТОВ
«Кінгдом Трейдінг Компані», у зв'язку з
чим, а також враховуючи, що відповідач
прийняв спірні податкові
повідомлення-рішення від від 08.02.2014
року №8 та №8 в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, у суду відсутні
належні правові підстави для визнання
протиправними та скасування вказаних
рішень ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Щодо позовних вимог позивача про
протиправність дій відповідача та
неправомірність проведення
документальної позапланової
невиїзної перевірки, на підставі якої
ґрунтуються оскаржувані податкові
повідомлення - рішення, колегія суддів
вважає їх необґрунтованими, з огляду на
наступне.

Як вбачається із вступної частини Акта
перевірки, документальна позапланова
невиїзна перевірка проводилася
відповідно до обставин, передбачених
пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, та на підставі п.п.75.1.2
п. 75.1 ст. 75, ст. 79 ПК України, згідно
наказу № 384 від 03.02.14, виданого
начальником ДПІ у Печерському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України,
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК,
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин: якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом
десяти робочих днів з дня отримання
запиту.

Пунктом 78.4 наведеної статті
передбачено, що про проведення
документальної позапланової перевірки
керівник органу державної податкової
служби приймає рішення, яке
оформлюється наказом.

Наказ № 384 від 03.02.14 року є по суті
рішенням керівника ОДПС та дає право
відповідачу проводити документальну
перевірку, доказів оскарження та
скасування такого, матеріали справи не
містять.

На думку колегії суддів, недотримання
відповідачем вимог законодавства щодо
строків направлення зазначеного
наказу, за умови, що у податкового
органу наявна інформації про можливі
порушення податкового законодавства з
боку позивача щодо правильності
обчислення та декларування сум ПДВ та
фактичного проведення перевірки, не
може бути підставою для скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки
податковий орган зобов'язаний виконати
покладені на нього обов'язки, які
полягають в контролі за своєчасністю
та повнотою сплати до бюджетів та
державних цільових фондів податків та
зборів.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, враховуючи
правомірність дій відповідача щодо
прийняття оспорюваних податкових
повідомлень-рішень від 08.02.2014 року
№8 та №8, в задоволення
позову слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, який
відповідачем в даному випадку
виконаний.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим є підстави для її
скасування з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160,198, 202, 207, 212, 254 КАС
України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 березня 2014 року -
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Євроконсалтсервісгруп" до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними дій суб'єкта владних
повноважень і скасування податкових
повідомлень - рішень від 08.02.2014 року
№8 та №8- відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та
підписано 10.07.2014 року.

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
М.І.
Кобаль

І.Й.Петрик

Головуючий суддя

Ключкович В.Ю.

Судді:

Кобаль М.І.

Петрик І.Й.