Справа № 819/3041/13-а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Справа № 1662/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Сеника Р.П.,

суддів:
Попко Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу
Лановецької районної ради
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.12.2013 р. по
справі № 819/3041/13-а за позовом прокурора
Лановецького району Тернопільської
області в інтересах держави до
Лановецької районної ради
Тернопільської області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії,-

В С Т А Н О
В И В:

Прокурор Лановецького району
Тернопільської області в інтересах
держави звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду із
позовом до Лановецької районної ради
Тернопільської області про скасування
пункту 2 рішення №262 від 03 грудня 2013
року «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні» та зобов'язання зняти з
адміністративного будинку Лановецької
районної ради прапор Європейського
союзу.

В обгрунтування позову зазначено, що
пункт 2 рішення суперечить Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», який не передбачає підняття
іншої символіки ніж Державний Прапор
України та символіки територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів і
областей на адміністративних будівлях
рад та їх виконавчих органів.

В судовому засіданні до початку
слухання справи по суті позивач подав
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій просив крім п.2 визнати
протиправним та скасувати також п.1
рішення Лановецької районної ради №262
від 03 грудня 2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», так як він теж суперечить
нормам Закону України "Про місцеве
самоврядування" та Конституції
України, отже є незаконним.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.12.2013
р.позов задоволено, визнано незаконним
і нечинним рішення Лановецької
районної ради Тернопільської області
від 03 грудня 2013 року № 262 «Про
суспільно - політичну ситуацію в
Україні» та зобов'язано Лановецьку
районну раду Тернопільської області
зняти з адміністративного будинку
Лановецької районної ради прапор
Європейського союзу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку подавши
апеляційну скаргу, оскільки вважає
дану постанову необґрунтованою та
такою яка повинна бути скасованою.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувана постанова -
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Конституції
України, Україна є суверенна і
незалежна, демократична, соціальна,
правова держава.

Проголошення в статті 1 Конституції, що
Україна є демократичною державою,
означає, що вона заснована на
здійсненні реального народовладдя,
повазі до прав і свобод людини і
громадянина, на їх активній участі у
формуванні державного апарату і
здійсненні контролю за його діяльністю
через вибори і представницькі
установи.

Згідно з статтею 5 Конституції України,
носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади в Україні є народ. Народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування.

Проявом безпосереднього народовладдя
є вибори, всеукраїнські і місцеві
референдуми, народні ініціативи,
громадські обговорення тощо.

Отже, народовладдя в Україні
здійснюється у двох формах: а) прямої
(безпосередньої) демократії, коли народ
виражає свою волю у визначених
Конституцією і законами процесуальних
формах; б) представницької демократії,
тобто через своїх представників, яких
народ обирає до органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування.

До інститутів прямої (безпосередньої)
демократії, які забезпечують прийняття
державного рішення прямим
волевиявленням народу, належать:
вибори депутатів, референдуми,
відкликання депутатів, загальні збори
громадян і трудових колективів,
обговорення нормативних актів, звіти
депутатів і виконавчих органів перед
населенням, накази виборців.

Така форма безпосереднього
народовладдя забезпечує участь усіх
громадян держави в здійсненні
державної влади, їх пряме
волевиявлення при прийнятті
загальнодержавних рішень.

У здійсненні народовладдя значну роль
також відіграє представницька
демократія. Її сутність полягає в тому,
що важливі обов'язкові питання
вирішуються не всіма громадянами
держави, а лише їх певними групами.
Представницька демократія - спосіб
реалізації волі народу через обраних
ним представників в органи влади або
місцевого самоврядування.

Подальший свій розвиток дані принципи
правової держави знайшли у статті 69
Конституції України, згідно з якою
народне волевиявлення здійснюється
через вибори, референдуми та інші форми
безпосереднього народовладдя.
Виходячи з даного положення, в Україні
на конституційному рівні закріплено
можливість існування необмеженого
кола форм безпосереднього
народовладдя, оскільки не дано
вичерпного їх переліку.

Місцеві ради, в межах своїх
повноважень, приймають нормативні акти
у формі рішень. Місцева рада може
приймати рішення у формі:

ухвали - рішення ради, прийняте в межах
її компетенції для досягнення певної
цілі, що спричинює певні юридичні
наслідки. Ці рішення є обов'язковими
для виконання на території,
підвідомчій раді;

доручення - рішення ради, що стосуються
органу чи посадової особи ради, і
містять зобов'язання або повноваження
одноразової дії;

звернення - рішення ради, звернене до
непідпорядкованих їй суб'єктів із
закликом до певних дій або ініціатив;

заяви - рішення ради, що містить у собі
виявлення позиції ради з певних питань;

процедурного рішення - рішення
прийнятого радою з процедурних питань
(про перерву в засіданні, проведення
додаткової реєстрації, перерахунок
голосів).

Судом встановлено, що рішенням
Лановецької районної ради № 262 від 03
грудня 2013 року "Про суспільн0 -
політичну ситуацію в Україні» було
вирішено наступне: звернення депутатів
Лановецької районної ради шостого
скликання щодо суспільно- політичної
ситуації, що склалась в Україні,
схвалити, встановити прапор Євросоюзу
на адміністративному будинку районної
ради, опублікувати дане рішення в
районній газеті «Голос Лановеччини».

У зверненні зазначено, що місце України
серед розвинених країн Європи. 21
листопада 2013 року уряд ОСОБА_2 своїм
розпорядженням офіційно зупинив
процес підготовки до укладання угоди
про асоціацію з ЄС і оголосив про
переорієнтацію зовнішньополітичного
та економічного вектору на Росію та
країни Митного союзу. В зверненні
депутати закликають Президента
України до негайної відправки у
відставку уряду ОСОБА_2, відновлення
переговорного процесу та підписання
Угоди про асоціацію між Україною та
Європейським Союзом на Вільнюському
саміті.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження міської ради визначені
статтею 143 Конституції України та
статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Проте відповідно до статті 9 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", члени територіальної громади
мають право ініціювати розгляд у раді
(в порядку місцевої ініціативи)
будь-якого питання, віднесеного до
відання місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 1 цього Закону,
представницький орган місцевого
самоврядування - виборний орган (рада),
який складається з депутатів,
відповідно до закону наділяється
правом представляти інтереси
територіальної громади і приймати від
її імені рішення.

Суд вважає, що не є порушенням
прийняття районною радою звернення
депутатів Лановецької районної ради
до громади щодо ситуації, яка склалася
в Україні у зв'язку із припиненням
євроінтеграційних процесів та
опублікування даного звернення в
газеті «Голос Лановеччини».

Відображення у зверненні - заклику
депутатів Президенту України до
негайної відправки у відставку уряду
ОСОБА_2, відновлення переговорного
процесу та підписання Угоди про
асоціацію між Україною та Європейським
Союзом на Вільнюському саміті не є
вирішенням міською радою
загальнодержавного питання, а є лише
зверненням через засоби масової
інформації до Президента, який
відповідно до статті 106 Конституції
України здійснює повноваження щодо
вирішення питання про відставку
Кабінету Міністрів України,
представляє державу в міжнародних
відносинах, здійснює керівництво
зовнішньополітичною діяльністю
держави, веде переговори та укладає
міжнародні договори України, тобто
вирішення загальнодержавних питань
залишається за Президентом України,
так як і право розглядати дане
звернення чи ні.

Суд вважає, що дане звернення щодо
ситуації, яка склалася в Україні у
зв'язку із припиненням
євроінтеграційних процесів,
волевиявлення громадян - громади
Лановеччини через представницький
орган - депутатів місцевої ради, є
місцевою ініціативою.

Згідно з ст. 40 Конституції України, усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення
до органів державної влади мають і
органи місцевого самоврядування.

Крім цього право на звернення громадян
(громади Лановеччини ), в даному випадку
через представницький орган -
депутатів міської ради щодо захисту
своїх політичних прав, узгоджується із
вимогами Закону України "Про звернення
громадян", де у ст. 1 зазначено, що
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення, та зазначене
звернення при його поступленні в
державний орган необхідно було б
розглядати відповідно до вимог
зазначеного Закону.

Отже, аналіз Основного Закону України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та Закону
України "Про звернення громадян"
дозволяє суду зробити висновок, що
зазначене звернення громадян (громади
Лановеччини), в даному випадку через
представницький орган - депутатів
міської ради через засоби масової
інформації до громади міста та щодо
захисту своїх політичних прав до
органів державної влади - зокрема
Президента України є місцевою
ініціативою та є одним із видів
народного волевиявлення, яке
передбачене та гарантоване статтями 1,
5, 40 та 69 Конституції України, проявом
народовладдя та гарантією того, що не
буде узурповано державну владу в
Україні.

Не підлягає задоволенню про визнання
нечинним та скасування рішення міської
ради в частині - встановлення прапору
Євросоюзу на приміщенні міської ради з
огляду на наступне.

Державні символи уособлюють
національний суверенітет,
верховенство і незалежність влади в
країні, символізують українську
державність і конституційні цінності,
є показником самосвідомості, бо
формуються у процесі її історичного
розвитку, вони висловлюють певну
повагу Українського народу до своєї
держави, здатність сприяти
патріотичному вихованню громадян
України. Серед державних символів
України особливе місце посідає
Державний прапор (ст.20 Конституції
України). Обов'язок кожного громадянина
України шанувати державні символи
закріплений у ст. 65 Основного Закону.

Постановою Верхової Ради України від 28
січня 1992 року «Про Державний Прапор
України» визначено поняття Державного
прапора. Державним прапором України є
національний прапор, що являє собою
прямокутне полотнище, яке складається
з двох рівних за шириною горизонтально
розташованих смуг: верхньої - синього
кольору, нижньої - жовтого кольору, із
співвідношенням ширини прапора до його
довжини 2:3. Постановою Верховної Ради
України «Про встановлення державної
символіки на фасадах і в приміщеннях
Верховної Ради України» закріплено
порядок її розміщення на фасадах і в
приміщенні Верховної Ради України .
Указом Президента України від 23 серпня
2004 року встановлено День Державного
прапора України - 23 серпня, та
запропоновано встановлювати цей
символ у певні святкові дні на будівлях
органів державної влади та об'єднань
громадян, а органами місцевого
самоврядування - на вулицях міст.
Указом Президента України «Про
Державний Протокол та Церемоніал
України» визначено порядок розміщення
Державного прапора під час прийому в
Україні глав іноземних держав, глав
парламентів, глав урядів, міністрів
закордонних справ, інших
високопосадовців, представників
іноземних держав. Та єдиного
законодавчого акта, який би не тільки
визначав поняття Державного Прапора, а
й регламентував порядок його
використання на теренах України
органами держаної влади та місцевого
самоврядування, громадянами немає.

Відсутність законодавчих актів щодо
порядку використання Державного
Прапора України компенсується нормами
іншої юридичної сили. Так, наприклад
Міністерство освіти і науки України
своїм наказом від 07.09.2000 року
затвердило Рекомендації щодо порядку
використання державної символіки в
навчальних закладах України. Цим
Наказом встановлені загальні правила
використання Державного Прапора, які
склалися в усьому світі: 1. Державний
Прапор ні перед ким не опускається
вниз. Не можна ним салютувати. Не можна
схиляти його перед будь-якою особою чи
предметом. 2. Державний Прапор при
вивішуванні серед інших прапорів має
займати перше, найпочесніше місце. Він
вивішується або вище за всі інші, або у
фронті інших прапорів займає правий
геральдичний бік. 3. На зібраннях у
приміщенні Державний Прапор
розміщується на естакаді (подіумі) з
правого боку від промовця; якщо Прапор
виставляється з боку аудиторії, то
займає правий бік фронтом до естради. 4.
У процесіях Державний Прапор треба
нести попереду всіх інших прапорів або
вправо від них. 5. Не можна виставляти
ушкодженого Прапора. 6. При вивішуванні
Державний Прапор не повинен торкатися
землі, підлоги. 7. На Державному Прапорі
не можна розміщувати предмети, емблеми,
прикраси тощо. 8. Державний Прапор
ніколи і ніде не можна використовувати
як прикрасу чи декорацію. З цією метою
можна використовувати барви
Державного Прапора, і то лише у випадку
державних чи національних свят, при
державних урочистостях тощо. 9.
Зображення Державного Прапора не можна
використовувати на рекламах,
оголошеннях, заставках. 10. Державний
Прапор (стяг), спущений на півдревка
(півщогля), означає жалобу.

Отже, чинне законодавство передбачає
встановлення поряд із Державним
Прапором інших прапорів, при цьому
Державний Прапор має займати перше,
найпочесніше місце.

У 1985 року Європейська Рада ухвалила
рішення, згідно з яким прапор (Прапор
Європи), який доти був символом Ради
Європи, став також офіційною емблемою
Європейського Союзу. Синє поле з
дванадцятьма золотими зірками в
центрі, розміщеними по колу, символізує
союз народів Європи.

Законом України №398/95-ВР від 31 жовтня 1995
року Верховна Рада України,
підтверджуючи відданість України
ідеалам та принципам, які є суспільним
надбанням європейських народів, та
враховуючи, що інтереси збереження та
подальшого втілення в життя цих
ідеалів, а також сприяння економічному
та соціальному прогресу потребують
більш тісного єднання між
європейськими країнами, постановила -
приєднатися від імені України до
Статуту Ради Європи.

Україна є Європейською державою, з 1995
року Україна є членом Ради Європи,
приєднання до Статуту Ради Європи
свідчить і про визнання символу Ради
Європи - Прапора Ради Європи, а тому
використання символу - Ради Європи
(Прапора Ради Європи), при дотриманні
того, що Державний Прапор України при
вивішуванні серед інших прапорів має
займати перше, найпочесніше місце,
вивішується або вище за всі інші, або у
фронті інших прапорів займає правий
геральдичний бік, не суперечить
чинному законодавству, волевиявленню
українського народу - ухваленого
Верховною Радою України.

За таких обставин, рішення міської ради
щодо встановлення Прапора Ради Європи,
який в даний час є і символом
Європейського Союзу, прийняте на
підставі та в межах повноважень, що
передбачені Конституцією, Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Проте, оскаржуваним рішенням не
порушено прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, не
порушено інтересів держави, державних
органів та посадових осіб держави.

Згідно з частинами 2, 3 статті 60 Кодексу
адміністративного судочинства, з метою
представництва інтересів громадянина
або держави в адміністративному суді
прокурор в межах повноважень,
визначених законом, звертається до
суду з адміністративним позовом
(поданням), бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу,
провадження в якій відкрито за
адміністративним позовом інших осіб,
на будь-якій стадії її розгляду, подає
апеляційну, касаційну скаргу, заяву про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України, про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
для представництва інтересів
громадянина або держави. При цьому
прокурор повинен надати
адміністративному суду докази, які
підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Хоча прокурор і заявив в судовому
засіданні, що звернувся з даним позовом
в інтересах держави, проте ні в
позовній заяві, ні в судовому засіданні
прокурором не визначено, в чому полягає
порушення інтересів держави.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши рішення відповідача №35/1 від
27.11.2013 року на предмет відповідності
вимогам частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що воно
прийнято на підставі та в межах
повноважень, що передбачені
Конституцією, Законом України "Про
місцеве самоврядування в Україні" та
Законом України "Про звернення
громадян".

За таких обставин позовні вимоги
Прокурора Лановецького району
Тернопільської області задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.160,195-197, п. З ч.1 ст.198, п.4
ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд -

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лановецької
районної ради Тернопільської області -
задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.12.2013 р. по
справі № 819/3041/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
прокурора Лановецького району
Тернопільської області в інтересах
держави до Лановецької районної ради
Тернопільської області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 04.07.2014 року.