Справа № 127/30236/13-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бессараб Н.М.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 05
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
підрозділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області,
Головного управління юстиції у
Вінницькій області про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження та стягнення моральної
шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області з
позовом до підрозділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області,
Головного управління юстиції у
Вінницькій області в якому з
урахуванням позовних вимог просив
визнати бездіяльність старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області Комлєвої О.М. по виконанню
виконавчого листа по справі №2-а-2500/10,
виданого 14.09.2011 року Ленінським
районним судом м. Вінниці
неправомірною; визнати незаконною та
скасувати постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Комлєвої О.М. від 14.12.2011 року про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа по справі
№ 2-а-2500/10, виданого 14.09.2011 року
Ленінським районним судом м. Вінниці;
стягнути з Головного управління
юстиції у Вінницькій області на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 51000,00 грн.; зобов'язати Головне
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області
стягнути з Головного управління
юстиції у Вінницькій області 51000,00 грн.
моральної шкоди на користь ОСОБА_2

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області адміністративний
позов задоволено частково. Визнано
бездіяльність державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Комлєвої
(Сінгаєвської) О.М. по виконанню
виконавчого листа по справі № 2-а-2500/10,
виданого 14.09.2011 року Ленінським
районним судом м. Вінниці
неправомірною. Постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Комлєвої (Сінгаєвської) О.М. від
14.12.2011 року про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа по справі № 2-а-2500/10, виданого
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці визнано незаконною та
скасовано. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати рішення
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

На адресу суду від позивача надійшла
заява про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Представники відповідачів у справі
повноважених представників в судове
засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст.195 КАС України, дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
14 грудня 2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-2500/10, виданого 14
вересня 2011 року Ленінським районним
судом м. Вінниці про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Вінниці провести
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії відповідно до ч.4 ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 10 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до ч.1 ст.50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком, з 01.04.2010 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково, виходив з того, що
відсутність коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

Колегія суду погоджується з таким
висновком з огляду на наступні
обставини.

Згідно ч.2 ст.257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Згідно ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: 1) визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; 2) визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення
про передачу їх стягувачу, або
знищення речі, що має бути передана
стягувачу в натурі; 6) закінчення
строку, передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу
суду або іншого органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ;
10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби; 11)
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону; 12) якщо рішення
фактично виконано під час виконання
рішення Європейського суду з прав
людини; 13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону; 14) списання
згідно із Законом України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»
заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа.

Підставою для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 14.12.2011 року державним виконавцем
зазначено, що «В зв'язку зі вступом
23.07.2011 року в законну силу Постанови
Кабінету Міністрів України № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», якою встановлені
нові розміри зазначених виплат та
прийняттям Закону України 14.06.2011 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» в прикінцевих положеннях якого
доповнено п.4, який передбачає, що норми
і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ст.ст. 5, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік
відповідні виплати призупинено. Крім
того, відповідно до листа Головного
управління пенсійного фонду України у
Вінницькій області від 25.10.2011 відсутнє
фінансування з Державного бюджету
України на погашення заборгованості по
рішенню суду. Дана виплата буде
проведена після надання фінансування.

Частиною 3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Частиною 3 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Як встановлено з матеріалів справи,
виконавче провадження ВП №28922918
закінчене у зв'язку з тим, що боржник
не може виконати рішення суду через
відсутність фінансування для виплати
підвищення пенсії особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Проте, відповідач у постанові про
закінчення виконавчого провадження
посилається на п.11 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження", а
саме, що виконавче провадження
підлягає закриттю в разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Однак, проаналізувавши вказану статтю,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що її
положення стосуються загальних умов
виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення.
Тобто, виконання рішень, прийнятих за
результатом розгляду немайнових
спорів.

Порядок звернення стягнення на майно
боржника регулюється главою 5 Закону
України "Про виконавче провадження", що
передбачає виконання ряд дій державним
виконавцем, в тому числі, і в разі
відсутності коштів на рахунках
боржника.

Таким чином, відповідач безпідставно
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження від 14 грудня
2011 року.

Згідно ч.1 ст.181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, колегія суду звертає увагу
на те, що у рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Кечко проти
України" зазначено, що органи державної
влади не повинні посилатися на брак
грошових коштів, як на виправдання
невиплати боргу, визнаного судовим
рішенням. Припускається, що зволікання
з виконанням судового рішення може
бути виправданим за деяких обставин.
Однак, зволікання не може бути таким, що
завдає шкоди суті прав, які захищаються
параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав та основних свобод. Також
необхідно зазначити, що відсутність
бюджетного фінансування не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути постановлена у залежність
від бюджетних асигнувань.

Позовна вимога щодо стягнення
моральної шкоди та матеріальної шкоди
не підлягає задоволенню з огляду на
наступні обставини.

Згідно із п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах, про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31
березня 1995 року № 4 визначається, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Пунктом 5 вищезазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: - наявність такої
шкоди; - протиправність діяння її
заподіювана; - наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювана та вини
останнього в її заподіянні.

Тобто, для настання відповідальності
за нанесення моральної шкоди необхідно
встановити об'єктивний безпосередній
причинний зв'язок між діями
заподіювана шкоди та наслідками, що
настали, тобто довести, що саме такі дії
стали причиною заподіяння особі
моральної шкоди, а особа, що вимагає
відшкодування моральної шкоди, повинна
довести наявність шкоди,
протиправність дій заподіювача,
причинно-наслідковий зв'язок між
такими діями та негативними
наслідками.

Позивачем не надано належних доказів
на підтвердження заподіяння моральної
та, як наслідок, матеріальної шкоди.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та залишення в силі
постанови Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 травня 2014
року.

Згідно з ч.2 ст.159 КАС України, законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, - залишити без задоволення, а
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 травня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар